Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що у Коломийському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022090180000531 за ч. 1 ст. 286 КК України. 23.12.2022 року старшим слідчим СВ Коломийського РВП капітаном поліції Буджаком І.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Згідно резолютивної частини вищевказаної постанови кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022090180000531 від 16.08.2022р. за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п.2ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із тим, що вона, [PERSON] не отримала тілесних ушкоджень, а тому в даному кримінальному провадженні відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому вказане кримінальне провадження підлягає закриттю. Не погоджуючись із даною постановою, вона звернулася до Коломийського міськрайонного суду із скаргою. Однак, ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 13.04.2023 року її відмовлено у задоволенні скарги на постанову старшого слідчого поліції від 23.12.2022 року про закриття кримінального провадження. На вищевказану ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду нею було подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду. Ухвалою від 07.06.2023 року Івано-Франківського апеляційного суду її апеляційну скаргу задоволено, ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 13.04.2023 року скасовано, скаргу на дії слідчого поліції задоволено, постанову старшого слідчого Коломийського відділу поліції від 23.12.2022 року про закриття кримінального провадження скасовано. Її представником, адвокатом Гринів Я.В. було направлено запит до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про надання інформації щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] за ст. 124 КУпАП. Відповіддю від 18.04.2023 року повідомлено, що згідно даних ІКС ІПНП на громадянина [PERSON] протокол за ст. 124 КУпАП не складався. А також, вказано, що копії матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12022090180000531 від 16.08.2022 року, 02.01.2023 р. направлено для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП у ВП №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. 01 травня 2023 року було одержано відповідь від ВП № 1 (м.Снятин) про те, що стосовно [PERSON] по матеріалах вищевказаного кримінального провадження 23.12.2022 року старшим слідчим СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Буджаком І.В. на підставі ст. 110 п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП, який направлено на розгляд Снятинського районного суду. Постановою Снятинського районного суду від 20 червня 2023 року провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.7 ст. 38 КУпАП. Однак, вважає, що закриття провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є реабілітуючими обставинами. Так, внаслідок вчиненого правопорушення від отриманих травм вона проходила лікування, а також їй була потрібна реабілітація, що підтверджується відповідними довідками. Їй проведено ряд УЗД обстежень, в результаті чого вона понесла витрати у сумі 5637,76 грн.. А тому матеріальну шкоду вона оцінює в 5637,76 грн. Також діями відповідача їй завдано немайнових витрат, спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни в її житті, негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків. Також, у неї після ДТП з`явилися порушення сну, емоційна напруга, нервозність та побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Крім того, зважаючи на специфіку її роботи, а саме вона є вишивальницею та постійно працює з ручною та машинною вишивкою, після отриманих травм вона була позбавлена права працювати та відповідно отримувати дохід. На протязі періоду лікування, а саме п`яти місяців, вона взагалі не могла працювати, оскільки болі в плечі та порушення моторики рук не давали їй такої можливості. Крім того, вона являється матір`ю двох дітей, які потребують постійного догляду. Відповідно вищевказані травми повністю порушили її побут не тільки в роботі. а й в домашніх умовах. Розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює в 50 000 грн. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Боднарук В.В., подано до суду відзив на позов. Відзив мотивовано тим, що водій [PERSON] не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до приписів ч.6 ст. 82 КПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Снятинського районного суду від 20.06.2023 року в справі про адміністративне правопорушення номер 351/1102/23 є преюдиційними і доведенню не підлягають, тобто постановою суду вина [PERSON] в зазначеній ДТП не доведена. Крім того, в позовній заяві позивачка вказує, що внаслідок ДТП від отриманих травм проходила лікування, реабілітацію. Не зрозумілим стає, чому МРТ позивачці проводили в Інституті травматології та ортопедії НАМН України в м. Київ, хто рекомендував саме цей медичний заклад, чи не було можливості пройти дане обстеження в межах Івана Франківської області. Позивачка має право проходити обстеження де хоче, але це має бути обґрунтовано, а не за рахунок відповідача. Тому поїздку в м. Київ, обстеження там, вважає як нічим іншим, як підтвердженим використанням коштів, які позивачка бажає повернути за рахунок відповідача. Копії чеків, долучених до матеріалів позовної заяви не підтверджують нічим необхідність їх придбання в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а тому не можуть бути належними і допустимими доказами. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у страховій компанії. Безпосередньо після ДТП [PERSON] разом із водієм іншого автомобіля- учасником ДТП, на якого вказує позивачка, зателефонував в дану страхову компанію та повідомив про страховий випадок. Крім того, сам водій іншого транспортного засобу, який був учасником ДТП, написав заяву в поліцію, щоб не розглядати звернення по факту ДТП, оскільки факт ДТП оформлено по євро протоколу. Тоді позивачка повинна була звернутись з позовною заявою до вказаної страхової компанії, а не до відповідача для відшкодування завданої матеріальної шкоди на лікування. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП повинен нести страховик, тобто страхова компанія. Однак доказів того, що позивачка зверталась до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, суду не надано. Що стосується факту заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, то позивачкою не вказано конкретних обставин, зокрема, щодо зміни стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, а також, не надала доказів щодо отримання легких тілесних ушкоджень у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Тому, на його переконання позовна вимога про стягнення з відповідача 50000 грн. моральної шкоди є недоведеною та не підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, то зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, з урахуванням обсягу роботи, зазначеної в розрахунку, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, вважає що сума 16000 грн. не є спів мірною, а відтак і необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Просив відмовити позивачу у позові. Позивачкою подано відповідь на відзив, яку вона обґрунтовує тим, що представником відповідача було долучено відзив до матеріалів справи 23 квітня 2024 року, тобто під час підготовчого засідання, без зазначення поважних причин пропуску строку, а також без поновлення строку на подання відзиву. При ухваленні постанови Снятинського районного суду від 20 червня 2023 року, судом встановлено що дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, а тому, вважає, що закриття провадження в справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є реабілітуючою обставиною. На спростування тверджень представника відповідача зазначила, що нею до позовної заяви було долучено копію медичної картки амбулаторного хворого, копію УЗД від 15.08.2022 року, копію УЗД від 08.09.2022 року, копію консультативного висновку від 12.09.2022 року, копію МРТ від 13.09.2022 року, копію УЗД від 14.09.2022 року, копію консультативного висновку від 29.09.2022 року та копію консультаційного висновку від 24.01.2023 року, в яких було чітко зазначені висновки спеціалістів та рекомендацій щодо проведення лікування, що підтверджується відповідними чеками. Що стосується проходження обстеження та вибору медичного закладу, вважає що їй не заборонено вибирати медичний заклад на власний розсуд, оскільки це не заборонено законом. Що стосується звернення до страхової компанії, зазначила, що між відповідачем та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності платників наземних транспортних засобів. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] дійсно була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». На момент пред`явлення позову їй не відшкодовано моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 3670 грн. 49 коп. у зв`язку з тим, що їй, як потерпілій завдано шкоду здоров`ю в розмірі 5637 грн. 76 коп., то стягненню з співвідповідача - страхової компанії підлягають кошти в сумі 281 грн 89 копійок. Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначила, що нею у позовній заяві чітко зазначено, що діями відповідача її завдано немайнових витрат спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни в її житті, зокрема, негативні переживання та спогади, насторога, тривога тощо. Тому розмір заподіяної моральної шкоди вона оцінює в 50000 грн. Щодо стягнення судових витрат, то нею до позовної заяви було додано попередній розрахунок витрат, які вона очікує понести в ході розгляду справи на суму 15000 грн. між нею та адвокатом Гринів Я.В. Просила стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 5637 грн. 76 коп., моральну шкоду в сумі 281 грн. 89 коп.. Стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. та витрати понесені в ході розгляду справи на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 07.08.2024 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подано до суду відзив на позов, який мотивований тим, що у страхової компанії, як у відповідача, відсутній обов`язок виплатити страхове відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП. До аналогічного висновку приходить ВС ГКС у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 910/21313/16. Суд погоджується з висновком про те, що цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, а у позивача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування відповідачу. Однак, станом на дату розгляду справи судом відповідач до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку, притягнутий не був. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки страховий випадок не настав. Витрати на лікування згідно із розрахунком страхового відшкодування за полісами ЦВ від 23.07.2024 року склав 3308,07 грн. У матеріалах судової справи відсутня медична документація з моменту самого ДТП. Інші витрати на лікування є такими, що не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку між настанням ДТП та спричиненням травм або дані витрати на лікування не відносяться до даної ДТП. Щодо моральної шкоди, то відповідно до ст. 26' Закону страховиком відшкодовується потерпілому- фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Таким чином розмір моральної шкоди становить 165,40 грн. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, в разі неявки в судове засідання представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розгляд справи проводити без його участі. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що 11.07.2022 року відбулася ДТП, в результаті якої її було госпіталізовано. Через перебування дітей одних вдома, вона відпросилась додому. На другий день відчула біль в руці, біль в голові, та звернулась за допомогою в лікарню, де їй встановили струс головного мозку та розрив зв`язків. Вона зверталась до нейрохірургів в м. Києві, після чого проходила реабілітацію з липня до січня. Одна рука не працювала. До настання ДТП вона працювала майстром художньої вишивки, через ДТП втратила роботу та клієнтів. Постійно, до цього часу проходить реабілітацію, постійно відчуває страх від ДТП та перестала керувати транспортним засобом, хоча раніше керувала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що рухався по другорядній дорозі, передніми колесами транспортного засобу перетнув перехрестя і водій [PERSON] швидко виїхала, в результаті чого допустив зіткнення з даним транспортним засобом. Зазначив, що відшкодував потерпілому шкоду в розмірі 20000 грн. Представник відповідача [PERSON] судовому засіданні вказав, що [PERSON] не було визнано винним, відсутні докази його вини, а відповідно і відповідальність. Позивачка не мала права лікуватись в м. Києві, відсутні докази матеріальних витрат. Згідно статті 1188 ЦК України моральна шкода є завищеною, правові витрати також завищені. Вислухавши позиції учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як зазначено у ч. 1, 2 ст. 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Абзацом першим ч. 3 ст. 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1867 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, встановлено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що згідно постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 у справі № 351/1102/23, провадження відносно [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч.7 ст. 38 КУпАП. Із досліджених під час розгляду даної справи матеріалів про адміністративне правопорушення вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №190417 від 11.05.2023, 11.08.2022р. о 05.45 год. [PERSON] в м. Коломия на перехресті вулиць Кринична та Оренштайна, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» д.н.з. [NUMBER] , який йому належить, проявив неуважність та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Kangoo», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Тому технічна можливість уникнення зіткнення із автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з [NUMBER] для водія автомобіля MERCEDES-BENZ [PERSON] визначалась виконанням ним вимог пункту 16.11 ПДР, оскільки в даній дорожньо-транспортній обстановці, він керуючи на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись другорядною дорогою, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з даним транспортним засобом, а тому в діях [PERSON] вбачається невідповідність вимогам пункту 16.11 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Так, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено, що тлумаченнястатті 1188 ЦК Українисвідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першоїстатті 247 КУпАП- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченихстаттею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах:від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі №№ 686/4557/18. При цьому, у постанові ВС від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Розглядаючи питання доведення вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з того, що відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи у вчиненні ДТП. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Як слідує з постанови старшого слідчого Слідчого відділення Коломийського РВПГУНП в Івано-Франківській області Буджак І.В. від 23.12.2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202209018000531 від 16.08.2022 року закрито за частиною 1 пункту 2 статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 346/1300/23 у задоволенні скарги [PERSON] про скасування постанови старшого слідчого СВ Коломийського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області Буджака І.В. від 23.12.2022 року про закриття кримінального провадження відмовлено. Згідно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 7 червня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 13.04.2023 року скасовано, скаргу на дії слідчого поліції задоволено, постанову старшого слідчого Коломийського відділу поліції від 23.12.22 року про закриття кримінального провадження № 1202209180000531 скасовано. Відповідно до УЗД виписки лікувально-діагностичного центру ВіваМед у [PERSON] наявні ознаки: розрив сухожилка правого плеча по бурсальній поверхні. Згідно ультразвукового дослідження ЛДЦ ВіваМед у пацієнта [PERSON] встановлено розрив сухожилка надосного м`язу по бурсальній поверхні з кістковим фрагментом в товщі, компресія плечового нерва. Рекомендовано КТ правого плечового суглобу, консультація невропатолога. Згідно консультаційного висновку спеціаліста Державної Установи інституту нейрохірургії імені Ромоданова НАМН України Консультативного поліклінічного відділення у [PERSON] встановлено діагноз: частковий надрив надосного м`яза, плечолопатковий артроз справа посттравматичного генезу. Згідно інших консультаційних висновків спеціалістів у [PERSON] встановлено посттравматичний адгезивний капсулід правого плечового суглоба, комбінована контрактура правого плечового суглоба, часткове пошкодження ротаторної манжети правого плечового суглоба, стійкий больовий синдром. Згідно долучених позивачкою квитанції вона понесла витрати у зв`язку з наданими медичними послугами на суму 5637,76 грн. Згідно висновку експерта № 110 від 21 вересня2022 року встановлено, що у [PERSON] на момент проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень не виявлено, в наданій медичні документації не описано. Виставлений в довідці № 1756 КНП «Коломийська ЦРЛ» діагноз «Забій м`яких тканин голови» не підтверджений об`єктивними відомостями. Тому,

Outcome: approved