Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Адвокат Бачинський Остап Михайлович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.02.2021 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та відповідачем укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6529 грн., з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.02.2021, базовою процентною ставкою - 1,85% на день, процентною ставкою 2,50% на день, та зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом. 28.02.2021 відповідач погасила проценти за користування кредитом у розмірі 548, 40 грн, внаслідок чого оформила пролонгацію кредиту ще на 15 днів, кінцева дата повернення кредиту 15.03.2021. 15.03.2021 відповідач погасила проценти за користування кредитом у розмірі 1175,25 грн, внаслідок чого оформила пролонгацію кредиту ще на 15 днів, кінцева дата повернення кредиту 30.03.2021. 30.03.2021 відповідач погасила проценти за користування кредитом у розмірі 1170,75 грн, внаслідок чого оформила пролонгацію кредиту ще на 15 днів, кінцева дата повернення кредиту 14.04.2021. 20.10.2021 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20211028-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА» відступило на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311 від 14.02.2021 відносно боржника [PERSON] . Відповідач не виконувала свої обов`язки за спірним договором, в результаті чого наявна заборгованість у загальній сумі 22986,42 грн., з яких 6504,25 грн. - заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту), 1170, 75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14634, 56 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано позивачем за період з 29.10.2021 по 26.01.2022) та інфляційне збільшення - 676, 86 грн. (нараховано позивачем за період з 15.04.2021 по 26.01.2022). Просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 та судовий збір. 05.08.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулася на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 14.02.2021 між ТОВ «ФОРЗА» та відповідачем укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6529 грн, строком на 15 днів до 28.02.2021 процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 0,56%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. Відповідно до п. 4.1 договору №000210215311 від 14.02.2021 договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. 20.10.2021 між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20211028-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА» відступило на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, зокрема, за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311 від 14.02.2021 відносно боржника [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2012 ТОВ «ФК «Артеміда - Ф» набуло право вимоги до [PERSON] загальну суму 7675 грн., з яких 6405, 25 грн. - тіло кредиту, 1170, 75 грн. - проценти за користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідач станом на 11.07.2024 становить 22986,42 грн., з яких 6504,25 грн. - заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту), 1170, 75 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 14634, 56 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано позивачем за період з 29.10.2021 по 26.01.2022) та інфляційне збільшення - 676, 86 грн. (нараховано позивачем за період з 15.04.2021 по 26.01.2022). У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. 14.02.2021 між ТОВ «ФОРЗА» та відповідачем укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6529 грн, строком на 15 днів до 28.02.2021 процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 0,56%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. В подальшому строк кредитування був продовжений до 14.04.2021. Судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за укладеним договором виконав, на відміну від позичальника, який своєчасно до встановленого графіку не повертав грошові кошти в строк та розмірі, визначених умовами кредитних договорів, тобто не виконував свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. За таких обставин, суд з вважає, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311 від 14.02.2021, розмір якої становить 7675 грн., з якої 1170,75 грн. - проценти за користування кредитом, а 6504,25 грн. - тіло кредиту, тобто позовні вимоги цій частині підлягають задоволенню. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18). Разом з тим, пп. 13 п. 5 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311 від 14.02.2021 встановлено, що процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2, 50% в день. Відповідно до примітки вищезазначеного пункту договору сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом після настання дати погашення заборгованості, вказаної у п.п. 5 п. 5 Договору, умови щодо нарахування процентної ставки (п.п. 12) п. 5 Договору) не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки визначений у п.п. 13 п. 5 Договору (крім випадків пролонгації строку дії договору, в такому випадку застосовується процентна ставка пролонгації). Зміна процентної ставки на умовах визначених цим пунктом не є зміною істотних умов Договору та не вважається змінюваною процентною ставкою. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування Кредитом поза межами строку дії Договору (п.п. 13) п. 5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Застосування перерахування процентної ставки визначеної у п.п. 12 п. 5 Договору на процентну ставку визначену у п.п. 13 п. 5 Договору не є зміною істотних умов Договору. Отже, на підставі вищевикладеного, оскільки у договорі №000210215311 від 14.02.2021 під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору (п.п. 13) п. 5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, однак така процентна ставка становить 2, 50% в день, натомість такі процентів не визначені у річних, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, нараховані позивачем за період з 29.10.2021 по 26.01.2022, у розмірі 14634, 56 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 676, 86 грн. за період з 15.04.2021 по 26.01.2022, суд зазначає, що за договором факторингу від 20.10.2021 № 20211028-Ф, укладеним між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», до останнього 20.10.2021 перейшло право грошової вимоги до відповідача у сумі 7675 грн. Отже, всі нарахування інфляційних втрат, здійснених фактором, до моменту набуття права вимоги (20.10.2021) є неправомірними, адже такі компенсаційні нарахуванням можуть бути нараховані фактором виключно після отримання права вимоги за зобов`язанням. Оскільки право вимоги набуто 20.10.2021, то з відповідача, з урахуванням позовних вимог, підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 20.10.2021 по 26.01.2022у розмірі 207,22 грн., тобто позовні вимоги цій частині підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210215311 від 14.02.2021 у загальній сумі 7882,22 грн., з яких 6504,25 грн. - заборгованість за основним зобов`язання (за тілом кредиту), 1170, 75 - заборгованість по процентам за користування кредитом та інфляційне збільшення за період з 20.10.2021 по 26.01.2022 - 207,22 грн. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (34,29% ) в сумі 830,64 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково. Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 7000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial