Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачка послалася на наступне. \~Щодо вимоги\~про розірвання\~шлюбу зазначила,\~що 17 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №34. Від шлюбу подружжя має двоє дітей: малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , та малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . На даний\~час,\~позивач та\~відповідач проживають\~окремо,\~сімейного життя\~не ведуть,\~шлюбних стосунків\~не підтримують.\~Подальше спільне\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу суперечить\~їх інтересам,\~сторони не\~бажають зберегти\~шлюб. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життєво важливі питання. Позивачка посилається, їх з відповідачем сім`я фактично розпалася, подружжя мешкає окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують та не ведуть спільного господарства. Будь-яке налагодження сімейних стосунків на думку позивачки неможливе, на поступки щодо примирення остання не погоджується. Щодо вимоги про стягнення аліментів сторона позивача зазначає таке. Після припинення сімейних стосунків відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дітей, та діти залишилися проживати з позивачем, перебувають на її виховані та повному утриманні, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002046581 від 11.02.2025 року та Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002046580 від 11.02.2025 року. Діти є малолітніми, тож для їх утримання і виховання необхідно придбання засобів гігієни, одягу, канцелярських товарів, іграшок тощо. Для належного соціального розвитку дітей та здобуття ними достатнього рівня освіти вони мають відвідувати дитячий садок, ходити до школи, що також потребує певних фінансових витрат. Крім того для забезпечення гармонійного розвитку дітей є потреба у відвідуванні ними спортивні секцій, освітніх гуртків та інших розвиваючих організацій. Допомоги у вихованні дочки та сина відповідач не надає. Крім того, значно зросли витрати на комунальні та експлуатаційні послуги, продукти харчування, відповідно витрати на утримання дітей збільшились. Через введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року зріс рівень інфляції, а рівень доходів матері, з якою проживають діти- ні. Позивачка просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітей повноліття, [PERSON] до [INFO] та [PERSON] до 22 січня 2036 року. У судове засідання сторона позивача не з`явились надали заяву про слухання справи у їх відсутність на позовних вимогах наполягали. \~ \~ \~ \~ Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, підтвердив зазначені позивачкою обставини та заперечень не має, просив справу слухати у його відсутність. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу подружжя має двоє дітей: малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , та малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. На даний час, позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життєво важливі питання. Позивачка посилається, їх з відповідачем сім`я фактично розпалася, подружжя мешкає окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують та не ведуть спільного господарства. Будь-яке налагодження сімейних стосунків на думку позивачки неможливе, на поступки щодо примирення остання не погоджується. В свою чергу відповідач по справі не заперечує проти обставин на які посилається позивачка, та визнав позовні вимоги в повному обсязі та заперечень щодо розірвання шлюбу не надавав. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, відповідач погоджується із зазначеними обставинами та визнає позовні вимоги, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити собі прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, а саме « [PERSON] ». Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на повному її утриманні та вихованні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітей повноліття, [PERSON] до 24 липня 2032 року та [PERSON] до 22 січня 2036 року. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищезазначене та ту обставину, що відповідач позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою суду підтверджено належним та допустимим доказом сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 968,96 гривень, шляхом долучення до позовної заяви відповідної квитанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 484 грн 48 коп, а інші 50 відсотків судового збору стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved