Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

12.02.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом від 11.02.2025 до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що сторони не перебуваючи у шлюбі мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно коштів чи іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У зв`язку з наведеним позивач просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з часу її звернення до суду. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом вирішено розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 19.03.2025 справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 07.04.2025. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином шляхом надіслання за її зареєстрованим місцем проживання 21.03.2025 ухвали від 19.03.2025 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, і судової повістки про виклик до суду в цивільній справі, яку вона отримала 28.03.2025 (а. с. 23). 07.04.2025 позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просить розглянути без її участі (а. с. 24). Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином шляхом надіслання за його зареєстрованим місцем проживання 21.03.2025 ухвали від\~19.03.2025\~про розгляд\~справи в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін,і судової повістки про виклик до суду в цивільній справі, яка повернулася до суду без вручення 31.03.2025, з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 22). Крім того, повістку-повідомлення відповідачеві розміщено на офіційному веб-сайті суду (а. с. 20). У судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов до суду не надійшов. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, в силу приписів зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони не зявилися у судове засідання, в силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача. Така правова позиція міститься у п. 6.8. Постанови Великої Палати Верховного суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20). Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, але є батьками трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 5 - 7). Довідкою Конищівського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області підтверджується, що діти без реєстрації проживають з матір`ю в [ADDRESS] (а. с. 8). Актом № 37 перевірки матеріально-побутових умов від 16.12.2024 підтверджується, що діти перебувають на утриманні матері (а. с. 9). Батько дітей [PERSON] проживає окремо, коштів на їх утримання не надає. Відповідачем зазначена обставина не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України (у тексті - СК України) мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин суд вважає, що відповідач, відповідно до наведених норм законодавства, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач щодо зазначених обставин суду своєї позиції не висловив. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи,\~що позивач\~просить суд\~стягувати з\~відповідача аліменти\~на утримання\~дітей в\~розмірі 1/2\~заробітку (доходу)\~платника аліментів,\~але не\~менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, а відповідач проти цього не надав заперечень, суд вважає за можливе задовольнити позов у заявленому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача в розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто в сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved