Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ширяївського районного суду Одеської області із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що в період 2022-2024 р. вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] . Протягом тривалого часу [PERSON] потерпає від насильства з боку [PERSON] .. Його протиправна поведінка негативно впливає на її здоров`я та здатність виконувати домашню роботу, доглядати малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Вона неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2022 року, про те це не дало жодного результату. [PERSON] не змінив своєї поведінки. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства та він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Зважаючи на це [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства з боку [PERSON] щодо неї а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою. З урахуванням викладеного, заявниця просить: видати обмежувальний припис, яким визначити наступні обмеження: заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] перебувати в\~місці проживання\~постраждалої особи,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~строком на\~6\~місяців;\~заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] наближатися на\~відстань менше\~ 300\~м \~до місця\~проживання \~постраждалої особи,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~строком на\~6\~місяців; заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] \~вести телефонні\~переговори з\~постраждалою особою,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~або контактувати\~з нею\~через інші\~засоби зв`язку\~особисто і\~через третіх\~осіб,\~строком на\~6\~місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. Представник заявниці [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа\~ [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення вимог заявника. Згідно положень ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 350-5 ЦПК України\~неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши заяву, проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог, в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до правил\~статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальними\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»,\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»\~визначено, що насильство за ознакою статі - діяння, спрямовані проти осіб через їхню стать, або поширені в суспільстві звичаї чи традиції (стереотипні уявлення про соціальні функції (становище, обов`язки тощо) жінок і чоловіків), або діяння, що стосуються переважно осіб певної статі чи зачіпають їх непропорційно, які завдають фізичної, сексуальної, психологічної або економічної шкоди чи страждань, включаючи погрози таких дій, у публічному або приватному житті. Згідно\~ст. 21-5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», постраждала особа або її представник, а в разі вчинення насильства за ознакою статі стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, насильства за ознакою статі, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до органів поліції з приводу прийняття мір до її колишнього чоловіка, який її переслідує, погрожує та за місцем її проживання вчиняє щодо неї фізичне насильство. Судом встановлено, що постановами Ширяївського районного суду Одеської області від 26.09.2024 року (справа № 518/1822/24), від 11.04.2024 року\~\~(справа № 518/827/24), від 14.03.2025 року (справа №518/346/25) [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2, ч.3\~ст.173-2 КУпАП, та застосовані адміністративні стягнення у виді штрафу в дохід держави. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч 4\~ст. 82 ЦПК України). Отже, з досліджених постанов судом встановлено, що з березня 2024 року відповідач систематично притягувався до адміністративної відповідальності, за вчинення домашнього насильства. Отже, судом встановлено, що заявниця неодноразово зверталась до органів поліції з питання прийняття мір до колишнього чоловіка, який вчиняє відносно неї домашнє насильство. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п. 7, 9\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що [PERSON] вчиняє відносно заявника домашнє насильство, погрожує застосувати фізичну силу, а відтак у суду є підстави застосувати положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При цьому, слід зазначити, що згідно з положеннями\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та дослідженні докази, суд дійшов висновку, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження в ході розгляду заяви, а тому заяву слід задовольнити і з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , оскільки [PERSON] , як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~та\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Беручи до уваги факти встановлені під час розгляду справи, суд зважає на високий рівень вірогідності продовження чи триваючого вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Суд погоджується із доводами викладеними в заяві, та вважає, що наведені у заяві обмеження, як вид обмежувального припису будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист заявника від кривдника.

Outcome: approved