Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

До Дніпровського районного м. Дніпродзержинська через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», в особі представника - Лукашова Р.С. до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 55020,00 грн та судові витрати у розмірі 2422,20 грн. Короткий зміст позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» (далі по тексту - позивач, або кредитодавець) та [PERSON] (далі по тексту -відповідач, або позичальник, або боржник), було укладено договір про надання грошових коштів у позику №4840740724 (далі по тексту - договір позики). Договір позики, разом із правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 23.04.2024 р. складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3 договору позики позикодавець зобов`язався надати позичальнику позику у розмірі 14000,00 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.2.6.1., цього Договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: п.2.4. тип кредиту - кредит; п. 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п.2.5. строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; дата надання кредиту: 31.07.2024 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору. У відповідності до п. 2.5, 2.5.1., договору позики періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконав, в той час як Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 14000,00 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Зазначено, що позивачем враховані встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування», а також враховуючи користування позикою понад встановлений договором строк, нарахування процентів за користування позикою здійснювалось за процентною ставкою у розмірі 1.5 %. Також на підставі п. 7.4 договору, за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, позивач нарахував пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Покликаючись на норми цивільного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача станом на дату підготовки позовної заяви (включно), заборгованість відповідача перед позивачем 55020 грн. 00 коп., а саме: - 14000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; - 34020 грн. 00 коп. заборгованість за процентами. - 7000 грн. 00 коп. - неустойка за кожен день прострочення повернення позики, витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 04 березня 2025 року. Ухвалою суду від 04 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 квітня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення особисто під підпис відповідача (а.с. 42,49). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлялася та викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, відзив на позовну заяву не надала. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у за її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.\~3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Судом встановлено, що відповідачем через інформаційно-телекомунікаційну систему, на веб-сайті позивача (https://finsfera.ua/) заповнено анкету клієнта для отримання кредиту в розмірі 14000 грн, дата отримання кредиту 31.07.2024 (а.с. 25). 31.07.2024 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання грошових коштів у позику № 4840740724. Підписання договору з боку відповідача, як позичальника здійснено за допомогою електронного підпису (а.с. 7-12). Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 договору позики позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 14000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] , дата надання кредиту 31.07.2024 У пункті 2.5 сторони визначили строку кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 2.6 договору передбачено встановлення фіксованої процентної ставки, стандартна - у розмірі 1,5% в день, котра застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. У розділі 7 договору сторони визначили відповідальність за неналежне виконання умов договору. Зокрема, у п. 7.4 встановлено за порушення позичальником строків повернення позик та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Сторонами 31.07.2024 підписаний додаток № 1 до Договору у якому визначено графік платежів (а.с. 12-оберт-13). Відповідачем був підписаний паспорт споживчого, у котрому зазначена сума кредиту 14000 грн, строк кредитування 360 днів, процентна ставка стандартна\~1,5 %, річна процентна ставка 547,5 %, загальні витрати за кредитом\~75600 грн. та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 89600 грн. (а.с. 17-18 оберт). Також відповідач ознайомлена із правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Іннова Фінанс» (а.с. 19-22). На підтвердження укладення договору до позову додано роздруківку з електронної пошти про відправлення одноразового ідентифікатора відповідачу (а.с. 14). Згідно квитанції до платіжної інструкції ВПС «Фінансовий світ», від 31.07.2024 року № 19935-1354-127736707, відбулася операція перерахування коштів, ID операції 1448183934, від ТОВ «Іннова Фінанс» сума 14000,00 грн., номер картки [NUMBER] . Зазначені реквізити банківської карти вказані у Договорі №4840740724 від 31.07.2024. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував 31.07.2024 кошти в сумі 14000 грн. відповідачу. В матеріалах справи відсутній доказ належного виконання відповідачем умов договору про надання грошових коштів у позику № 4840740724. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по договору про надання грошових коштів у позику № 4840740724 від 31.07.2024 та неповерненням отриманих у кредит грошових коштів у відповідача перед позивачем виник борг по тілу кредиту в розмірі 14000 грн. Як встановлено судом, сторони у договорі №4840740724 від 31.07.2024 узгодили строк кредитування 360 днів. Отже, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 360 днів. Визначений у п. 2.6.1 Договору розмір денної процентної ставки 1, 5% не перевищує встановлені законом обмеження. Нарахований позивачем розмір процентів не перевищує умови договору, а тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14000 грн та заборгованість за процентами в розмірі 34020 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимог в частині стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Стороною позивача нараховано неустойку у розмірі 7000,00 грн. При цьому договір між сторонами укладено 31.07.2024. Враховуючи, що з часу укладення договору і до цього часу на території України діє правовий режим воєнного стану, суд приходить до висновку, що відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. Ураховуючи законодавчу заборону на стягнення із позичальника неустойки за порушення ним зобов`язань по кредитному договору, суд відмовляє у цій вимогі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 29 від 07.01.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Відповідно до ст. ст.133,141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2114,20 грн. (48020*2422,40/55020). Покликаючись на положення статей 141, 247, 259, 263-265, 279, 280-289 ЦПК України, суд -

Outcome: partial