Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

ТОВ «ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» в\~особі представника\~- директора Гедзь О.В.\~звернулось до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики\~№ 75435151,\~мотивуючи\~тим,\~що\~10.06.2021\~року\~між\~ТОВ «1\~Безпечне\~агентство\~необхідних кредитів»\~та\~відповідачем було\~укладено\~договір позики\~№\~75435151,\~за\~умовами\~якого позикодавець\~надав\~відповідачу\~грошові кошти\~в\~розмірі\~15\~000\~грн.,\~строк\~позики\~30\~днів\~зі\~сплатою процентів\~у\~розмірі\~1,99\~%\~в\~день.\~Договір\~підписано\~електронним підписом\~позичальника,\~відтворений\~шляхом\~використання позичальником\~одноразового\~ідентифікатора\~(електронного\~підпису,\~що\~був\~надісланий на\~вказану\~відповідачем\~електронну пошту)\~у\~порядку,\~визначеному\~ст.\~12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію».\~Електронні\~підписи\~сторін зазначені\~в\~розділі\~реквізити сторін.\~Згідно\~з\~довідкою про\~ідентифікацію,\~виданою\~Позикодавцем,\~Позичальник\~ [PERSON] ,\~з\~яким\~укладено договір\~№\~75435151\~від 10.06.2021\~року,\~ідентифікований\~ТОВ\~«1\~Безпечне\~агентство\~необхідних кредитів».\~Того\~ж\~дня позикодавець\~виконав\~свої\~зобов`язання,\~а\~саме\~передав відповідачу\~у\~власність\~грошові кошти\~в\~розмірі\~15\~000\~грн.\~шляхом\~їх\~перерахування на\~банківський\~картковий\~рахунок відповідача\~№\~ [NUMBER] ,\~що\~підтверджується\~електронною платіжною\~інструкцією.\~Отримавши\~кредит,\~відповідач\~належним\~чином взяті\~по\~договору\~зобов`язання\~не\~виконував,\~порядку\~погашення\~кредиту не\~дотримувався,\~що\~призвело\~до утворення\~заборгованості,\~яка\~склала\~50\~820\~грн.,\~в\~тому\~числі 15\~000\~грн.\~\~заборгованість\~за основною\~сумою\~боргу\~та 35\~820\~грн.\~\~заборгованість\~по процентам.\~19.11.2021\~року\~між\~ТОВ «1\~Безпечне\~агентство\~необхідних кредитів»\~\~та\~ ТОВ\~«ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ\~УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ»\~укладено\~договір\~факторингу №\~1911,\~за\~умовами\~якого останній\~набув\~право\~грошової вимоги,\~зокрема,\~за\~договором\~позики №\~75435151\~від 10.06.2021\~року.\~03.04.2023\~року\~ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ»\~та ТОВ\~«ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, за договором позики № 75435151 від 10.06.2021\~року. Зазначена сума кредитної заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості за договором позики та відшкодувати судові витрати, зокрема, й витрати на професійну допомогу. Ухвалою суду від 06.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу\~копію позовної заяви з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення. 12.03.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Рябченко К.П. надійшла заява про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи. 18.03.2025 року до суду від представника відповідача Рябченко К.П. надійшов відзив на позовну заяву разом з доказами направлення позивачу, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вимоги банку не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за наданим кредитним договором, зазначила, що будь-яких повідомлень від позивача відповідач не отримував, про те, що позивач став кредитором по відношенню до нього, як до боржника відповідач дізнався лише після отримання ухвали суду про відкриття провадження за наданою справою. Вважає, що у відповідача не виникло обов`язку виконувати кредитне зобов`язання позивачу, оскільки відповідач не був повідомлений про заміну кредитора. Позивач не звертався до відповідача з претензією з приводу можливості досудового врегулювання заборгованості. Позивач зазначає, що заборгованість нарахована станом на 24.02.2025 року, а з наданого ним розрахунку вбачається, що заборгованість нарахована за період з 10.06.2021 року. Оскільки дата останнього нарахування відсотків по кредиту 08.10.2021 року, тобто з цього часу виникла заборгованість. За таких обставин вважає, що на момент звернення до суду з позовом минув строк позовної давності. 24.03.2025 року від представника позивача директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Гедзь О.В. надійшла відповідь на відзив разом з доказами направлення стороні відповідача, в якій вона просила позов задовольнити, мотивуючи тим, що доказів про визнання договору факторингу недійсним та/або виконання відповідачем своїх зобов`язань перед первісним/попереднім кредитором матеріали справи не містять, крім того, відповідач повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення до суду з наданим позовом, так як в матеріалах справи наявні докази переходу права вимоги від позикодавця до позивача, а отже як зазначено у постанові ВС України від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 тлумачення ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Щодо строку позовної давності зазначила, що під час дії карантину строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Встановлено карантин з 12.03.2020 року по 22.05.2020 року, його дія неодноразово продовжувалася, а отже в межах позовної давності знаходиться період з 12.03.2020 року. Карантин відмінено з 27.06.2023 року. При цьому у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Введено воєнний стан 24.02.2022 року, його строк неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду з наданим позовом. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що 10.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 75435151, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15 000 грн., строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану відповідачем електронну пошту) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник [PERSON] , з яким укладено договір № 75435151від 10.06.2021 року, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується електронною платіжною інструкцією. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яка передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані позивачем виписки за рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру. Разом з тим, відповідач в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. 19.11.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 1911, за умовами якого останній набув право грошової вимоги, зокрема, за договором позики № 75435151 від 10.06.2021 року. 03.04.2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі, за договором позики № 75435151 від 10.06.2021 року Таким чином, остаточно ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло статусу кредитора за договором позики № 75435151 від 10.06.2021 року. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості, яка склала 50 820 грн., в тому числі 15 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 35 820 грн. заборгованість по процентам. Згідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду України від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц зроблено висновок про те, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд звертає увагу, що у постанові ВС України від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 викладено висновок про те, що тлумачення ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і ВС України у справі № 761/1543/20 від 23.02.2022 року, у справі № 639/86/17 від 19.01.2022 року та у справі № 554/8549/15-ц від 14.07.2021 року. Доказів про визнання договору факторингу недійсним та/або виконання відповідачем своїх зобов`язань перед первісним/попереднім кредитором матеріали справи не містять, Крім того, відповідач повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення до суду з наданим позовом, так як в матеріалах справи наявні докази переходу права вимоги від позикодавця до позивача. Разом з тим, представник відповідача в відзиві просила застосувати до правовідносин строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим суд звертає увагу на наступні обставини. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, зокрема, Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-ІХ , яким затверджено Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 05.02.2024 № 49/2024 та строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 14.02.2024 на 90 діб, тобто до 14 травня 2024 року За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за наданою грошовою вимогою закінчувався 11.07.2024 року, а також те, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану з 24.02.2024 року, який було неодноразово продовжено, та, який діє й на час розгляду справи, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, а отже період заборгованості не виходить за строки позовної давності. За таких обставин [PERSON] має заборгованість за договором позики в загальній сумі 50 820 грн. Враховуючи те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором позики, належним чином не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентах є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, укладений мж ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» і адвокатом Ткаченко Ю.О., у п.п.4.1 якого сторонами договору визначено, що винагорода в сумі 3\~500 грн.; акт прийняття-передачі наданих послуг від 02.12.2024 року, а також платіжне доручення про оплату 3 500 грн. позивачем на рахунок Ткаченко Ю.О. Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 910/12876/19 від 07.07.2021 року зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Суд вважає, що позивачем доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн. є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved