Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг», від імені якого діє представник, пред`явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 27 грудня 2021 року між ТОВ «Сучасний факторинг» та [PERSON] укладено кредитний договір №10211160892, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 14663,88 грн. і зобов`язався повернути його, а також сплатити проценти, комісії та інші супутні платежі за його користування у термін встановлений договором. Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 11 грудня 2024 року становить 18041,62 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, поштові відправлення №0610219176808, №0610228080856 повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси [PERSON] суду не повідомив, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд постановив про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 27 грудня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі заяви-приєднання №10211160892 до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар», за яким загальна сума кредиту становить 14663,88 грн., строком на 24 календарних місяців. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору - 56,51 % річних. Комісія за управління (обслуговування) кредиту за кожен факт прострочення періодичного платежу, якщо таке прострочення триває не менше 15 календарних днів 586,56 гривень (20-22). Договір підписано власноручно відповідачем [PERSON] . В заяві на отримання споживчого кредиту зазначені особисті відомості/персональні дані [PERSON] як клієнта, інформацію про товар/товари, який клієнт має на меті придбати за рахунок кредитних коштів, інформація про трудову діяльність клієнта, відомості про фінансовий стан клієнта/витрати клієнта та дружини/чоловіка, контактна інформація, використання аналога підпису та печатки ТОВ «Сучасний Факторинг». У паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачем [PERSON] 27 грудня 2021 року (а.с. 22) зазначено, зокрема: інформацію та контактні дані кредитодавця, інформацію та контактні дані кредитного посередника, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі правові аспекти. Кредитні кошти були надані ТОВ «Сучасний Факторинг» відповідачу для придбання товару, що підтверджується рахунком-фактурою №ФТКК-0707-7070402 від 27 грудня 2021 року, договором купівлі-продажу №ФТКК-0707-52923103 від 27 грудня 2021 року, видатковою накладною №ФТКК-0707-52923103 від 27 грудня 2021 року, актом приймання-передачі товару/послуг від 27 грудня 2021 року (а.с. 23-24). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №10211160892 від 27 грудня 2021 року, [PERSON] надано кредит згідно з кредитним договором №10211160892 від 27 грудня 2021 року на суму 14663,88 грн. Заборгованість перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за кредитним договором №10211160892 від 27 грудня 2021 року станом на 11 листопада 2024 року складає 18041,62 гривень, у тому числі загальна заборгованість за тілом кредиту 6163,88 гривень, загальна заборгованість за сумою комісії становить 11877,74 гривень, отримано оплат на суму 8500 гривень (а.с 19). Станом на 11 листопада 2024 заборгованість за кредитним договором №10211160892 від 27 грудня 2021 року не погашена. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (кредит). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 628 ч. 2 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору про надання кредиту, тому права позивача підлягають захисту. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, простроченої на день подання цієї заяви у розмірі 6136,88 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 11877,74 грн. комісії за обслуговування кредиту, простроченої на день подання позовної заяви. Однак, згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Згідно з ч. 2 ст.\~215\~ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи вище зазначене, вимога позивача про стягнення 11877,74 грн. комісії є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Таким чином, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по Договору у загальному розмірі 6163,88 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до наступного висновку. До матеріалів позовної заяви долучено копію договору про надання правничої допомоги від 28 серпня 2024 року №28/08/24, укладеного між ТОВ «Сучасний факторинг» та адвокатським об`єднанням «Деналі» (а.с. 9-10). З акту прийому-передачі наданих послуг № 80 від 14 листопада 2024 року вбачається, що адвокатським об`єднанням «Деналі» було надано ТОВ «Сучасний факторинг» наступні послуги: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви ТОВ «Сучасний факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості; узгодження правової позиції; складання позовної заяви на загальну суму 5000 гривень (а.с. 11 зворот). Згідно копії платіжної інструкції № 1115020 від 15.11.2024, ТОВ «Сучасний Факторинг» сплатило адвокатському об`єднанню «Деналі» 5000 гривень, призначення платежу «оплата послуг по стягненню заборгованості зі Акту №80 від 14.11.2024 року по Дод.№4 до Договору про надання правничої допомоги №28/08/24 від 28.08.2024». За змістом\~статті 137\~ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial