Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] у якому просить припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються з позивача на підставі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.12.2013 року; cтягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі даної позовної заяви до суду до повноліття дочки. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.10.2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, однак 26.06.2013 року рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області такий розірвано. Крім цього, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.12.2013 року стягнено з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , які він добросовісно сплачував. Окрім аліментів він витрачав додаткові кошти на дочку при першій необхідності. Проте, обставини суттєво змінилися, відповідачка почала жорстоко ставитися до дитини. За наведеного, дитина вирішила проживати з батьком, тому з 06 грудня 2022 року вона постійно проживає з ним, матір дитини жодної участі у вихованні дитини не приймає. Просив позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.02.2023 залишено позовну заяву без руху. Провадження у справі відкрито ухвалою від 08.03.2023 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.03.2023 року позивач подав до суду заяву, в якій просив змінити предмет позову шляхом доповнення позовних вимог, вимогою визначити місце проживання дитини за місцем його проживання та реєстрації. 30.03.2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування відзиву покликається на те, що дитина з народження проживала з нею, однак 06.12.2022 року позивач самочинно змінив місце проживання дитини, без попередження та погодження з матір`ю, не повернув за місцем її проживання, не надав інформації про місце її перебування, не дає можливості дочці спілкуватися із матір`ю. 14.04.2023 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву у якій просив визначити місце проживання дитини за місцем його проживання та реєстрації, вказав, що дитина проживає з ним, він забезпечує її усім необхідним. Матір дитини ставиться до неї агресивно, дитина не хоче проживати з нею. Протокольною ухвалою\~без виходу\~у нарадчу\~кімнату від\~02.05.2023\~постановлено прийняти\~до розгляду\~уточнену позовну\~заяву про\~визначення місця\~проживання дитини\~та \~залучено до\~участі у\~справі як\~треті особи\~ відділ " Служба у справах дітей "Сихівського району управління "Служба у справах дітей", служба у справах дітей Солонківської ОТГ Львівського району Львівської області. Крім цього, постановлено перейти до загального позовного провадження та розпочати розгляд справи з підготовчого судового засідання. 15.05.2023 відповідачка подала відзив на уточнену позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.05.2023 року відповідачка подала до суду зустрічну позовну заяву у якому просила визначити місце проживання дитини за її місцем проживання та реєстрації. Вказала, що 06.12.2022 року [PERSON] самочинно змінив місце проживання дитини без попередження та погодження з матірю, не повернув її за місцем її проживання, не надав жодної інформації про місце перебування дитини. 29.05.2023 року [PERSON] подав до суду письмові пояснення на відзив відповідача у яких вказав, що вся інформація наявна у ньому є неправдивою. 23.05.2023 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вказує, що дочка сама не має бажання жити з матір`ю, він забезпечив дитині гарні умови проживання, навчання. Протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати від 26.05.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14.07.2023 року зобов`язано [PERSON] надати можливість [PERSON] безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з дочкою [PERSON] [INFO] щотижня у середу та неділю з 16 год. до 18 год. до набрання рішення законної сили у вказаній справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.05.2024 року призначено у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Львів, вул. Липинського, 54). 05.07.2024 року у суд надійшов лист експерта про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.07.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.08.2024 року призначено у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено експерту інституту судових експертиз та права (м. Львів, вул. Богомольця, 9). 24.02.2025 року надійшов до суду лист експерта про неможливість проведення експертизи, оскільки відповідачка не оплатила її проведення. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2025 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26.03.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечила припиненню стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, оскільки подала у виконавчу службу відповідну заяву. Однак, заперечила стягненню з неї на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки вона не відмовлялася утримувати дитину та бере участь у її матеріальному забезпеченні, заперечує визначенню місця проживання дитини з батьком. Представник відповідача [PERSON] підтримала думку відповідачки. Заслухавши позивача, відповідача та її представника, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.2009 року сторони уклали шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.2010 року у сторін народилася дочка [PERSON] . Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.06.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.12.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки у розмірі 1/5 частини з усіх видій його заробітку починаючи з 01.03.2023 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що із 06.12.2022 року дитина сторін проживає із батьком, що не заперечується сторонами та підтверджується такими доказами, зокрема: актом №2 перевірки житлових умов заявника від 17.01.2023 року, які видані директором управляючої компанії «Веселка» Джугало О.І.; актом обстеження матеріально-побутових умов виконавчого комітету Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 10.03.2023 року. Розпорядженнями голови Сихівської районної адміністрації Маруняк І. №250 від 10.06.2013 та №407 від 06.09.2013 встановлено дні та години побачень батька з донькою. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов начальника відділу ЦНАП Гладковської О.І. від 29.03.2023 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] де проживає [PERSON] разом з дитиною є всі належні умови для проживання і виховання дитини. У дитини є своя окрема кімната. В квартирі дотримуються санітарно- гігієнічних норм, дбають про психологічний мікроклімат дитини. Відповідно до розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Зозулі А. від 26.06.2023 року визначено спосіб участі матері у вихованні та спілкуванні з донькою. Згідно з висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 07.08.2023 року вбачається, що з метою уникнення погіршення емоційного стану дитини, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за недоцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] з одним з батьків. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~з ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як визначено\~ст.179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Таким чином право на отримання аліментів має той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким дитина проживає. При цьому аліменти є власністю дитини, а їх отримувач має розпоряджатися аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При вирішенні даного спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до п.17\~постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із\~ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу\~статей 267 - 271 СК України\~вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Суд приходить до висновку, що проживання дитини з батьком - позивачем та перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, а тому має тягнути за собою звільнення позивача від сплати вказаних аліментів з моменту набрання рішенням законної сили. Крім цього, відповідач визнала позовну вимогу про припинення стягнення з позивача аліментів, подавши відповідну заяву у виконавчу службу. Одночасно, припиняючи стягнення аліментів на дитину та незважаючи на участь відповідачки у матеріальному забезпеченні дитини, між сторонами існує спір щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі зазначеного вище, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, те що дитина проживає із батьком та приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивача на утримання дитини слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Щодо позовної вимоги про визначити місце проживання дитини разом із батьком суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої\~статті 29 ЦК України\~ фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У\~статті 160 СК України\~встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 21.02.2023 року дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак з 06.12.2022 року проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами у справі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою\~статті 160 СК України\~та положеннями частини другої\~статті 29 ЦК України. Відповідно до\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] і на час розгляду справи судом їй виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності (користуванні) житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої\~статті 29 ЦК України\~та частини третьої\~статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з ним, необхідно відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. за позовну вимогу щодо припинення стягнення аліментів та 1073, 60 грн. за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини. Оскільки, позивач при подачі позову про стягнення аліментів був звільнений від сплати таких, тому з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути 1073, 60 грн. судового збору. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073, 60 грн. судового збору за вимогу про припинення стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial