Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

4 вересня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання за ними і рівних частинах права довічного успадковуваного володіння земельної ділянки в порядку спадкування за законом, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування наказу та реєстрації земельних ділянок. В обґрунтування позову, посилаються на те, що постановою нотаріуса їм відмовлено в нотаріальному оформлені спадщини за законом на земельну ділянку площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (колишнього Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала їх батьку [PERSON] на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею без серії та номеру, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею під №409. У свою чергу, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області «Про припинення права довічного успадкованого володіння землею земельною ділянкою» № 8772/0/14-18-СГ від 10 грудня 2018 року їх батьку було припинено право довічного успадкованого володіння землею на вищезазначену земельну ділянку та зазначену земельну ділянку передано у власність фізичним особам, шляхом її поділу на земельні ділянки, площею по 2,0 га. Після чого, частина новоутворених земельних ділянок по 2,0 га була відчужена фізичними особами (продана або подарована) відповідачам, які об`єднали ці земельні ділянки у декілька нових масивів з новими кадастровими номерами та здали в оренду ФГ «Аргумент». Вважаючи,\~що зазначена\~вище відмова\~нотаріуса у\~оформленні спадщини,\~а також\~наказ ГУ\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області,\~яким припинено\~право власності\~на належну\~їх батькові\~земельну ділянку\~є протиправними,\~позивачі звернулися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~за ними\~права на\~земельну ділянку\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~про визнання\~протиправним та\~скасування Наказу\~№ 8772/0/14-18-СГ\~від 10.12.2018\~року,\~припинення права\~власності відповідачів\~та скасування державної реєстрацію такого права в Державному реєстрі речових прав, а також скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по справі в частині вимоги про визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 1/3 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, згідно державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею без серії та номеру, зареєстрованого за №409. Провадження у справі за позовними вимогами про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 10 грудня 2018 року №8772/0/14-18-СГ «Про припинення права довічного успадкованого володіння землею земельною ділянкою», скасування реєстрації земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спірної земельної ділянки площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства відкрито, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у справі в порядку загального позовного провадження. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 березня 2021 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2020 року в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання в порядку спадкування за законом за кожним права довічного успадкованого володіння на 1/3 частку земельної ділянки, справу направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі в частині вказаних вимог. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року відкрито провадження по справі в частині позовних вимог про визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 1/3 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, згідно державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею без серії та номеру, зареєстрованого за №409 та постановлено про здійснення їх розгляду разом із позовними вимогами, по яким ухвалою суду від 21 грудня 2020 року провадження відкрито, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 21 квітня 2021 року представником Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області подано відзив на позовну заяву у якому останній просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ було видано Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області у відповідності до вимог статей 15-1, 92, 122 Земельного кодексу України, статті 25 Цивільного кодексу України, у межах повноважень, визначених Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області Вважає, що внаслідок смерті особи, якій надано земельну дільнику, її цивільна правоздатність припинилася у момент смерті, тому і право довічного успадковуваного володіння землею державної власності сільськогосподарською призначення площею 25,3 га наданої [PERSON] також припинилося у зв`язку з його смертю. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено фермерське господарство «Аргумент». Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року до участі у справі залучено Первомайську селищну раду Вітовського району Миколаївської області, як правонаступника відповідача Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . 08 січня 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Рехлецьким Р.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачами не надано суду доказів належності [PERSON] земельної ділянки площею 25,3 га., а сам Акт на право довічного успадковуваного володіння під №409 не містить реєстраційних номерів та дати. Окрім того, представник відповідача вважає, що такий Акт мав бути оформлений на фермерське господарство «Надія», головою якого був Скаржинець М.С. Саме тому стороною спору в даному випадку вважає, що має бути зазначене фермерське господарство. 11 січня 2022 року представником позивачів адвокатом Сафроновим Ю.І. подано заяву про зміну предмету позову, у якій просив суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер право довічного успадковуваного володіння по 1/3 частині земельної ділянки площею 25,3 га. З метою\~захисту права\~власності позивачів,\~також просив\~суд скасувати\~наказ Головного\~управління Держгеокадастру\~у Миколаївській\~області «Про\~припинення права\~довічного успадкованого\~володіння землею\~земельною ділянкою»\~№ 8772/0/14-18-СГ\~від 10\~грудня 2018\~року і\~припинити право\~власності [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на\~земельну ділянку\~з відповідним\~кадастровим номером\~та площею,\~а також припинити право оренди фермерського господарства «АРГУМЕНТ» та скасувати державну реєстрацію такого права оренди, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав. Крім того, з метою ефективного захисту прав позивачів просив скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 4823383400:03:000:0581 площею в 2,0000 га, 4823383400:03:000:0612 площею в 2,0000 га, 4823383400:03:000:0611 площею в 4,0000 га, 4823383400:03:000:0577 площею в 2,0000 га, 4823383400:03:000:0614 площею в 16,0000 га, 4823383400:03:000:0640 площею в 8,0000 га та витребувати з\~чужого незаконного\~володіння [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~фермерського господарства\~«Аргумент» на\~користь [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] земельну\~ділянку загальною\~площею в 25,3 га. Ухвалою суду від 14 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника співвідповідача [PERSON] , померлого [INFO] [PERSON] , а ухвалою суду від 20 травня 2024 року [PERSON] залучено до участі у справі також, як законного представника неповнолітньої [PERSON] . Ухвалою від 25 січня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області за участю учасників судового провадження. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Сафронов Ю.І. повністю підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини зазначені у позові та заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Венгер Є.В. в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник Первомайської селищні ради у судове засіданні не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники\~судового провадження\~у судове\~засіданні по\~розгляду даної\~справи не\~з`явилися,\~та своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористалися. Суд, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту\~на право\~довічного успадковуваного\~володіння землею\~без серії\~та номеру,\~зареєстрованого у\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~довічного успадковуваного\~володіння землею\~під №304 виданого головою Жовтневої районної ради народних депутатів Миколаївської області [PERSON] на підставі рішення Жовтневої\~районної Ради\~народних депутатів\~Жовтневого району\~Миколаївської області\~Української РСР\~від 24\~вересня 1991\~року було передано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 8,74 га для ведення селянського (фермерського) господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (колишнього Жовтневого) району Миколаївської області. На підставі рішення Жовтневої\~районної Ради\~народних депутатів\~Жовтневого району\~Миколаївської області\~Української РСР\~від 10\~березня 1992\~року №63 до Державного\~акту на\~право довічного\~успадковуваного володіння\~землею без\~серії та\~номеру,\~зареєстрованого у\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~довічного успадковуваного\~володіння землею\~під №409 виданого головою\~Жовтневої районної\~ради народних\~депутатів Миколаївської\~області внесено\~зміни про\~збільшення площі\~земельної ділянки\~ [PERSON] \~до 25,3\~га. Вказана обставина підтверджується листом відділу у Вітовському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 23 квітня 2020 року №229/109-20. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області 07 грудня 2005 року, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . З довідки Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області №234 від 17 квітня 2020 року вбачається, що на день відкриття спадщини [PERSON] проживав один. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи спадкоємцями після смерті [PERSON] , в передбачений законом термін подали до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини. Внаслідок подання заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом заведено спадкову справу №467/2005 від 15 грудня 2005 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02 вересня 2017 року державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Моторним М.О. відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) виробництва, яка залишилась після смерті їх батька [PERSON] . Рекомендовано звернутися до суду для врегулювання відносин, щодо яких відсутній закон, що їх регулює. В той же час, як вбачається з наказу Головного управління\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області\~«Про припинення\~права довічного\~успадкованого володіння\~землею земельною\~ділянкою» №\~8772/0/14-18-СГ\~від 10\~грудня 2018\~року припинено право довічного успадкованого володіння землею громадянина України [PERSON] , [INFO] , якому був виданий Державний акт на право довічного успадкованого володіння землею без серії та номеру, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею № 409, на земельну ділянку площею 25,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Відповідно до листа Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області листом від 27 лютого 2019 року за №47/139-19 вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розпорядилось земельними ділянками, на які припинено право постійного користування та право довічного успадкованого володіння землею [PERSON] . Земельні ділянки з кадастровими номерами сформовані, їм присвоєно кадастрові номери: -4823383400:03:000:0581 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0580 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 823383400:03:000:0579 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0578 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0577 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0576 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0575 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0574 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0573 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0572 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянсько господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права -06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0571 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0570 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0567 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0569 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0566 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; - 4823383400:03:000:0568 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Земельна ділянка обліковується як землі приватної власності фізичної особи. Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року. Відповідно до листа відділу у Вітовському ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 23 квітня 2020 року за №229/109-20, для встановлення фактичних меж земельної ділянки площею 25,3 га та розташування їх поворотних точок меж в натурі (на місцевості) з подальшим співставленням місцеположення поворотних точок меж земельних ділянок, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі можуть бути вирішені сертифікованим інженером землевпорядником. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 17 серпня 2021 року складеного фізичною особою підприємцем сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] встановлено, що станом на 17 серпня 2021 року на місці земельної ділянки [PERSON] існує шість земельних ділянок з кадастровими номерами: -земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0581 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №151854203 від 17.08.2021 року, земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 02.04.2021 року Окрім того, 01.03.2019 року на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди фермерського господарства «Агрумент» (код ЄДРПОУ 39950359) зі строком дії до 21.02.2026 року; -земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0612 площею в 2,0000 га зареєстрована 25.07.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №151853735 від 17.08.2021 року земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 04.02.2021 року Окрім того, 01.09.2020 року на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди фермерського господарства «Агрумент» (код ЄДРПОУ 39950359) зі строком дії до 28.08.2035 року; -земельна ділянка\~з кадастровим\~номером 4823383400:03:000:0611\~площею в\~4,0000\~га зареєстрована\~25.07.2019\~року як\~землі сільськогосподарського\~призначення для\~ведення особистого\~селянського господарства\~в межах\~території Новомиколаївської\~сільської ради\~Вітовського району\~Миколаївської області.\~Відповідно до\~інформаційної довідки\~з Державного\~реєстру речових\~прав №151853608\~від 17.08.2021р земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 04.02.2021 року Окрім того, 01.09.2020 року на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди фермерського господарства «Агрумент» (код ЄДРПОУ 39950359) зі строком дії до 28.08.2035 року; -земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0577 площею в 2,0000 га зареєстрована 30.01.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 06.02.2019 року; -земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0640 площею в 8,00 га утворена 10.09.2020 року державним кадастровим реєстратором \~Відділу у\~Вітовському районі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області Смоленковою\~О.В.\~ шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровим номером 4823383400:03:000:0613 площею в 6,0000 га та 4823383400:03:000:0606 площею в 2,00 га. При цьому відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 06.01.2022 року земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0613 насьогодні зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 06.08.2019 року Також судом встановлено, що земельної ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0640\~площею в\~8,00\~га не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується інформаційною довідкою №125488972 від 25.05.2021 року; -земельна ділянка з кадастровим номером 4823383400:03:000:0614 площею в 16,0000 га зареєстрована 25.07.2019 року як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №151848303 від 17.08.2021 року земельна ділянка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Дата реєстрації речового права - 04.02.2021 року Окрім того, 01.09.2020 року на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди фермерського господарства «Агрумент» (код ЄДРПОУ 39950359) зі строком дії до 27.08.2035 року. Вважаючи,\~що вказаними\~діями порушено\~право позивачів\~на володіння\~та розпорядження\~земельною ділянкою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з цим позовом. Вирішуючи позовні вимоги, з огляду на доводи позивачів та поданих відповідачами заперечень, суд виходить з наступного. За змістом статей 6, 50 ЗК України (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України № 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею. ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з не переоформленням правового титулу. Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; - пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння. На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція» та ст. 41\~Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння. При цьому згідно із частиною другою статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу у вирішенні вказаного питання, вважаємо, що право довічного користування земельної ділянки має бути визнано, таким що успадковане нами, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 20 листопада 2019 року по справі №368/54/17. За таких\~обставин суд\~погоджується з\~доводами позивача\~щодо того,\~що ГУ\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області\~ без\~належних на\~то правових\~підстав припинила\~право довічного\~успадковуваного володіння\~на земельну\~ділянку площею\~25,3\~га,\~для ведення\~селянського (фермерського)\~господарства в\~межах території\~Новомиколаївської сільської\~ради Вітовського\~(колишнього\~Жовтневого)\~району Миколаївської\~області в зв`язку зі смертю [PERSON] , видавши наказ «Про припинення права довічного успадкованого володіння землею земельною ділянкою» № 8772/0/14-18-СГ від 10 грудня 2018 року, фактично позбавивши права володіння на вищезазначену земельну ділянку його спадкоємців (позивачів). З огляду на це підлягає визнанню в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право довічного успадковуваного володіння на 1/3 частину земельної ділянки кожному із позивачів, а наказ № 8772/0/14-18-СГ від 10 грудня 2018 року підлягає скасуванню. Щодо вимог позивачів про скасування державної реєстрації земельних ділянок, утворених на місці земельної ділянки [PERSON] та припинення речових прав на них, суд враховує наступне. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельної ділянки, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність\~документів вимогам\~законодавства;\~за результатами\~перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до абзацу 4 частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення до суду з позовом у цій справі) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону викладено в новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене дає підстави для висновку про те, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, закон не передбачав. Водночас у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» визначено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. За змістом цієї правової норми виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною в Законі № 1952-IV. Подібні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2021 року у справі №278/3367/19, від 16 квітня 2021 року у справі №450/3198/17, від 24 червня 2021 року у справі №533/1134/17, від 28 липня 2021 року у справі №687/362/19, від 22 вересня 2021 року у справі №175/343/20, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини і визначені відповідно до них правовідносини, з метою ефективного способу захисту прав позивачів та можливості виконання ними рішення суду, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для скасування державної реєстрації земельних ділянок та припинення усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельних ділянок сформованих замість земельної ділянки [PERSON] право довічного успадковуваного володіння на яку було припинено оскаржуваним наказом Про припинення права довічного успадкованого володіння землею земельною ділянкою» № 8772/0/14-18-СГ від 10 грудня 2018 року. Також суд вбачає підстави для витребування спірної земельної ділянки [PERSON] з чужого незаконного володіння з огляду на наступне. Очевидно, що припинивши без належних на то правових підстав право довічного успадковуваного володіння землею та надавши зазначену землю у приватну власність фізичних осіб, Головне управління\~Держгеокадастру у\~Миколаївській областіпорушило право позивачів на володіння земельними ділянками, що є предметом спору, внаслідок чого вони підлягають витребуванню на користь позивачів, виходячи з наступного. Статтею 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачі не є власниками успадкованих земельних ділянок, а є правомірними (титульними) володільцями таких земельних ділянок, що становлять предмет спору, вони вправі вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які законом надано власнику такого майна. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 липня 2020 року по справі №720/1657/16-ц. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 22 січня 2020 року по справі №910/1809/18, де суд зазначив наступне: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права та були надалі відчужені. Крім того, підстави витребування майна у добросовісного володільця регулюється статтею 388 ЦК України, а не незаконним володільцем, підстави витребування майна від якого унормовано у статті 387 ЦК України». Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вище стоячою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Окрім того, суд, при розгляді даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги, як такі, що не спростовують висновків суду щодо достатніх підстав для задоволення позовних вимог, а з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Outcome: approved