Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

До Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 136359,38 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, який було укладено між акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі позивач, АТ «ПУМБ», банк) та [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ,), а саме: 01.08.2018 на підставі кредитного договору № 1001092345701 видано кредит у сумі 57500 грн. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 21.01.2025 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 12.03.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача у судове засідання не прибув, в позовній заяві просить розглянути справу за відсутності представника АТ «ПУМБ», проти винесення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явилася, відзив на позов до суду не надала, судові повістки направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача,\~\~які повернуті до суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлялася судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. Таким чином, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України). У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Правилами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правилами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.08.2018 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 1001092345701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), підписанням якої відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ПУМБ», яка розміщена на веб-сайті Банку: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах. Відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривні [NUMBER] , оформлена та видана дебетова платіжна картка [NUMBER] . У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач (клієнт) просив надати йому споживчий кредит на наступних умовах: сума 57500 грн; строк 24 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,10%; розмір процентної ставки 12% річних; разова комісія 300 грн.; видача кредиту шляхом банківського переказу на рахунок [NUMBER] в АТ «ПУМБ», код отримувача 2750002480, отримувач [PERSON] . (а.с.12) Перед підписанням заяви відповідач ознайомився з умовами Паспорта споживчого кредиту, пунктом 5 якого визначено порядок повернення кредиту та наведено відповідний графік (а.с.12, зворот). АТ «ПУМБ» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит на умовах, передбачених цим договором, відповідач кредит отримала. У матеріалах справи міститься копія платіжної інструкції № TR. 30018681.73423.8810 від 01.08.2018, що підтверджує надання кредитних коштів відповідачу по договору № 1001092345701 від 01.08.2018, та відповідає способу надання споживчого кредиту, що був обраний нею при підписанні заяви. (а.с.23, зворот). Крім того, стороною позивача надано виписку/Особовий рахунок за період з 01.08.2018 по 03.08.2020 по рахунку відповідача, яка разом з іншими доказами підтверджує рух коштів, в тому числі щодо формування суми заборгованості, наявність якої є належним та допустимим доказом щодо заборгованості за укладеним кредитним договором. (а.с.25, зворот, 26, зворот). 04.11.2024 АТ «ПУМБ» направлено\~на адресу\~відповідача письмову\~вимогу щодо\~необхідності погашення\~заборгованості в\~розмірі 136359,38\~грн.\~за кредитним договором №\~1001092345701 від 01.08.2018 (а.с.20-22). Зазначені обставини підтверджуються: письмовою вимогою від 04.11.2024 на адресу відповідача щодо необхідності погашення заборгованості в розмірі 136359,38 грн. (а.с.20-22); розрахунком заборгованості (а.с.23-25), банківською випискою/Особовим рахунком за період з 01.08.2018 по 03.08.2020 року (а.с.25, зворот, 26, зворот). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено договір у письмовій формі, в якому зазначено розмір та умови надання кредиту, його повернення. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що відповідачем не виконувалися належним чином умови укладеного між сторонами договору, у результаті чого у нього виникла вищевказана заборгованість перед позивачем. Відповідач не сплатила заборгованість по основній сумі боргу та за відсотками за кредитним договором, не спростувала наявність боргу. Як зазначив позивач, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором №\~1001092345701 від 01.08.2018, відповідач станом на 31.10.2024 має заборгованість в сумі 136359,38 грн., з яких: 57500 грн. - заборгованість за кредитом; 36077,68 грн. - заборгованість процентами; 42781,70 грн. - заборгованість за комісією. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, не повернула грошові кошти, не сплатила проценти за користування ними. Оскільки відповідач не сплатила заборгованість по основній сумі боргу та за відсотками за кредитним договором, не спростувала наявність боргу по кредиту та відсотках, суд вважає позовні вимоги АТ «ПУМБ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ»\~ підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №\~1001092345701 від 01.08.2018 за основною сумою боргу в розмірі 57500 грн. та за відсотками в розмірі 36077,68 грн. Натомість щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про споживче кредитування», який вступив в дію 10.06.2017, безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, у відповідності до частини першої статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 01.04.2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15.03.2021 в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспо реному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Умовами укладеного сторонами кредитного договору - інформацією, яка зазначена у заяві № 1001092345701, передбачено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості\~3,10%, яка складає 1782,50 грн. щомісячно протягом усього періоду кредитування (24 місяці), загальний розмір якої згідно розрахунку позивача становить 42781,70 грн. Проте у цій заяві немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія, тобто між сторонами не обумовлено конкретний зміст послуги, яка вкладається в поняття «обслуговування кредитної заборгованості», доказів цього матеріали справи не містять. І це при тому, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, так як її споживач має право отримувати безоплатно. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію, при укладенні кредитного договору. Тому зважаючи на вказане, суд визнає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, абз.1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними положення п. 5 заяви № 1001092345701 від 01.08.2018 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, вимога позивача про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту обслуговування кредиту у розмірі 42781,70 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1001092345701 від 01.08.2018 за основною сумою боргу та відсотками у розмірі 93577,68 гривень (основна сума боргу 57500 грн. + проценти 36077,68 грн). В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (68,62%), що становить 1652,07 грн. (2422,40 х 68,62% : 100). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial