Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що 20.10.2021 між покупцем [PERSON] та продавцем - ПрАТ «ХК «Київміськбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №26409/РН-К. Відповідно до вказаного договору компанія продає, а покупець придбає майнові права на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] ». Сторонами погоджено крайній строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації - грудень 2023 року. На дату підписання цього Договору вартість майнових прав на об`єкт складає 1205948,01 грн., в тому числі ПДВ 200991,34 грн., виходячи з вартості майнових прав за 1 кв.м. - 28084,49 грн., в тому числі ПДВ 4680,75 грн. За умовами пункту 3.2. договору визначено, що покупець зобов`язується здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 1194152,52 грн., що складає 42,52 кв.м., протягом 5 банківських днів після підписання цього договору, у строк по 26.10.2021. Станом на дату подання позовної заяви та на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав, [PERSON] сплатила на користь ПрАТ «ХК «Київміськбуд» грошові кошти в сумі 1194152,52 грн. Проте, станом на день звернення до суду із даним позовом, об`єкт в експлуатацію не введено, акт прийому-передачі майнових прав між сторонами не укладено, повідомлень з цього приводу на адресу позивачки не надходило, жодних додаткових угод щодо перенесення строків введення об`єкта в експлуатацію підписано не було. При цьому, на офіційному веб-сайті ПрАТ «ХК «Київміськбуд» оприлюднено оголошення, з якого вбачалось, що відповідачем вже тривалий час зупинена діяльність з будівництва на більшості об`єктах в м. Києві, а будинок № 6 в об`єкті: «Будівництво житлового комплексу для військовослужбовців та членів їх сімей по [ADDRESS] » взагалі відсутній. При цьому, 25.04.2024 [PERSON] звернулась до відповідача листом з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав і повернення сплачених грошових коштів. Проте, вимога позивачки залишена без відповіді. На підставі викладеного, позивачка змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом розірвання договору, стягнення грошових коштів у розмірі 1194152,52 грн., пені - 3546632,98 грн. та моральної шкоди - 40000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник відповідача - адвокат Варицький Є.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що позивачка фактично в односторонньому порядку вирішила розірвати договір, що свідчить про порушення умов договору. При цьому, позивачка не надала докази порушень відповідачем грошового зобов`язання, а також виникнення обов`язку повернути грошові кошти позивачці. Крім того, на офіційному сайті Київміськбуд було опубліковано інформацію про відновлення роботи Компанії та будівельних майданчиків, інформації про зупинення господарської діяльності та будівництва оголошено не було. Натомість не зважаючи на ситуацію, яка склалася в країні, Компанія робить все можливе для пришвидшення будівельних робіт на об`єкті будівництва та введення комплексу в експлуатацію. Крім того, позивачка, звертаючись до Компанії з вимогою про розірвання договору у квітні, а пеню нараховує з січня, відповідно така позиція періоду нарахування є необгрунтованою та відповідно не підлягає задоволенню. Позовна вимога позивачки щодо компенсації моральної шкоди є безпідставною, оскільки ні договором, ні законом таке відшкодування не передбачено. Поряд з цим, позивачкою не подано суду жодного доказу на підтвердження наявності моральної шкоди, завданої відповідачем та наявності причинно - наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням ПрАТ «ХК «Київміськбуд». На підставі вказаного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Гамрецького Є.О. через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, в яких сторона позивача не погоджується із позицією відповідача викладеною у відзиві на позовну заяву. Встановлений пунктом 6.1. Договору №26409/РН-К від 20.10.2021 термін прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва - грудень 2023 року, визначений сторонами та погоджений ними шляхом підписання Договору. Проте, зважаючи на те, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] » так і не розпочалось, у позивача наявні обґрунтовані сумніви, що будівництво буде завершено взагалі. Таким чином, відповідачем допущено істотні порушення умов договору, що має наслідком розірвання цього договору та передбачену законом відповідальність для відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовної заяви, просив у її задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві. Вислухавши вступне слово представників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 20.10.2021 між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» - компанія та [PERSON] - покупець, укладено договір купівлі-продажу майнових прав №26409/РН-К (а.с.16-21) - (надалі договір). Відповідно до п. 1.1 договору компанія продає, а покупець придбає майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме - квартиру [ADDRESS] », на умовах та в порядку, що визначені у цьому договорі. Згідно п. 1.3 договору об`єкт має наступні характеристики - квартира № 215, поверх 19 , кількість кімнат 1, загальна проектна площа - 42,94 кв.м., план приміщення - викопіювання з проектної документації. Відповідно до п. 1.4 договору компанія збов`язана передати покупцеві майнові права на об`єкт, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом прийому - передачі майнових прав після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта та приведення кінцевих розрахунків за фактичну збудовану площу відповідно до технічного паспорту, виготовленого суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію. Покупець набуває право власності на майнові права після підписання ним акту прийому - передачі майнових прав. Пунктом 3.2. договору визначено, що покупець зобов`язується здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 1 194 152,52 грн., що складає 42,52 кв.м., протягом 5 банківських днів після підписання цього Договору, у строк по 26.10.2021. Згідно п. 3.3 договору кінцеві розрахунки між сторонами зійснюється після обмірів суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію, та отримання компанією технічного паспорту на об`єкт, відповідно до фактичної площі об`єкта, за вартістю майнових прав у перерахунку на 1 кв.м., яка діяла на момент здійснення покупцем останнього поточного платежу за цим договором. Відповідно до п. 6.1. Договору запланований термін прийняття в експлуатацію Об`єкту будівництва - грудень 2023 року. На виконання умов договору [PERSON] здійснила оплату 99% вартості майнових прав за договором у розмірі 1 194 152,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9330120 від 22.10.2021 р. та довідкою ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» №26409/РН-К від 20.12.2021. (а.с.22-23). 12.02.2024 [PERSON] звернулась ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» із заявою про необхідність повідомлення стадії будівництва.(а.с. 24) Листом №756/0/2-24 від 25.03.2024 ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» повідомило, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану будівництво об`єкту зупинено. Будинок [ADDRESS] знаходиться на стадії виконання робіт по влаштуванню палевого поля (а.с.28). 25.04.2024 [PERSON] звернулась до ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» із повідомленням від 23.04.2024 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №26409/РН-К від 20.10.2021, повернення сплачених коштів, стягнення пені та моральної шкоди, яке вручено відповідачу - 29.04.2024 (а.с 29-38). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 655 та частини другої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положення статті 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Позивачка, звертаючись із позовом про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 11941552,52 грн. вказує на те, що останнім днем прийняття об`єкту в експлуатацію - 31.12.2023, проте будівництво так і не розпочато, відтак наявні істотні порушенням умов договору відповідачем, що позбавляють позивачку того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) виснувала, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідно до положення пункту 6.1 договору, який міститься в розділі «особливі умови» зазначено, що запланований термін прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва - грудень 2023 року. Враховуючи розміщення вказаного пункту у розділі «особливі умови», а також сам зміст пункту 6.1 договору, суд приходить до висновку, що останній не носить зобов`язального характеру з боку відповідача. Згідно з положенням частини 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положення частини 1 статті 628 ЦК України закріплює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому, пунктом 2.8 договору передбачено, що сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено недієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Таким чином, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України сторона позивача не надала суду належні, достовірні та допустимі докази наявності шкоди для позивачки, у зв`язку з не отриманням очікуваного результату. Крім того, умови договору містять пункт 4 - «відповідальність сторін», який передбачає розрахунки сторін у разі розірвання договору. Положення статті 653 ЦК України передбачає правові наслідки зміни або розірвання договору. Так, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Проте, зміст позовної заяви, за межи якої суд не може виходити, в частині розірвання договору не містить жодних розрахунків відповідно до умов розділу 4 договору у разі розірвання договору, про який просить позивачка. Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 3546632,98 грн. Частиною першою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивачка, заявляючи вимогу про стягнення пені у розмірі 3546632,98 грн. посилається на положення частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до змісту частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Позивачка, обчислюючи пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення, поклала в основу своїх розрахунків сплачену нею за Договором суму грошових коштів у розмірі 1194152,52 грн., тобто 99 % вартості майнових прав на спірну квартиру. Однак положення частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що розмір пені обчислюється не від цієї суми, а від вартості послуги, а у разі коли вартість роботи не визначено, розмір пені обраховується від загальної вартості замовлення. Проте, така сума позивачкою не визначена і доказів на її підтвердження суду не надано. Крім того, суд приймає до уваги висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 369/6303/19 (провадження № 61-6531св20) відповідно до якого, встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартири конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони відповідача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). Відтак позовна вимога про стягнення пені у розмірі 3546632,98 грн. задоволенню не підлягає як необґрунтована. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки порушення відповідачем прав позивача при виконанні умов Договору судом не встановлено. Крім того, вимога про відшкодування моральної шкоди та її розмір стороною позивача не обґрунтовано та суду не доведено. Відтак, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд встановив, що позивачкою не доведено факту істотного порушення відповідачем умов договору від 20.10.2021, отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Враховуючи положення частини 7 статті 141 ЦПК України, а також ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed