Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2025 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я втрачений заробіток у період з 01.09.2015 по 31.03.2024 грошові кошти у розмірі 238720,44 грн. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я втрачений заробіток, починаючи з 01.04.2024 щомісячними платежами у розмірі 5600,00 грн. В задоволенні іншої частині позову - відмовлено. Рішення в частині стягнення відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у межах суми платежу за один місяць у розмірі 6500,00 грн допущене до негайного виконання. Стягнуто [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 6403,20 грн. 21.03.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Звонарьов В.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правову допомогу в сумі 26500,00 грн в суді першої та апеляційної інстанції. 14.04.2025 представник відповідача адвокат Д`яконова К.І. надала суду письмові заперечення на заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, у яких вказала, що заявник просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у справі у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 26500,00 грн, з яких 20000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції та 6500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 у Дніпровському апеляційному суді. Згідно із п. 2 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 03.04.2024, укладеного між адвокатом Звонарьовим В.В. та клієнтом [PERSON] , гонорар за правовий супровід справи до та під час провадження у суді першої інстанції та до ухвалення судового рішення судом першої інстанції складає 20000 грн. Відповідно до п. 4 додаткової угоди від 03.04.2024 гонорар адвоката може бути сплачено частинами. При цьому 1\\2 частина гонорару адвоката сплачується довірителем не пізніше трьох календарних днів з дня підписання даного договору. Інша 1\\2 частина сплачується не пізніше 03.05.2024. Пунктом 5 додаткової угоди від 03.04.2024 передбачено безготівкова сплата гонорару за відповідними реквізитами адвоката Звонарьова В.В., зазначеними у додатковій угоді. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено відповідне призначення платежу при безготівковій сплаті довірителем гонорару адвоката за вказаною додатковою угодою. Отже, додатковою угодою, укладеною між адвокатом Звонарьовим В.В. та клієнтом [PERSON] чітко передбачено безготівкова оплата гонорару адвоката. Враховуючи відсутність доказів, що сторона позивача понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката у справі такі витрати не можу бути покладено на відповідача у справі Пилипенка В.М., оскільки стороною позивача не доведено їх понесення [PERSON] . Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6500 грн. за супроводження розгляду апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у Дніпровському апеляційному суді, то відповідно до інформації, викладеної у позовній заяві [PERSON] , позивачем визначено орієнтовний (попередній) розмір судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу адвоката) у розмірі 20 000 грн. (арк. 11 позовної заяви [PERSON] ) Згідно із ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Вказана сума судових витрат 6500 грн. перевищує орієнтовний розмір судових витрат [PERSON] , вказаних у його позовній заяві, що є самостійною підставою для відмови у стягненні цих судових витрат. Крім того, питання про стягнення судових витрат сторони у справі, які сторона понесла в ході апеляційного розгляду справи повинен вирішувати той суд, який приймає відповідне рішення у даному випадку Дніпровський апеляційний суд, яким здійснювався розгляд апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу суду першої інстанції. У даному випадку стороною позивача витрати, які Кудрявцев С.В. поніс (міг понести) при розгляді Дніпровським апеляційним судом апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/4424/24 від 06.11.2024 заявлені не були та, відповідно, питання про стягнення цих витрат могло бути вирішено Дніпровським апеляційним судом, проте така заява [PERSON] до Дніпровського апеляційного суду не подавалась та судом апеляційної інстанції не вирішувалась. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, які нібито поніс позивач [PERSON] при здійсненні Дніпровським апеляційним судом розгляду апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 у справі № 201/4424/24 у розмірі 6500 грн. не можуть бути покладені на Пилипенка В.М., з огляду на обгрунтованість його апеляційної скарги та її задоволення судом апеляційної інстанції. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 26500,00 грн. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив таке. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження представника позивача адвоката Звонарьова В.В. підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером від 08.04.2024, договором про надання правничої допомоги від 03.04.2024. Додатковим договором від 03.04.2024 узгоджено розмір гонорару за участь в суді першої інстанції 20000,00 грн. Адвокатом наданий опис робіт (послуг, обсяг наданої правничої допомоги) та довідку про отримання від [PERSON] 20000,00 грн за надану правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Отже, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічних висновок зроблений у додатковій постанові Верховного Суду у справі № 206/5280/21, провадження № 61-13673св23. Відтак, суд не може втручатися у правовідносини між адвокатом і клієнтом щодо порядку виконання договору у частині обов`язку щодо сплати за послуги адвоката. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Суд виходить із того, що витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом даної справи (в якій адвокат готував позовну заяву, інші процесуальні документи, приймав участь у судових засіданнях), враховуючи обґрунтованість та пропорційність їх розміру з урахуванням виконаної адвокатом роботи та предмету спору, підлягають стягненню у розмірі 20000,00 грн., оскільки матеріалами справи підтверджено, що витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача про їх неспівмірність та не підтвердження відповідними доказами. Стосовно вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених надання правничих послуг в суді апеляційної інстанції, то суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що питання про стягнення судових витрат сторони у справі, які сторона понесла під час апеляційного розгляду справи має вирішувати той суд, який приймає відповідне рішення, у даному випадку Дніпровський апеляційний суд, яким здійснювався розгляд апеляційної скарги адвоката Д`яконової К.І. на ухвалу суду першої інстанції. Адже відповідно до пп. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved