Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обгрунтовуючи позовні вимоги, вказав наступне. [PERSON] та його колишній дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло у рівних частках належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу 02.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] остання поїхала від позивача та почала жити з іншим чоловіком. Згодом у 2019 році повернулася до позивача та почала жити з ним та допомагати по господарству. У серпні 2020 року ввівши його в оману, пообіцявши, що вони будуть доглядати один за одним, разом зустрінуть старість просила у [PERSON] відчужити їй його половину квартири. Позивач у свою чергу повідомив, що має доньку, яка є спадоємицею першої черги на дану квартиру, проте відповідач запевнила, що вони будуть проживати разом і квартира залишиться їй. 18.08.2020 року договором купівлі-продажу позивач продав 1/2 частку квартири [PERSON] та оскільки іншого житла не мав, продовжував жити у вказаній квартирі і отримувати допомогу від відповідача у вигляді турботи за ним. Також, у договорі купівлі-продажу вказано, що кошти у сумі 70000 грн позивач отримав ще до підписання сторонами договору. Таким чином факт передачі грошей нотаріус не може підтвердити, а [PERSON] в свою чергу не отримував їх взагалі. Отож, [PERSON] , просить суд визнати недійсним вказаний договір та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 19.12.2023 ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області було відкрито провадження у справі за правилами загального провадження (а.с. 51). Відповідачем 10.04.2024 подано відзив на позовну заяву (а.с. 60-61), де вона просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі та вказує на те, що даний позов є безпідставним, оскільки посилання на статті матеріального права не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним, посилання на висновки ВСУ аналогічно, у зв`язку з тим, що такої установи не існує, а також зауважує на пропущений строк позивача для звернення до суду, який охоплює три роки, посилаючись на ст. 267 ЦК України. Крім того, від останньої також надійшла заява про застосування терміну спливу позовної давності, відповідно до якої відповідач вважає, що терміни для подачі позовної заяви до суду були порушені, відповідно є підставою для відмови у позові (а.с. 62). 19.04.2024 року представником позивача було надано відповідь на відзив, у якому адвокат не визнала відзив [PERSON] у повному обсязі, додала, що сторонами договору купівлі-продажу не було вжито заходів щодо реального виконання умов договору. Також зазначила, що позивач проживає в даній квартирі вже життя, сплачує комунальні послуги, робить ремонт. Відповідно до статтей 229-333 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідач не мав наміру відчужувати своє єдине житло та помилився щодо природи правочину, який вчинив та наслідків, що настали внаслідок таких дій, а відповідач зловживаючи довірливим станом позивача, скористалася ситуацією та отримала безкоштовно у свою власність єдине житло останнього (а.с. 75-78). Від третьої особи приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Силіної Н.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності (а.с. 89). Під час проведення судового засідання представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задоволити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, відповідач підтримала думку свого представника. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.06.2009 року виданого на ім`я [PERSON] та [PERSON] квартира за адресою [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності у рівних частинах сторонам по справі (а.с. 9-10). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] володіли на праві спільної сумісної власності по 1/2 частки даної квартири (а.с. 11). 18.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, яким [PERSON] передав у власність 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 17-18). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухове майно та Реєстру прав власності на нерухове майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №354648697 від 16.11.2023 встановлено, що власником даної квартири є [PERSON] (а.с. 20-21). Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до вимог\~ст. 208 ЦК України\~\~у письмовій формі належить вчиняти:… 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до вимог\~ст. 209 ЦК України\~правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до\~Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», на вимогу замовника підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до вимог\~ст. 210 ЦК України\~правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Оспорюваний правочин відповідає переліченим вимогам закону, вчинений у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, оскільки правочин, предметом якого є нерухоме майно (земельні ділянки, будівлі та ін.) підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Також зазначені правочин був належним чином зареєстрований за новим власником. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За нормами ст. 328 ЦК України право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсно\-сті буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий пра\-вочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Суд не бере до уваги заяву [PERSON] щодо застосування терміну спливу позовної давності, оскільки під час прийняття позовної заяви до свого провадження судом вирішено дане питання, та надано позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке судом визнано обгрунтованим та таким, що відповідає вимогам ЦПК України. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Суд критично ставиться до наданих позивачем пояснень, що кошти він не отримував, оскільки під час укладення договору купівлі-продажу, нотаріус зазначив у пункті 2.1., що продаж квартири здійснено за 70000,00 грн, які гроші продавець отримав від покупця до підписання цього договору, тобто дана інформація нотаріусу надана сторонами під час його укладення, і не спростовувалась під час підписання даного договору. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд дійшов висновку про те, що позивач не довів своїх позовних вимог, оскільки всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, що оспорюваний ним правочин купівлі-продажу нерухомого майна вчинений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України. Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру, суд дійшов наступного висновку. Згідно до\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки у позовній вимозі щодо визнання недійсним спірного договору купівлі - продажу квартири від 18.08.2020 року судом відмовлено, а вимога щодо витребування майна із володіння є похідною, відтак відсутні підстави для задоволення такої вимоги до [PERSON] . Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір залишається за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed