Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

27 грудня 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача\~ Позивач посилається на те, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що призвело до виникнення професійних захворювань. Довідкою МСЕК від 22 травня 2002 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності. В подальшому довідкою МСЕК від 07 вересня 2009 року позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та 55 відсотків втрати працездатності, у тому числі: 50 відсотків радикулопатія, 5 відсотків трудове каліцтво. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 180 000 грн. \~ \~ \~ Рух по справі Ухвалою від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками 14 лютого 2025 року, у визначений судом строк відзив не подав. Тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи видно, що [PERSON] працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах. Українським НДІ промислової медицини 12 лютого 2002 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова, часто рецидивуючий перебіг з помірним порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом, прогресуючою дистрофією у виді білатерального коксартроза з функціональними порушеннями переважно зліва з обмеженням функції ходьби. (а.с.15) Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 березня 2002 року професійне захворювання [PERSON] виникло в результаті тривалої роботи, пов`язаної з підняттям та переміщенням важких предметів вручну в умовах несприятливого мікроклімату. (а.с.13-14) До позовної заяви додана копія довідки МСЕК від 22 травня 2002 року серії МСЕ-ДНА-01 № 302632, згідно якої [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с.16) В подальшому позивач неодноразово проходив огляд у МСЕК, останній раз 07 вересня 2007 року йому було встановлено повторно безстроково третю групу інвалідності та сукупно 50 відсотків втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - радикулопатія з дефартрозом. (а.с.21) Отже позивач вперше був оглянутий на МСЕК 22 травня 2002 року. \~ \~ Норми права, які застосував суд Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду. \~ \~ \~ Згідно\~з положеннями\~статті 5\~Цивільного кодексу\~України,\~акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17. Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності за професійним захворюванням висновком МСЕК від 22 травня 2002 року. Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЭК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. На день встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та третьої групи інвалідності вперше (22 травня 2002 року) передбачалося відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків. \~ \~ \~Згідно пункту\~«е» частини\~1\~статті 21\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~ страхування\~від нещасного\~випадку на\~виробництві \~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~ \~ \~втрату працездатності»\~ (в\~редакції,\~діючій станом\~на 13\~червня 2002\~року),\~ у\~разі \~ настання\~ \~страхового \~ випадку\~ \~Фонд \~ соціального\~страхування \~від \~нещасних \~випадків \~зобов`язаний\~у встановленому\~законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Як визначалося частиною 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, діючій станом на 13 червня 2002 року), сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі № 210/5259/16-ц). 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України. Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій. Отже позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, пред`явлені до неналежного відповідача і не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed