Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Щербатого Р.Р. звернулась до суду із позовною заявою до Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), якою просить скасувати у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження будинку [ADDRESS] , зареєстрований 24.05.2004 року Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою (номер обтяження 15424), здійснений на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 14493 від 19.05.2004 року виданого Першим відділом ДВС Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 211 від 12.08.1993 року є власником будинку [ADDRESS] . Під час реєстрації своїх законних прав, пов`язаних з правом власності на нерухоме майно, [PERSON] стало відомо про наявність обтяження щодо її нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] . Згідно з офіційними даними Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження будинку [ADDRESS] , зареєстрований 24.05.2004 року Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою (номер обтяження 15424), здійснений на підставі повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 14493 від 19.05.2004 року виданого Першим відділом ДВС Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі. З наданої інформації з Одеського державного архіву від 13.12.2024р відомо, що у матеріалах архівного фонду міститься постанова першого ВДВС Суворовського РУЮ у м.Одесі б/н від 18.05.2004 року щодо накладення заборони відчуження на будинок. У відповідь на адвокатський запит, стало відомо про те що вказана заборона була здійснена державним виконавцем Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси Верхолою І.О., при примусовому виконані в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-279 виданого 20.04.2004 року Суворовським районним судом м.Одеси по цивільній справі [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Будь-яка інша інформація у відділі державної виконавчої служби відсутня, оскільки виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінчення строку зберігання. Також було повідомлення про те, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 25.11.2024 року відкриті або/чи несплачені виконавчі провадження по відношенню [PERSON] відсутні. Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2006 року, провадження у справі № 2-171 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, закрито у зв`язку із смертю позивача [PERSON] . Матеріали цивільних справ № 2-279 від 2004 року та № 2-171 від 2006 року також знищенні у зв`язку із закінчення терміну зберігання. Враховуючи вищезазначене, вирішити питання щодо скасування обтяження у позасудовому порядку позивач не має можливості. Тому, позивач вважає, що наявне обтяження вичерпало свою дію та підлягає скасуванню, оскільки порушує її право на здійснення права власності, передбаченого ст.41 Конституції України. ст.ст. 319, 321 ЦК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Щербатий Р.Р. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява адвоката про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу у їх з позивачем відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причин неявки не повідомив. Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача та його представника на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2\~ ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обґрунтованість вимог підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 2-279 від 2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-279 виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 20.04.2004року, державним виконавцем Першого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси Верхолою І.О. винесено постанову АН № 876516 про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2004 року. На підставі повідомлення ДВС про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 14493 від 19.05.2004, Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою здійснено запис про обтяження будинку [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 24.05.2004 року (номер обтяження 15424). Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2006 року, провадження по справі № 2-171, закрито у зв`язку із смертю позивача [PERSON] . Відповідно до відповіді наданої на адвокатський запит листом № 177612 від 25.11.2024 року Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт знищено, будь-яка інформація у відділі державної виконавчої служби щодо виконавчого провадження відсутня. Виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання. Для скасування арешту запропоновано позивачу звернутись до суду, а також зазначено про те, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 25.11.2024 року відкриті або/чи несплачені виконавчі провадження по відношенню [PERSON] відсутні. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Матеріалами справи підтверджується, що арешт, накладений в рамках вищенаведеного виконавчого провадження, порушує та обмежує право позивача [PERSON] на здійснення права власності, передбаченого\~ст.41 Конституції України, ст.\~319,\~321 ЦК України. Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15 (провадження № 11-38апп19) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2020 року по справі № 537/1085/18. Також суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Враховуючи: наявність накладеного арешту на нерухоме майно; відсутність підстав для обтяження на майно [PERSON] ; неможливість скасування арешту в позасудовому порядку; відсутність між сторонами спору щодо стягнення боргу; знищення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт, за строком зберігання; суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , та необхідність скасування арешту, накладених на нерухоме майно.

Outcome: approved