Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача та третіх осіб. В обґрунтування позову з врахуванням залишення частини позовних вимог без розгляду представник позивача зазначає, що з серпня 2028 року по 2021 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу, внаслідок чого відповідач завагітніла. [INFO] народилась спільна дитина сторін. Відповідачкою самостійно без відомо позивача присвоїла дитині ім`я спільно обране з позивачем - [PERSON] , а прізвище та по-батькові у відповідності до ст 135 СК України. Невдовзі після народження дитини стосунки між ними погіршились, що призвело до їх розриву та припинення проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач не відмовлявся від своєї дитини та мав намір визнати батьківство у встановленому законодавством порядку. Пізніше позивачеві стало відомо, що батьківство його дитини визнав [PERSON] , внаслідок чого у свідоцтві про народження дитини він зазначений батьком, а дитина носить прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] . Варто зауважити, що на момент зачаття дитини відповідачі дійсно були знайомі, проте не мали статевих стосунків, про що позивачу достеменно відомо. Крім того, той факт, що саме позивач є біологічним батьком [PERSON] вже фактично встановлений та підтверджений результатами дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства, що були зроблені у медичній лабораторії «Niko Lab» при медичному центрі «Мати та дитина». Так, за результатами дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства № 261 від 12.12.2023 року ймовірність батьківства в даному випадку становить 99, 9999999%. Таким чином позивач вважає визнання відповідачем [PERSON] батьківства дитини, батьком якої є відповідач, та присвоєння дитині прізвища та по батькові відповідача є порушенням прав позивача та суперечить інтересам дитини. На момент народження дитини 24.02.2021 відповідач [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ні відповідачем [PERSON] ні з будь-яким іншим чоловіком. Шлюб між відповідачами був зареєстрований у січні 2022 року. Тому з врахуванням уточнених позовних вимог після залишення частини позовних вимог без розгляду за заявою представника позивача, позивач просить суд визнати його батьком [PERSON] , та внести зміни до актового запису про його народження. Ухвалою від 24 вересня 2024 року після надходження позовної заяви за підсудністю з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 05 листопада 2024 року, яке неодноразово відкладалось для належного повідомлення відповідачів. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження до участі у справі у якості третьої особи залучено службу у справах дітей Талалаївської селищної ради. У підготовчому судовому засіданні від 14 березня 2025 року позов залишено без розгляду в частині позовних вимог визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і продовжено розгляд в межах позовних вимог про визнання батьківства, судовий розгляд призначено на 10 квітня 2025 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. В судове засідання позивач т а його представник не з`явились, від представника надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідачки надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги щодо визнання батьківства визнаються. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17) Згідно дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства медичної лабораторії «Niko Lab» при медичному центрі «Мати та дитина» № 261 від 12.12.2023 року - результат дослідження ДНК на встановлення біологічного батьківства [PERSON] та [PERSON] ймовірність батьківства в даному випадку становить 99, 9999999%. (а.с.18) Матеріали справим містять заяву представника відповідачки [PERSON] про те, що позовні вимоги до неї в частині визнання позивача [PERSON] батьком малолітньої дитини [PERSON] визнаються (а.с.190-191) Розглядаючи визнання позову відповідачкою [PERSON] , суд керується наступними положеннями процесуального законодавства. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України, передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, як це встановлено ч.8 ст 7 7 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно приписів ч. ч. 2 - 4 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Враховуючи підтвердження батьківства позивача тестом на батьківство та визнанням відповідачкою позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять зокрема державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за №96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. На підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження у відповідності до ст.134 СК України. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що твердження позивача про те, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, які є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення позову про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ви кладеного,

Outcome: approved