Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що 02 жовтня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5265675, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11 500.00 грн. Кредитний договір підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 26 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладений договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 5265675 від 02 жовтня 2023 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Заборгованість відповідачки згідно витягу з реєстру боржників становить 40 825.09 грн., з яких: 9 200.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 475.09 грн. - заборгованість за відсотками, 1 150.00 грн. заборгованість за комісією. 02.01.2025 р. відповідачці було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, однак відповідачкою умови кредитного договору не виконано. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості у розмірі 40 825.09 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.61). У судове засідання представник позивача Сидорак О.Р. не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 87-88). Представник відповідачки - адвокат Каряка А.І. у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила (а.с.93-94). Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про місце, день та час слухання справи була повідомленою належним чином згідно з порядком, встановленим ст. 128 ЦПК України (а.с. 76, 84-85, 91-92). Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзиву на позов не подавала. 04 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , було укладено договір про споживчий кредит № 5265675, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 11 500.00 грн. строком на 120 днів з 02.10.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.11.2023 р. (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.01.2024 р. (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 01.11.2023 р., (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.01.2024 р. (останнього дня строку кредитування). Комісія за надання кредиту: 1 150.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 4312.50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (а.с.10-20). Пунктом 2.3.1 договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та поновлювати пільговий період, та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умовою, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Позичальник має вчинити дії передбачені п.2.3 Договору та розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Згідно п.2.3.2 Договору передбачено, що після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, позичальник має направити кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позичальника або в SMS-повідомленні та здійснити платіж передбачений цим п.2.3 Договору. після здійснення позичальником зазначеного платежу, умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема, тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Пунктом 4.2. Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.5.3 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.5.3 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1.-6.5. даний договір укладається в електронній формі, й підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором, та прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516875*70. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "914116" . Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної представником ТОВ «Мілоан» [PERSON] , [PERSON] ідентифікована ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним кредитним договором, оскільки акцептувала його (підписавши 02.10.2023 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 914116 направленого на номер телефону [NUMBER] (а.с. 21). Анкета-заява на кредит № 5265675 від 02.10.2023 р. містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачкою у ТОВ «Мілоан» (а.с. 22-23). Відповідно до платіжного дорученням № 111628903 від 02.10.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти на рахунок відповідачки [PERSON] на суму 11 500.00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 5265675 (а.с. 24). 26.03.2024 р. між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФК «Кредит Капітал" було укладено Договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ відповідно до якого первісний кредитор ТОВ " МІЛОАН " передало ТОВ "ФК «Кредит Капітал" за плату належні йому права вимоги до боржників (а.с. 34-43). Відповідно до п. 1.2 даного договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру божників від 26.03.2024 р. до Договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ від 26.03.2024 р. кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора від 26 березня 2024 року (а.с. 44). Згідно Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 104-МЛ від 26.03.2024 р., позивач ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 40 825.09 грн. за кредитним договором № 5265675 від 02.10.2023 р., яка складається з тіла кредиту - 9 200.00 грн., суми заборгованості за відсотками - 30 475.09 грн., суми заборгованості за комісією - 1 150.00 грн. (а.с.45) Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ "Мілоан" та виписки з особового рахунка за Кредитним договором №5265675 від 02.10.2023 р. вбачається, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 825.09 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9 200.00 грн., заборгованість за відсотками - 30 475.09 грн., заборгованість за комісією - 1 150.00 грн. (а.с.30-33). Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти. Відповідачка, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. ТОВ "ФК "Кредит -Капітал" 02.01.2025 р. за №23458098/808 відповідачці [PERSON] було надіслано претензію про погашення заборгованості в сумі 40 825.09 грн. (а.с.46), однак заборгованість за договором сплачена не була. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, договір про споживчий кредит №5265675 від 02.10.2023 р. був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений договір № 5265675 від 02.10.2023 р., за умовами якого відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів своєчасного повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту та відсотків матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором за тілом кредиту, відсотками та комісією. Щодо стягнення заборгованості за відсотками по кредитному договору за умовами пролонгації, суд зазначає таке. Пунктом 2.3. договору про споживчий кредит № 5265675 від 02 жовтня 2023 року передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. Позичальник має вчинити дії передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди продовження-поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування. Встановлено, що відсотки нараховано за 150 днів, що перевищує строк, на який надавався кредит (120 днів). В той же час з відомостей про щоденне нарахування та погашення (а.с. 30-32) вбачається, що позичальник здійснювала сплату за пролонгацію договору. Так, умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження та або поновлення пільгового періоду та строку кредитування. Пільговий період за умовами договору становить 15 днів. Встановлено, що позичальником вчинені дії які продовжили строк кредитування загалом на 30 днів. Так відповідачкою сплачено 29.10.2023, 16.11.2023 тіло кредиту, проценти та комісію за пролонгацію. Таким чином своїми діями відповідачка продовжила строк дії кредитного договору зі 120 днів до 150 днів, тому відсотки які нараховані на 150 днів кредитування, нараховані в межах дії строку договору. Відтак, із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в розмірі 30 475.09 грн. за період дії строку кредитного договору № 5265675 від 02 жовтня 2023 року з врахуванням його пролонгації. У свою чергу, відповідачка будь-яких доказів на спростовування розрахунків заборгованості здійснених позивачем, суду не надала. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47-48) підтверджує, що ТОВ «ФК «Кредит Капітал»за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за договором про споживчий кредит № 5265675 від 02 жовтня 2023 року, перейшло до ТОВ «ФК «Кредит Капітал». Всупереч умовам договору про споживчий кредит № 5265675 від 02 жовтня 2023 року відповідачка не виконала свого зобов`язання. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений договір про споживчий кредит № 5265675 від 02 жовтня 2023 року, за умовами якого відповідачка зобов`язалась прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти, комісію у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту, відсотків, комісії матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Позивачем надана платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті) № 1016 від 17.01.2025 р. про сплату судового збору у розмірі 2422.40 грн (а.с.1). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2422.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved