Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

15 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500 гривень, що підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08 лютого 2021 року. З квітня 2024 року дочка змінила своє місце проживання і переїхала на постійне місце проживати до нього та перебуває на повному його матеріальному утриманні. За таких обставин саме [PERSON] проживає окремо від дитини і саме вона не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дочки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд звільнити його від щомісячних аліментних платежів, які стягуються з нього до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх її доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала. При цьому посилалася на те, що дитина весь час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Дійсно, з весни 2024 року донька часто відвідувала батька за його місцем проживання. Восени 2024 року донька переїхала до Польщі, де здобуває освіту. Вона, відповідачка, продовжує утримувати дитину, відправляє їй грошові перекази, купує одяг та продукти харчування. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до приписів ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)). Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. В судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 жовтня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 3500 грн до досягнення дитиною повноліття. Після припинення подружніх стосунків між позивачем та відповідачем дитина залишилися проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини бере активну участь у матеріальному забезпеченні дитини, оплачує її навчання в навчальних закладах тощо. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем. З квітня 2024 року позивач зареєстрував доньку [PERSON] за місцем свого проживання. Проте, суд приходить до висновку, що сам факт реєстрації місця проживання за адресою позивача не спростовує факт постійного проживання дитини разом з матір*ю. В судовому засіданні встановлено також, що відповідачка продовжує здійснювати фактичне утримання дитини. Аліменти, які сплачені позивачем, використовуються виключно за цільовим призначенням, тобто для забезпечення потреб дитини. Жодних належних та допустимих доказів нецільового використання аліментів на відповідачкою в сумі 3500 грн позивачем не надано та судом не встановлено. Судом не встановлено, в тому числі й з показів свідків, що неповнолітня донька сторін з квітня 2024 року постійно проживає з батьком та знаходиться виключно на його утриманні. Окрім того, позивач не може вважатися таким, що повністю утримує доньку. Судом встановлено, що відповідачка продовжує утримувати доньку шляхом здійснення грошових переказів, оплати лікування, відправлення посилок тощо. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не використовує кошти (аліменти) на утримання дитини. У користуванні дитини знаходиться банківська картка, на яку відповідачкою перераховуються грошові кошти. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів тієї обставини, що з весни 2024 року донька [PERSON] перебуває виключно на його утриманні, а, отже, не довів, що виникли обставини, які зумовлюють припинення сплати ним аліментів на користь відповідачки в розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідачки на користь позивача на підставі ч. 3 ст. 181 СК України. Встановлено та не заперечується сторонами, що під час канікул дитина приїздить до свого постійного місця проживання з матір*ю. Відвідування дитиною батька, ночівлі дитини у батька свідчать про добрі стосунки батька та дитини, проте не змінюють фактичне місце проживання дитини. Припиненням стягнення з позивача аліментів на підставі приписів абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, а саме про присудження аліментів за вибором того з батьків, з ким проживає дитина, буде протирічити насамперед інтересам дитини. З врахуванням вищезазначеного, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed