Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Янковського Я.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1178314 від\~30.05.2024 року (а.с.5), звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2020 року до [PERSON] звернувся його знайомий [PERSON] та попросив надати у борг грошову суму, на що [PERSON] погодився, зазначивши, що угода повинна бути обов`язково посвідчена нотаріусом. 20 листопада 2020 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики на суму 500\~000 грн. (договір безпроцентний), але з можливістю урахування індексу інфляції (пункти 5, 6 договору). За умовами укладеного договором [PERSON] повинен повернути вказану грошову суму у повному обсязі в строк до 21.11.2022 року (пункт 2 договору). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. 20.11.2020 року та внесено до реєстру за № 2750. Крім того, у травні 2021 року [PERSON] знову звернувся до [PERSON] та попросив надати йому у борг ще 200\~000 гривень, на що [PERSON] погодився, але ж також шляхом посвідчення угоди нотаріусом. 21 травня 2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики на суму 200\~000 грн. (договір безпроцентний), але з можливістю урахування індексу інфляції (пункти 5, 6 договору). За умовами укладеного договору [PERSON] повинен повернути вказану грошову суму у повному обсязі в строк до 21.05.2024 року (пункт 2 договору). Вказаний договір також було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. 21.05.2021 року та внесено до реєстру за №\~1153. Отримавши 700\~000 грн. позичальник [PERSON] зник. Проте, іноді останній відповідав на телефонні дзвінки позивача та пояснював, що його бізнес перебуває у скрутному становищі. Згодом [PERSON] змінив номер телефону, за зареєстрованим місцем проживання він також відсутній. Отже, вирішити питання щодо повернення позичальником [PERSON] грошових коштів у позасудовому порядку не виявляється за можливе. Отже, по закінченню кінцевого терміну повернення грошових коштів, відповідач [PERSON] так і не виконав свої зобов`язання за договорами позики та не повернув позикодавцю [PERSON] борг у повному обсязі, тому позивач, дочекавшись закінчення кінцевого терміну повернення грошових коштів за останнім договором позики від\~24.05.2024 року, вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав. Виходячи із вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 20.11.2020 року у розмірі 500\~000 грн. 00 коп. і за договором позики від 21.05.2021 року у розмірі 200\~000 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7000 грн. 00 коп., які поніс позивач при зверненні до суду з позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18 червня 2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.16). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження даної цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.44). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача адвокат Янковський Я.О. надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача і представника позивача, позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, при цьому, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.27). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань, а також шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Третя особа\~- приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. у судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2020 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] позичив у громадянина [PERSON] гроші у сумі 500\~000 грн. 00 коп. При цьому, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] зазначену вище суму до 21.11.2022 року. За\~домовленістю сторін позика є безпроцентною (п.п.1, 2, 6 договору позики). Грошові кошти були передані позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] у день підписання даного договору позики 20.11.2020 року, що підтверджується укладеним між позикодавцем [PERSON] і позичальником [PERSON] договором позики від 20.11.2020 року, оригінал якого оглянуто судом та копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.9-10). Договір позики було укладено у присутності приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. 20.11.2021 року, посвідчено даним приватним нотаріусом і зареєстровано у реєстрі за № 2750. За змістом пункту 4 даного договору позики, у разі неповернення [PERSON] позичених грошових коштів [PERSON] до зазначеного строку, [PERSON] вправі пред`явити даний договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. 21 травня 2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] позичив у громадянина [PERSON] гроші у сумі 200\~000 грн. 00 коп. При цьому, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] зазначену вище суму до 21.05.2024 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (п.п.1, 2, 6 договору позики). Грошові кошти були передані позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] у день підписання даного договору позики 21.05.2021 року, що підтверджується укладеним між позикодавцем [PERSON] і позичальником [PERSON] договором позики від 21.05.2021 року, оригінал якого оглянуто судом і копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.11-12). Договір позики було укладено у присутності приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. 21.05.2021 року, посвідчено даним нотаріусом і зареєстровано у реєстрі за № 1153. За змістом пункту 4 даного договору позики, у разі неповернення [PERSON] позичених грошових коштів [PERSON] до зазначеного строку, [PERSON] вправі пред`явити даний договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинрим законодавством України. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`занні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики не виконав. Отже, грошове зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] вбачається із договорів позики, які складені та підписані сторонами у присутності приватного нотаріуса Вартанової О.С. та посвідчені нотаріусом, що відповідає вимогам ст.\~209 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Суд встановив, що позивач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договорами позики, надавши відповідачу [PERSON] у позику грошові кошти у загальній сумі 700\~000 грн. 00 коп. Відповідач же, у свою чергу, свої зобов`язання за договорами позики не виконав, що є підставою для стягнення з нього на користь позивача вказаних коштів. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, та факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики. Між тим, відповідачем не надано суду доказів того, що договори позики, які укладено між сторонами, є нечинними, їх дійсність не спростована. Позову про визнання правочинів недійсними (удаваними) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства данні правочини є укладеними, нікчемними законом не визнані. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана договір позики, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 статті 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів про погашення заборгованості або її відсутність. Відтак, дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Таким чином, з огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так, згідно статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн. 00 коп., у відшкодування витрат понесених позивачем при звернені до суду з позовом (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved