Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

14.11.2024 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, в якій позивачка просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що заочним рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15.03.2023 розірвано шлюб між нею та відповідачем. Рішенням суду від 12.10.2023 задоволено позов [PERSON] про стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 07.02.2023 до досягнення дитиною повноліття. Навесні 2021 року вона виїхала до Республіки Польща, де працевлаштувалась і залишилась на проживання. Вона постійно приймала участь у вихованні та утриманні сина [PERSON] , який залишився проживати з батьком, цікавилась його успішністю в школі, передавали гроші на його утримання, одяг, взуття, продукти харчування для його потреб, сплачувала аліменти, які стягувалися з неї на підставі рішення суду. Коли на початку листопада 2024 року вона приїхала в України щоб побачитись із сином, то він почав просити її забрати до себе. Тому вона разом із сином 04.11.2024 року виїхали з України в Республіку Польща, де вона орендує житло та створила всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. З 05.11.2024 року син проживає разом з нею та відвідує школу в Республіці Польща, у якій йому сподобалось. У зв`язку цим вважає, що проживання малолітнього сина з нею буде відповідати принципу якнайкращих інтересів дитини та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Ухвалою судді від 19.11.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду 09.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Сторона позивача вважає, що малолітньому [PERSON] буде краще проживати з мамою у Республіці Польща. Позивачка також підтвердила, що поїхала з України на заробітки, сімейне життя з відповідачем не склалось, була вимушена залишити дітей проживати з батьком. Згодом вона дізналась, що [PERSON] із нею розлучився та стягував аліменти на утримання дитини. [PERSON] сумувала за дітьми, зокрема за меншим [PERSON] , який просив забрати його до себе. В листопаді 2024 року випала нагода перевезти його в Польщу. Позивачка не змогла назвати обґрунтування позовної вимоги, необхідне їй для проживання в Польщі, зазначила, що робить це для того, щоб «було все законно». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та визначення місця проживання з матір`ю. Зауважив, що забезпечив належні умови проживання для сина. Відповідача обурило, що мати без його відома вивезла сина з України, тому вважає, що позивачка вчинила незаконно й відібрала в нього дитину. Під час судового розгляду позивач не заперечив проти бажання сина [PERSON] проживати з матір`ю в Польщі, але за умови щоб мати відпускала його до батька, близьких та друзів. Таким чином позивач частково визнав позовну вимогу, але вцілому щодо спору поклався на розсуд суду. Представник служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради Решетовська Н.О. в судовому засіданні пояснила, що органу опіки та піклування відомо про цей спір за місце проживання дитини, оскільки [PERSON] одразу до них звернувся, коли дізнався про вивезення сина за кордон. Представник повідомила, що батько характеризується за місцем проживання з позитивної сторони, умови проживання в будинку обстежені, про що складено відповідний акт. Матір [PERSON] надала власноручні пояснення засобами зв`язку. [PERSON] зауважила, що на орган опіки та піклування покладений обов`язок надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті умов проживання дитини, батьків. У зв`язку з проживанням позивачки [PERSON] за кордоном у Польщі, здійснити обстеження умов її проживання за законодавством України не видається можливим у повній мірі. Висновок про умови проживання буде здійснюватись на підставі тих же документів та матеріалів, що досліджуються у судовому засіданні. Про вирішення спору про місце проживання дитини представник поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2024 (а.с. 10). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області у справі № 157/217/23 від 15.03.2023 розірвано шлюб між сторонами, в якому вони перебували з 11.02.2000 року (а.с. 11-12). Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області у справі № 157/241/23 від 12.10.2023 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, станом на 21.10.2024 переплата по аліментах становить 38885,26 грн (а.с. 15). Як встановленому в судовому засіданні та не заперечується сторонами, [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Позивачка проживає в Республіці Польща, де працевлаштувалася та винаймає квартиру, що вбачається з трудового договору від 30.09.2024 (переклад з польської мови на українську) (а.с. 27, 28) та договору оренди житлового приміщення (переклад з польської мови на українську) (а.с. 29-30, 31-32). Відповідач проживає у [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження від 19.12.2024 - умови проживання хороші, в будинку чисто, є опалення та достатній запас продуктів (а.с. 42). Свідок [PERSON] пояснила, що після того, як мама поїхала на заробітки за кордон, вона деякий час проживала з батьком та братиком разом. Згодом і сама поїхала та працевлаштувалась у Польщі, зараз проживає там, тому може порівняти умови проживання для [PERSON] в обох місцях. Також повідомила про обставини виїзду брата за кордон - в листопаді вона повезла [PERSON] до стоматолога в Луцьк, у цей час зв`язалась із мамою, яка приїхала в Україну і забрала братика в Польщу. Свідок не знає чи було відомо про виїзд батьку, це не було сплановане рішення. [PERSON] також повідомила, що у [PERSON] були належні умови проживання в Україні, він ходив до школи, мав друзів, але хотів до мами. В Польщі він також забезпечений усім необхідним, ходить на футбольний гурток, має власну кімнату тощо. Свідок вважає, що на цей час [PERSON] буде краще проживати з мамою. Свідок [PERSON] також підтвердив, що брат [PERSON] мав належні умови проживання в Україні з батьком. Повідомив, що сестра [PERSON] , коли проживала з [PERSON] , також здійснювала за ним догляд, допомагала батьку в господарстві. Про обставини виїзду брата йому не було відомо. Малолітній [PERSON] під час відеоконференції повідомив, що ходів би зараз жити з матір`ю в Польщі та приїжджати до тата. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Положеннями частин 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно з частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини окремо від матері, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, вважає доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю в Республіці Польща. Разом з тим, згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» - введено воєнний стан на всій території України з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року, що безперервно продовжується відповідними Указами та є діючим і на час складення рішення суду. Абзацом третім ч. 3 ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з абзацом 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 № 724, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ від 29.03.2022 № 383), виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів. Суд зауважує, що аналіз суті цього спору, не дозволяє задовольнити його повністю у воєнний час. Виокремлюючи складові спору варто зазначити, що перетин кордону без згоди батька був би неможливий у мирний час, проте наразі законодавством це дозволено, що в окремих випадках межує зі зловживанням цим правом. У цій конкретній справі мати [PERSON] без згоди батька [PERSON] вивезла за межі України малолітнього громадянина України [PERSON] , хоча судом не встановлено причин хоча би спробувати зробити це за домовленістю, окрім взаємних неприязних стосунків. Позивачка не змогла пояснити юридичної необхідності таких позивних вимог для проживання дитини в Польщі, обґрунтувавши позов тільки тим, щоб «було все законно». При цьому суд зауважує, що [PERSON] звернулась до суду України, який здійснює правосуддя на підставі законодавства України, сама перебуваючи на території Польщі, що не дозволяє в повній мірі реалізувати органам і суду свої обов`язки та повноваження. Зокрема служба у справах дітей, участь якої є обов`язковою у цій категорії справ, зобов`язана надати висновок проаналізувавши умови проживання батька і матері, що об`єктивно не у повній мірі можливо, якщо мати перебуває за кордоном. Крім того, перебуваючи з дитиною за межами України, суд сумнівається в реальній можливості повернення малолітнього [PERSON] у разі відмови у задоволенні позову. Суд також враховує ту обставину, що відповідач не в категоричній формі заперечив проти проживання сина з матір`ю в Польщі, таким чином підтвердивши, що теж зацікавлений у гармонійному і безпечному розвитку сина. Відповідач [PERSON] хоче бачитись із сином [PERSON] , брати участь у його вихованні, що залишає можливість для позасудового врегулювання, у разі припинення чи скасування воєнного стану. Таким чином, суд вважає, що під час дії воєнного стану в Україні неможливо справедливо та об`єктивно вирішити цей спір за законодавством України. Суд упевнений в неможливості порівнювати умови проживання у країні, в якій іде війна із загрозами ракетних обстрілів, з мирними територіями, оскільки висновок буде очевидним - дитині буде Безпечніше у країні, де немає війни. Суд вважає воєнний час основним та фундаментальним чинником, що у цьому спорі діє на користь матері, яка проживає за кордоном. Суд, враховуючи місце проживання матері, з якою буде проживати малолітній [PERSON] у Республіці Польща, а також місце проживання відповідача в Україні, вважає за необхідне місце проживання дитини визначити з матір`ю на період дії воєнного стану в Україні до дня його припинення або скасування Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, стягує з відповідача на користь позивачки половину понесених нею витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн. Разом з тим, на підтвердження здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, позивачкою не надано жодного доказу, зокрема платіжного документа (квитанції, платіжної інструкції тощо). Тому суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу.

Outcome: partial