Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач 04.09.2003 зареєстрували шлюб. В шлюбі народилося двоє дітей, [PERSON] 2004 року народження та [PERSON] 2012 року народження. Разом з сім`єю проживали у своєму будинку, який був придбаний у шлюбі за адресою [ADDRESS] . Починаючи з 2010 року стосунки в сім`ї почали псуватися, дружина зловживала спиртними напоями, не приділяла уваги як сімейним стосункам, так і добробуту родини, перестала займатися вихованням наших дітей. В 2024 році позивач був змушений звернутися до суду з заявою про розірвання шлюбу і 15 серпня 2024 року рішенням Кегичівського районного суду Харківської області по справі № 624/628/24 шлюб було розірвано. Вже до розірвання шлюбу позивач був змушений змінити місце роботи і проживати окремо від дітей та колишньої дружини. До розірвання шлюбу та на цей час позивач працює в ФГ «Паритет А» та мешкаю в с-щі Кегичівка, в будинку, який належить його матері. Починаючи з часу окремого проживання, з інформації, яка надходила від представників Кегичівської селищної ради, правоохоронних органів, сусідів, знайомих та інших мешканців селища, позивачу стало відомо, що колишня дружина ще більше почала зловживати спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не займається обов`язками по вихованню малолітньої доньки [PERSON] , в її присутності разом з сумнівними особами влаштовує гулянки вдома, стає більш агресивною, не стриманою у присутності дитини, не цікавиться її навчанням, побутовими питаннями та вкрай негативно впливає на її моральний і психологічний стан. Таку ж інформацію підтверджувала і старша донька [PERSON] , яка проживала на той час разом з матір`ю і просила позивача звернутися до відповідних органів для вирішення питання про усунення матері від негативного впливу на молодшу сестру. Також старша донька неодноразово скаржилася, що такі дії матір постійно вчиняє і стосовно неї. 09.08.2024 позивач був вимушений звернутися з заявою до Кегичівської селищної ради з вимогою про взяття даного питання на контроль відповідної служби та перевірки даних фактів, які вкрай негативно впливають на подальший розвиток і фізичне та психологічне здоров`я малолітньої дитини. Того ж дня, комісією селищної ради спільно з представниками правоохоронних органів було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та засвідчено вкрай негативні умови проживання, а також негативне ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків. Цей факт послугував необхідністю зміни місця проживання [PERSON] і переїзду на постійне місце проживання до позивача в с-ще Кегичівку. Дитини навчається в 6 класі КЗ «Кегичівський ліцей», має всі умови для повноцінного проживання та навчання, забезпечена всім необхідним для цього. Як за весь час проживання доньки в сім`ї матері, так і за час проживання разом з позивачем, мати дитини [PERSON] зовсім відсторонилася від будь-якого виховання чи участі в житті дитини. До цього часу відповідач аліменти не сплачує, жодної іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала та не надає. Відповідач не спілкується з донькою, жодним чином не піклується про неї, не проявляє зацікавленості у її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини. Таким чином [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відповідно до закону, а всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем без участі та підтримки зі сторони матері дитини, фактично донька знаходяться на повному утриманні позивача. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача, Доценко Ю.Г. подав заяву про проведення розгляду справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] подала заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, [PERSON] подала заяву про визнання позовних вимог та про проведення розгляду справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3,4, ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В підготовчому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2003. Шлюб розірвано рішеням Кегичівського районного суду Харківської області від 15.08.2024. Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чапаєвською селищною радою Кегичівського району Харківської області 18.10.2012, актовий запис №52. Дитина [PERSON] з 09.08.2024 проживає з батьком позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, що підтверджується копією довідки Слобожанського старостинського округу Кегичівської селищної ради. Позивач [PERSON] 09.08.2024 звернувся до Слобожанського старостинського округу з заявою про перевірку умов проживання його малолітньої дитини [PERSON] , у звязку з тим, що його колишня дружина [PERSON] зловживає спиртними напоями і не виконує батьківські обовязки належним чином, веде непристойний спосіб життя, спілкується з особами, які ведуть аморальний спосіб життя. Вважає, що ці обставини загрожують здоров`ю та життю дитини. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 09.08.2024 комісією встановлено, що дитина проживає у сім`ї її матері [PERSON] , з ними також проживає старша дочка [PERSON] , [PERSON] , 2004 року народження. Умови проживання незадовільні, в будинку та навколо нього антисанітарія, бруд. На час відвідування матір [PERSON] була відсутня, на телефоні дзвінки не відповідала. Дитини була у тітки. Для виховання та розвитку дитини умови незадовільні. Стосунки в родині незадовільні, мати зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не займається вихованням та розвитком дитини. З розмови зі старшою дочкою [PERSON] встановлено, що мати часто йде з дому, залишає молодшу дитину [PERSON] без нагляду, на зауваження рідних не реагує. Батьку рекомендовано забрати дитину на проживання та вирішувати питання щодо подальшого виховання та проживання малолітньої [PERSON] . Згідно з копією акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] в сім`ї її батька [PERSON] від 06.02.2025 Умови проживання задовільні, в будинку чисто, тепло. Для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови. Дитина має окрему умебльовану кімнату. У сім`ї підтримуються українські традиції, батько організовує спільне дозвілля. Дитина пів року проживає з батьком. З матірю батько дитині не забороняє спілкуватися, але мати сама не спілкується з дитиною. Батько самостійно піклується про дитину та забезпечує її всім необхідним. Відповідно до довідки-характеристики Слобожанського старостинського округу Кегичівської селищної ради від 10 лютого 2025 року № 23-35/10/56 [PERSON] не працює, вихованням дитини [PERSON] не займається, матеріально не утримує. За характером емоційна, імпульсивна. Неодноразово була помічена в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого має неадекватну поведінку, веде себе агресивно, порушує громадський порядок. Неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Згідно з копією листа СПД №1 ВП №1 Берестинського ВП ГУ НП в Харківській області від 05.03.2025 №А3-4 [PERSON] притягалась у 2024 році до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до копій довідок з КНП КСР «Кегичівська ЦРЛ» від 25.05.2025 [PERSON] за медичною допомогою до сімейного лікаря протягом року не звертався, на обліках в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває. Згідно з копією довідки з ФГ «Паритет» від 08.02.2024 за період з серпня 2024 року по січень 2025 року має стабільний дохід. Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Кегичівської селищної ради від 19 березня 2025 року № 501 визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] в селищі Кегичівці. Відповіднодо копії характеристики Комунального закладу «Кегичівський ліцей» дитина [PERSON] з вересня 2024 навчається у ліцеї. Дитина зарекомендувала себе як дисциплінована та уважна учениця,навчальний матеріал засвоює добре. На уроки завжди виходить, пропусків навчання без поавжних причин не має. Батько завжди відповідає на телефонні дзвінки, йде на контакт з класним керівником. Дитина має власний телефон та ноутбук, з якого виходить на онлайн навчання та здає домашні завдання. Дитина проживає з батьком, має власну кімнату обладнану всім необхідним для навчання. Мати участі у вихованні дитини не приймає, жодного разу не цікавилася питаннями навчання. Відповідно до копії психологічної характеристики способів участі батьків у вихованні дитини [PERSON] , 2012 року народження. Дівчинка, після розлучення батьків проживала з матір`ю в селищі Слобожанське. В цей період з боку матері спостерігалася свідома відсутність турботи про розвиток дитини. Зі слів [PERSON], матір зловживала алкоголем. Перебуваючи вдома дитина спостерігала системні застілля, на яких матір разом з невідомим для дівчинки товариством, розпивали спиртні напої. З літа 2024 року проживає з батьком. Взаємовідносини з батьком довірливі, емоційно теплі. З моменту проживання [PERSON] з батьком, матір не проявляє зацікавленості в донці, не зустрічається, по телефону майже не спілкується, приблизно раз на місяць телефонує або пише в соцмережі. На початку дитина емоційно боляче сприймала поведінку матеееері. За словами дитини їй було важко, хотіла. Щоб проживали разом, а зараз хоче лише з батьком. Під час бесіди дитина була контактна, емоційно стабільна, переважно у позитивному настрою. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради № 04-09/1076 від 03.04.2025 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з цим висновком рішення органом опіки прийняте на підставі вищедосліджених документах. Також з висновку вбачається, що 13 березня 2025 року обстежити житлово-побутові умови проживання матері [PERSON] . Службі не вдалося, так як до помешкання [PERSON] не впустила, була з ознаками алкогольного сп`яніння. Малолітня дитина [PERSON] виявляє бажання проживати разом з батьком [PERSON] . На засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради 27 березня 2025 року було запрошено [PERSON] 25 березня 2025 року надійшла від неї заява про те, що в зв`язку з сімейними обставинами, не зможе бути присутня на засіданні комісії. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд доходить висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не піклується про стан її здоров`я, не забезпечує необхідними умовами проживання, харчування, навчання, хоча б мала це робити, тобто з власної вини ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, стосовно неповнолітньої дитини. Мати дитини позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач про стягнення аліментів з матері дитини не заявив. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.. Судом встановлено, що дитина знаходиться під опікою свого батька. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved