Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.01.2025 звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з ним на момент смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований. За життя ним було складено заповіт, яким останній зробив наступне розпорядження на випадок свої смерті: земельну ділянку, площею 3,2500 га, що знаходиться на території Селецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5323685900:00:002:0105 заповів позивачу [PERSON] . Оскільки, позивачу не було відомо про наявність вказаного заповіту, а про його наявність йому стало відомо лише у вересні 2024 року, тому після звернення з цього приводу до нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії мотивовану пропуском позивачем визначеного законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визначити додатковий строк (2 місяці) для подачі ним заяви про прийняття спадщини за заповітом. В судовому засіданні представник позивача адвокат Верпета В.О. підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що позивач [PERSON] не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його ім`я [PERSON] . Позивач не був родичом померлого [PERSON] , не належав до числа його спадкоємців за законом. Протягом часу спілкування позивача з [PERSON] останній не повідомляв і навіть не натякав про можливість складання заповіту на ім`я позивача. Про існування заповіту на своє ім`я позивач дізнався лише наприкінці вересня 2024 року, вже після спливу 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак представник позивача вважає поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не направив свого представника, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Від третьої особи до суду надійшов лист про розгляд справи без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , місце смерті: м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область (а.с.9). Згідно довідки №02.1-28/1163 від 09.10.2024 виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований у житловому будинку за номером [ADDRESS] , на день його смерті та протягом шести місяців з дня смерті за цією адресою ніхто не був зареєстрований (а.с.11). Відповідно до заповіту від 27.10.2023 року [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження: земельну ділянку, площею 3,2500 га, що знаходиться на території Селецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5323685900:00:002:0105, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Потапенко Л.Д. постановою від 30.12.2024.2024 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] , так як він в установлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини та зазначила, що спадкова справа на майно померлого [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.28). Допитаний, відповідно до ст. 234 ЦПК України, в якості свідка позивач [PERSON] надав показання, що з початку 2022 року періодично відвідував [PERSON] , як представник товариства, яке орендувало у [PERSON] земельну ділянку. Надавав допомогу [PERSON] по господарству, за потреби купляв за списком продукти, ліки. Наприкінці вересня 2024 від [PERSON] дізнався, що [PERSON] , яка проживала по сусідству з [PERSON] знайшла в будинку останнього якісь документи, що стосувалися [PERSON] . В подальшому, наприкінці вересня, під час зустрічі з [PERSON] , [PERSON] отримав від неї заповіт, складений на його ім`я [PERSON] . З вказаним заповітом звернувся до нотаріуса за консультацією, щоб дізнатися які документи необхідно ще надати для оформлення спадщини за заповітом. Отримавши інформацію, почав збирати документи та звернувся за допомогою до адвоката, оскільки свідоцтва про смерть, як одного із необхідних документів, у нього не було. Пізніше, в кінці грудня 2024 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після померлого [PERSON] , на що отримав від приватного нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії. Усвідомлює, що пропустив встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини, але вважає, що пропустив його з поважних причин, оскільки про складання заповіту на його ім`я [PERSON] не було відомо до кінця вересня 2024 року. Допитана в якості свідка [PERSON] надала показання, що померлий [PERSON] проживав по сусідству з нею. Жив один, родичів у нього не було. Часто бачила, як [PERSON] відвідував [PERSON] , який привозив продукти, дрова, допомагав по господарству. Після смерті [PERSON] доглядала за будинком. Наприкінці вересня 2024 року в будинку [PERSON] знайшла ящик з документами, серед яких побачила заповіт, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] . Після цього зателефонувала [PERSON] , щоб та передала цю інформацію [PERSON] . В подальшому, десь в останніх числах вересня 2024 року приїхав [PERSON] і вона передала йому заповіт. Показання свідків, які узгоджуються між собою та не суперечать іншим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд визнає належними і допустимими доказами щодо фактичних обставин справи, зокрема факту отримання [PERSON] інформації про наявність заповіту на його ім`я, складеного [PERSON] , та ознайомлення [PERSON] із змістом заповіту вже після спливу встановленого законом 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, тобто після 05.08.2024. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки останній, будучи спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не зміг вчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (зазначена позиція висвітлена у постанові Касаційного цивільного суду від 21.09.2020, у справі № 130/2517/18). Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача, як спадкоємця майна [PERSON] , а також наведені позивачем причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , які є об`єктивними та істотними труднощами, суд дійшов висновку, що позивачу слід визначити додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті\~ [PERSON] , терміном 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved