Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2018 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №1001199597301 на суму 64620 грн. Крім того 16.05.2019 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №2001312867801 на суму 15000 грн., а також 23.08.2019 року було укладено кредитний договір №1001386985303 на суму 40000,00 грн Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконує, у зв`язку із чим станом на 06.10.2024 утворилася заборгованість за кредитним договором №1001199597301 на суму 72842,36 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 41907,48 грн., заборгованості за процентами 20,86 грн., заборгованість за комісією 30914,02 грн.; заборгованість за кредитним договором №2001312867801 на суму 26136,19 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 14978,06 грн., заборгованості за процентами 11158,13 грн; заборгованість за кредитним договором №1001386985303 на суму 67049,28 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 40000 грн., заборгованості за процентами 20,36 грн., заборгованість за комісією 27028,92 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь\~ заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 166027,83 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлялась судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17\~, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.12.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №1001199597301 на суму 64620 грн. Строк дії кредиту 24 місяців, розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. 16.05.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №2001312867801 на суму 15000,00 грн. Строк дії кредиту 12 місяців, розмір процентної ставки 47,88 % річних. 23.08.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №1001386985303 на суму 40000,00 грн. Строк дії кредиту 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %. Умови кредитних договорів відповідач належним чином не виконала у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 06.10.2024 року вона має заборгованість за кредитним договором №1001199597301 на суму 72842,36 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 41907,48 грн., заборгованості за процентами 20,86 грн., заборгованість за комісією 30914,02 грн.; заборгованість за кредитним договором №2001312867801 на суму 26136,19 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 14978,06 грн., заборгованості за процентами 11158,13 грн; заборгованість за кредитним договором №1001386985303 на суму 67049,28 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 40000 грн., заборгованості за процентами 20,36 грн., заборгованість за комісією 27028,92 грн. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитними договорами. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитними договорами суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами у виді тіла кредитів та відсотків. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 30914,02 грн. за кредитним договором № 1001199597301 та в розмірі 27028,92 грн. за кредитним договором №1001386985303, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за обслуговування кредитної заборгованості без зазначення, яке саме дії банку входять до такого обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договорами суд не вбачає. У частині стягнення тіла кредиту та процентів суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договорів та майнових прав позивача на повернення вказаних коштів. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню заборгованості за кредитним договором №1001199597301 на суму 41928,34 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 41907,48 грн., заборгованості за процентами 20,86 грн.; заборгованість за кредитним договором №2001312867801 на суму 26136,19 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 14978,06 грн., заборгованості за процентами 11158,13 грн; заборгованість за кредитним договором №1001386985303 на суму 40020,36 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 40000 грн., заборгованості за процентами 20,36 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial