Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом. Позивачка просить суд визнати відповідача батьком її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Виноградівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що з червня 2009 року по липень 2024 року, позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, але сам шлюб з відповідачем не було зареєстровано в органах ДРАЦСу, оскільки відповідач вперше отримав паспорт громадянина України у віці 33 роки, тобто у 2023 році, а РНОКПП вперше отримав у 2024 році. Від даних фактично шлюбних відносин народилось троє дітей і на час їх народження відповідач не маючи даних документів, не міг укласти з позивачкою шлюб і так само не міг визнати батьківство при народженні дітей. Згідно з Витягами з ДРАЦС №00048065875 від 20.11.2024 року, №00048074357 від 20.11.2024 року та №00048060668 від 20.11.2024 року відомості про батька [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , записано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Позивачка вказує, що вона неодноразово зверталась із проханням до відповідача визнати батьківство на його трьох дітей, однак спочатку була проблема у відсутності в нього паспорта, а коли паспорт нарешті було зроблено, він навмисно почав ухилятись від проходження відповідної процедури оформлення батьківства у органах ДРАЦСу, чим намагається ухилитись від фінансово-матеріальної відповідальності, на утримання його трьох дітей. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за ї відсутності та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач про день, час та місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленим своєчасно, в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання також не з`явився. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що у період з червня 2009 року по липень 2024 року сторони проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. За час спільного проживання позивачки з відповідачем, позивачка народила трьох дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Запис про батька дітей, у відповідності до статті 135 Сімейного кодексу України, зроблений у Книзі реєстрації народжень, зі слів матері, що підтверджується витягами з ДРАЦС №00048065875 від 20.11.2024 року, №00048074357 від 20.11.2024 року та №00048060668 від 20.11.2024 року. Позивачка просить в судовому порядку визнати відповідача батьком її дітей. В ході розгляду справи відповідач заявою, поданою до суду 21.02.2025, визнав своє батьківство та пояснив, що на час народження дітей не мав паспорта, тому не зміг оформити своє батьківство. Батьки позивачки громадянка [PERSON] та громадянин [PERSON] подали до суду письмові заяви, якими зазначили, що їх дочка [PERSON] проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу і народила трьох дітей. Окрім відповідача, їх дочка жодних відносин з іншими особами не мала та їм відомо, що [PERSON] своє батьківство не заперечує. Старша донька позивачки [PERSON] подала до суду письмову заяву, якою повідомляє суд, що завжди знала, що відповідач [PERSON] є її батьком та просить суд визнати останнього її батьком. Статтею 28 Цивільного кодексу України\~встановлено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові. Згідно ч. ч. 1-4\~ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації. Права/обов`язки батька та дитини грунтуються на походженні дитини. Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ), дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Інтерес того, хто є фактичним батьком дитини, у встановленні з нею юридичного зв`язку вважається таким, що охороняється законом, а тому цей інтерес може бути предметом судового захисту. Згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається ст.8 Конвенції (рішення у справах «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004, «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996). Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно положень ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч.1 ст.134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає в порядку позовного провадження. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц). Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 134 Сімейного кодексу України визначено, що на підставі, зокрема рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до статей 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що з червня 2009 року по липень 2024 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і від цих відносин позивачка народила трьох дітей. Відповідач визнав своє батьківство відносно доньок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач вважає себе біологічним батьком дітей та бажає приймати участь у їх житті, спілкуванні, вихованні та утриманні. Таким чином, з`ясувавши дійсні причини позову про визнання батьківства та взявши до уваги заяву відповідача про його батьківство, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є фізично здоровою людиною, працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. \~ \~ \~ \~Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved