Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, після померлої [INFO] матері позивачів [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088658, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 658, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , та право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088657, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 657, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , яку [PERSON] фактично прийняла, так як вступила в управління та володіння спадковим майном. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2003 року [PERSON] визнаний недієздатним, а рішенням даного суду від 14 вересня 2018 року [PERSON] призначено опікуном останнього. Позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, своєчасно прийняли спадщину, так як подали до приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу відповідні заяви, частково юридично оформивши спадкове майно, але не можуть оформити свої права на вказане вище спадкове майно в позасудовому порядку, у зв`язку з наявністю спору щодо нього. Ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (том 1, а.с. 60). За клопотанням позивачів ухвалою судді від 22 липня 2024 року витребувано від приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] та від Другої Чернігівської державної нотаріальної контори копії спадкових справ, заведених до майна померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] (том 1, а.с. 61-62); 06 серпня 2024 року представником позивачів [PERSON] подана заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (том 1, а.с. 79-80), яка була задоволена ухвалою суду від 07 серпня 2024 року (том 1, а.с. 83-84); ухвалою суду від 20 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (том 1, а.с. 179-181); 18 вересня 2024 року представником позивачів подано клопотання про витребування доказів (том 1, а.с. 172-173), яке ухвалою суду від 20 вересня 2024 року було задоволене (том 1, а.с. 179-181); 02 грудня 2024 року представником відповідачки подана заява про ознайомлення з матеріалами справи (том 1, а.с. 222); 04 грудня 2024 року представником відповідачки подані клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та про повернення на стадію підготовчого провадження (том, 1 а.с. 229-231, 232-236), які ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2024 року були задоволені (том 2, а.с. 38-41); 25 грудня 2024 року представником позивачів подане клопотання про допит свідка та долучення доказів до матеріалів справи (том 2, а.с. 60-61); 29 січня 2025 року представником відповідачки подане клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (том 2, а.с. 71-73); ухвалою суду від 04 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (том 2, а.с. 88-90);28 лютого 2025 року представником позивачів подана заява про стягнення судових витрат (том 2, а.с. 93-94); 02 квітня 2025 року представником позивачів подане клопотання про долучення доказів (том 2, а.с. 120-122). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло. 04 грудня 2024 року представником відповідачки - адвокатом Сидоренком О.В. подано відзив на позовну заяву, який обгрунтований тим, що [PERSON] , яка померла [INFO] , доводиться відповідачці бабусею по батьковій лінії. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , який доводився сином [PERSON] . Право на земельну частку (пай) площею 3,67 га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088657, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 657, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , успадковано за [PERSON] відповідно до рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/1220/21 від 19 листопада 2021 року, яке було скасовано постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 березня 2023 року. Також право на вказану вище земельну частку (пай) успадковано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах відповідно до рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/345/22 від 15 серпня 2022 року, яке було скасовано постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2024 року. На даний час дана земельна ділянка виділена в натурі на місцевості та передана у приватну власність, має кадастрові номера та зареєстрована в ДРРП за [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована разом зі своїм сином - батьком відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до довідки № 151, виданої Дорогинським старостинським округом від 01.04.2021 року, та відомостей з погосподарського обліку. Крім цього, із довідки № 494 виконавчого комітету Ніжинської міської ради, яка видана на підставі записів домової книги, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , починаючи з 30 квітня 1996 року по 28 жовтня 2001 року, що викликає сумнів у достовірності записів із домової книги, а також підстав відкриття спадкових справ Ніжинською міською державною нотаріальною конторою. Аналогічна ситуація із визначенням місця реєстрації [PERSON] . Також відомо, що [PERSON] та [PERSON] склали на ім`я батька відповідачки [PERSON] заповіти від 21 травня 1990 року № 28 та відповідно від 07 липня 1999 року № 44, про існування яких позивачам відомо. Таким чином, вважає, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітами [PERSON] та [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до норм ЦК УРСР, вступив в управління та володіння спадковим майном, але за життя юридично на себе не оформив спадкове майно, так як помер. Враховуючи вказане вище, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Щодо витрат на правничу допомогу просив врахувати, що сума таких витрат у розмірі 40 000 грн не відповідає критерію реальності та розумності, є завищеними, не відповідають складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт і становить надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу таких витрат (том 1, а.с. 238-244). 13 грудня 2024 року представником позивачів - адвокатом Луєнком Ю.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що заперечення відповідачки фактично зводяться до того, що права на спірні земельні ділянки успадкував батько останньої [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті якого ці права успадкувала [PERSON] , прийнявши спадщину після нього. На підтвердження вказаних обставин відповідачка посилається на заповіти [PERSON] та [PERSON] , копії яких містяться в матеріалах справи, а також на довідки, підписані та видані старостою Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області С.В. Тюковим, № 151 від 01.04.2021 року та № 152 від 01.04.2021 року, та відомості погосподарських книг № 4 за 1996-2000 роки, № 5 за 2001- 2005 роки. Однак, вказані відповідачкою обставини не відповідають дійсності, так як в діях [PERSON] наявні ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 ККУ, оскільки останній вніс завідомо неправдиві відомості про те, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , а також те, що разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] , який провів поховання та фактично вступив у спадщину після смерті матері, яка померла [INFO] . У зв`язку з цим позивачами подана відповідна заява до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про вчинені кримінальні правопорушення. [PERSON] на день смерті [INFO] , та [PERSON] на день смерті [INFO] , проживали в [ADDRESS] , де й були прописані у встановленому на той час порядку: [PERSON] - з 30.04.1996 року, а [PERSON] - з 21.10.1999 року. Їх поховання здійснювала мати позивачів [PERSON] , яка померла [INFO] . За таких обставин, версія сторони відповідачки про те, що місцем відкриття спадщини після [PERSON] та [PERSON] є м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області, а не м. Ніжин Чернігівської області, а [PERSON] на день смерті [PERSON] протягом шести місяців з дня її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею, здійснив її поховання та прийняв спадщину, не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи, є неправдивою, побудованою на недостовірних доказах. Цього не спростовує посилання відповідачки на погосподарські книги № 4 за 1996-2000 роки, № 5 за 2001-2005 роки, оскільки ці книги не є належними доказами реєстрації місця проживання особи, оскільки у 1996 та 1999 роках органи місцевого самоврядування не були уповноважені здійснювати прописку осіб, ці функції належали МВС України. Також не мають будь-якого правового значення заповіти, складені [PERSON] та [PERSON] на ім`я [PERSON] , оскільки останній своє право на прийняття спадщини не реалізував, не подавши у встановленому порядку заяву про прийняття спадщини, а відтак, і відповідачка, як його спадкоємиця, жодних спадкових прав на майнові права після [PERSON] та [PERSON] не має. Таким чином позивачі вважають, що доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, обґрунтованості та законності позову не спростовують і не заслуговують на увагу суду (том 2, а.с. 51-54). Заперечень у відповідь на відзив від відповідачки не надійшло. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] доводилася їй матір`ю, в якої був брат [PERSON] . Матір`ю останніх була [PERSON] , яка спочатку проживала разом із сином [PERSON] , а так як останній зловживав спиртним, тому у 90 роках її забрала до себе додому в м. Ніжин [PERSON] , де й зареєструвала її по [ADDRESS] . Через деякий час [PERSON] до себе додому забрала також і [PERSON] - рідну сестру [PERSON] , яку також зареєструвала у себе вдома. Поховання [PERSON] та [PERSON] провела [PERSON] в м. Ніжин. Участі у похованні останніх ні відповідачка, ні її батько не приймали. Представник позивачів адвокат Луєнко Ю.В. в судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву з викладених в ній та відповіді на відзив підстав. Представник відповідачки адвокат Сидоренко О.В. у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи Ічнянської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знала особисто [PERSON] та [PERSON] , які проживали в м. Ніжин разом з [PERSON] , яка їх забрала до себе. [PERSON] та [PERSON] померли в м. Ніжин, де й поховані. Всі звичаї та обряди по їх похованню провела [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона пам`ятає як приблизно у 1999-2000 роках у [PERSON] проживали дві бабусі, одна з яких була матір`ю останньої. Спочатку [PERSON] привезла одну бабу, потім іншу. Поховала їх сама [PERSON] у м. Ніжині. Брат [PERSON] участі у похованні не брав. Заслухавши показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] (том 1, а.с. 46-на звороті), яка доводилася матір`ю позивачам (том 1, а.с. 12, 12-на звороті, 28, 29, 30, 30-на звороті, 119-120). [PERSON] на день своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (том 1, а.с. 95). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2003 року [PERSON] визнаний недієздатним, так як він являється особою з інвалідністю відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ-ЧНВ № 425242 від 02.09.1996 року (том 1, а.с. 46). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року у справі № 740/3258/18 [PERSON] призначено опікуном [PERSON] , яка доводиться рідною сестрою останньому (том 1, а.с. 13, 14). Згідно копії спадкової справи № 157/2020 від 17 серпня 2020 року, заведеної приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Варавою Н.П., із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася [PERSON] у своїх інтересах та інтересах [PERSON] , яким 23 квітня 2021 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на земельні ділянки та житловий будинок, належні [PERSON] (том 1, а.с. 87-143). [INFO] в м. Ніжині Чернігівської області померла [PERSON] (том 1, а.с. 196), яка являлася рідною сестрою [PERSON] (а.с. том 1, а.с. 38, 38-на звороті, 39) та рідною тіткою [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088658, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 658. [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується домовою книгою (том 1, а.с. 40-42). [INFO] в м. Ніжині Чернігівської області померла [PERSON] (том 1, а.с. 31), яка доводилася матір`ю [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088657, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 657. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] разом зі [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 39-на звороті). 21 травня 1990 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, сину [PERSON] ( том 1, а.с. 220). 07 липня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, племіннику [PERSON] ( том 1, а.с. 221). Як убачається з копії спадкової справи № 120 від 15 березня 2002 року, після померлої [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (том 1, а.с. 163-166). Із копії спадкової справи № 119 від 15 березня 2002 року вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (том 1, а.с. 167-170). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2022 року по справі № 733/345/22 за позивачами в рівних частинах в порядку спадкування визнано право на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088658, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , та на земельну частку (пай) в КСП «Дорогинське» с. Дорогинка Ічнянського району Чернігівської області, площею 3,67 га згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088657, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 657, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] (том 1, а.с. 18-19), яке постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 березня 2024 року було скасоване (том 1, а.с. 20-23). На підставі рішення суду від 15 серпня 2022 року, після набрання ним законної сили, на замовлення позивачів була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж успадкованих земельних ділянок в натурі (на місцевості). Рішенням Ічнянської міської ради від 22 грудня 2023 року № 875 - VІІІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] (1/2), [PERSON] (1/2) загальної площею 2,6729 га, в тому числі 2,2229 га (діл. № 2/648) та 0,4500 га (діл. № 34/325) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за адресою: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, Ічнянська ТГ, Дорогинський старостинський округ та передано позивачам у спільну часткову власність по 1/2 кожному земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області площею: - 2,2229 га - рілля (кадастровий номер: 7421784000:04:000:0283); - 0,4500 га - сіножаті (кадастровий номер: 7421784000:02:000:0500) (том 1, а.с. 27), на підставі якої було зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки за позивачами в рівних частках (том 1, а.с. 24, 25, 26). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2021 року по справі № 733/1220/21 за відповідачкою було визнано право в порядку спадкування на земельну частку (пай) розміром 3,67 гав умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0088657, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 05 серпня 1997 року за № 657, належну померлій [INFO] [PERSON] , спадщину після якої прийняв [PERSON] , але належним чином не оформив, так як помер [INFO] (том 1, а.с. 249-250), яке постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 березня 2023 року було скасоване. На підставі рішення суду від 19 листопада 2021 року, після набрання ним законної сили, на замовлення відповідачки була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж успадкованих земельних ділянок в натурі (на місцевості). Рішенням Ічнянської міської ради від 11 квітня 2023 року № 741 - VІІІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського призначення, загальної площею 2,6198 га, в тому числі 2,1698 га - рілля (кадастровий номер: 7421784000:04:000:0305) та 0,4500 га - сіножаті (кадастровий номер: 7421784000:02:000:0619) (том 2, а.с. 7, 8), на підставі якої було зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки за відповідачкою (том 2, а.с. 9, 10). Відповідно до довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради № 153 від 01 квітня 2021 року, [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] один (том 2, а.с. 11). Довідкою Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради № 154 від 01 квітня 2021 року підтверджується, що [PERSON] провела поховання та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті свого батька [PERSON] (том 2, а.с. 16). Відповідно до довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради № 151 від 01 квітня 2021 року, [PERSON] на день своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (том 2, а.с. 13). Згідно довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради № 152 від 01 квітня 2021 року, [PERSON] провів поховання та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON] (том 2, а.с. 14). Відповідно до довідки № 30 від 05.02.2024 року, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] згідно по господарського обліку належав [PERSON] , в якому проживав та був зареєстрований син померлої [PERSON] , починаючи з 1983 року по день смерті останнього [INFO] . [PERSON] з дня смерті матері і до дня своєї смерті підтримував житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами в належному стані, а також обробляв присадибну земельну ділянку (том 2, а.с. 15). Згідно довідки № 1-3/280 від 27 лютого 2025 року, виданої КП «Виробниче управління комунального господарства» в м. Ніжин Чернігівської області, [PERSON] захоронена 29 жовтня 2001 року, а [PERSON] захоронена 19 вересня 2001 року (том 2, а.с. 104). Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оскільки між сторонами існує спір щодо спадкування, тому позивачами обраний належний спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. Статтею 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 (зі змінами та доповненнями, які діяли на час смерті [PERSON] та [PERSON] ), було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Вирішуючи питання про місце реєстрації та проживання спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , суд бере до уваги те, що останні згідно домової книги по [ADDRESS] були зареєстровані за вказаною адресою, зокрема, [PERSON] з 30.04.1996 року, а [PERSON] з 21.10.1999 року. Факт реєстрації останніх підтверджується відповідним штампом уповноваженого на те органу реєстрації, а саме МВС, при цьому цим же органом підтверджено зняття з реєстрації вказаних осіб у зв`язку з їх смертю. Разом з тим, факт проживання по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] приблизно у зазначені вище роки підтвердили допитані у судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] поховані у м. Ніжин, що підтверджується наданими фотографіями (а.с. 63, 63-на звороті), а також довідкою КП «ВУКГ» м. Ніжин (том 2, а.с. 104). Таким чином, надані довідки старостою с. Дорогинка та погосподарські книги № 4 за 1996-2000 роки, № 5 за 2001-2005 роки, суд вважає не належними доказами реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] , оскільки у 1996 та 1999 роках органи місцевого самоврядування не були уповноважені здійснювати прописку осіб, оскільки такі функції належали МВС України, а органами місцевого самоврядування відбувалося дублювання такої реєстрації осіб. За таких обставин, твердження сторони відповідачки про те, що місцем відкриття спадщини після [PERSON] та [PERSON] є м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області, а не м. Ніжин Чернігівської області, не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи. Оскільки [PERSON] на день смерті своєї рідної сестри [PERSON] 18 вересня 2001 року проживала та була зареєстрована разом з нею, тому фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння її спадковим майном, при цьому після смерті [PERSON] 28 жовтня 2001 року фактично прийняла спадщину її дочка [PERSON] , так як вступила в управління та володіння її спадковим майном, а також своєчасно у передбачений шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Із довідки Дорогинського старостинського округу № 03-04/33/6 від 10.03.2025 року вбачається, що згідно погосподарської книги № 5 за 1991-1995 роки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами станом на 15.04.1991 року, який знаходився по [ADDRESS] відносився до категорії (суспільної групи) колгоспників, членами якого були [PERSON] , 1918 року народження, та [PERSON] , [INFO] , які були в ньому зареєстровані. Суд вважає, що проживання [PERSON] у вказаному вище будинку на день смерті [PERSON] , який належним чином не був зареєстрований, та продовження проживання в ньому до дня своєї смерті, здійснення догляду за цим будинком, приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, не свідчить про фактичне прийняття ним всієї спадщини, яка відкрилася після смерті його матері, а лише вказує на те, що він продовжував володіти своєю часткою будинку як співвласник з рівними правами та обов`язками щодо нього, в тому числі й з обов`язком утримувати його. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину після померлої [INFO] їхньої матері [PERSON] , яка у свою чергу фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , при цьому остання фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] її рідної сестри [PERSON] , що є підставою для визнання за позивачами в рівних частках права у порядку спадкування на спірне спадкове майно. Із викладених вище підстав, суд відхиляє твердження представника відповідачки про те, що фактично спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняв її син [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Так, позивачами при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (том 1, а.с. 10), тому останній підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки [PERSON] . Разом з тим, представником відповідачів ставиться питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат на правничу допомогу у розмірі 42 000 грн. Вирішуючи вказане питання суд врахує наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (том 2, а.с. 95), договір № 2429 про надання правничої допомоги від 03.04.2024 року (том 2, а.с. 96-97), додаткову угоду № 1 від 03.04.2024 року (том 2, а.с. 97-на звороті -98, акт про правничу допомогу № 1 від 27 лютого 2025 року на суму 42 000 грн (том 2, а-с. 98-на звороті), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Луєнком Ю.В. на загальну суму 42 000 грн (том 2 а.с. 99), копію фіскального чеку від 17 квітня 2024 року на суму 7 000 грн (том 2 а.с. 99-на звороті), копію прибуткового касового ордеру про отриманн адвокатом Луєнком Ю.В. від [PERSON] 03.04.2024 року 35 000 грн (том 2, а.с. 100). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 42 000 грн не відповідають критерію реальності та розумності, складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт і становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування відповідачкою таких витрат, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності, пропорційності у розмірі 15 000 грн. За таких обставин заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved