Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Адвокатом Москаленко Ю.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду позовну заяву до [PERSON] , в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 2,0000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки: 2322188800:07:002:0031, яка розташована на території Сонячної сільської ради за межами населеного пункту (Запорізька область, Запорізький район), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позову зазначила про те, що 03.09.2012р. між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 884, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою А.С., було придбано земельну ділянку, яка розташована на території Сонячної сільської ради за межами населеного пункту (Запорізька область, Запорізький район) площею 2,0000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 2322188800:07:002:0031, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. У відповідності до умов укладеного договору, [PERSON] в повному обсязі розрахувався з [PERSON] за придбану земельну ділянку під час підписання договору. Наприкінці листопада 2023 року [PERSON] стало відомо, що право власності на земельну ділянку, яка ним була придбана у [PERSON] , зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2329 від 13.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Як зазначено представником позивача в позовній заяві, право власності на зазначену земельну ділянку позивач не зареєстрував. З метою реалізації цього права позивач звернувся до адвоката Москаленко Ю.В., а з інформаційної довідки, отриманої адвокатом Москаленко Ю.В., позивачу стало відомо, що право власності на придбану ним земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2329 від 13.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. Позивач не знайомий з [PERSON] та будь-яких правочинів з ним ніколи не укладав, а також жодних правочинів з третіми особами щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2322188800:07:002:0031. В даному випадку земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею без прийняття ним відповідного рішення, а тому наявні законні підстави для її витребування від [PERSON] на користь позивача [PERSON] (а.с.1-3). 04.09.2024 р. представником відповідача - адвокатом Марковським М.С. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.с.79-83). 12.09.2024 р. представником відповідача - адвокатом Марковським М.С. через канцелярію суду подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.103). 25.09.2024 р. представником позивача - адвокатом Москаленко Ю.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду відповідь на відзив (а.с.105-108). 04.10.2024 р. представником позивача [PERSON] - адвокатом Москаленко Ю.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду заяву про заперечення на заяви про залучення третіх осіб та заперечення на заяву щодо застосування строків позовної давності (а.с.115-116, 118-119, 121-122). Ухвалою суду від 04.10.2024 р. залучено приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташову Тамару Михайлівну та Товариство з обмеженою відповідальністю «Насінницька компанія «Козацький край» до участі в даній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача (а.с.126). 28.10.2024 р. представником третьої особи - директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Насінницька компанія «Козацький край» Трушкіним І.М. подано до суду письмові пояснення щодо позовних вимог, згідно яких просив в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031, площею 2,0000 гектарів, яка розташована на території Широківської територіальної громади за межами населених пунктів та має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства - відмовити в повному обсязі. Крім того зазначив про розгляд справи без участі представника ТОВ «Насінницька компанія «Козацький край» (а.с.155-158). 30.10.2024 р. третьою особою - приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. подано до суду письмові пояснення щодо позовних вимог, згідно яких просила в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031, площею 2,0000 гектарів, яка розташована на території Широківської територіальної громади за межами населених пунктів та має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства - відмовити в повному обсязі. Крім того зазначила про розгляд справи без її участі (а.с.160-161). 01.11.2024 р. відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення щодо відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.162). Ухвалою суду від 05.11.2024 [PERSON] залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (а.с.175). 20.11.2024 р. третьою особою [PERSON] подано до суду письмові пояснення щодо позовних вимог, згідно яких просив в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031, площею 2,0000 гектарів, яка розташована на території Широківської територіальної громади за межами населених пунктів та має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства - відмовити в повному обсязі. Крім того зазначив про розгляд справи без його участі (а.с.178). 04.12.2024 р. ухвалою суду підготовче судове засідання було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті (а.с.182). 04.12.2024 р. представником позивача - адвокатом Москаленко Ю.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду додаткові пояснення по справі щодо надісланих третьою особою [PERSON] письмових пояснень щодо позовних вимог (а.с.183). В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому. Разом з тим, представником позивача зазначено, що позивач після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, дійсно право власності не зареєстрував. Відповідач та його представник просили в задоволенні позову відмовити в підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи в судове засідання не з`явились, надіславши на адресу суду письмові пояснення щодо позовних вимог та просили в задоволенні позову відмовити. Крім того, просили проводити розгляд справи без їх участі (а.с.143,155-158,160-161). Суд, вислухавши учасників судового розгляду, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу № 884, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою А.С., укладеного 03.09.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] , позивачем [PERSON] було придбано земельну ділянку, яка розташована на території Сонячної сільської ради за межами населеного пункту, Запорізького району, Запорізької області, площею 2,0000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 2322188800:07:002:0031, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією вказаного договору та витягом з Державного реєстру правочинів, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.8,9). У відповідності до умов укладеного договору, [PERSON] в повному обсязі розрахувався з [PERSON] за придбану земельну ділянку під час підписання договору, про що зазначено у пункті 4 вказаного Договору купівлі-продажу. Зі змісту пункту 2 вищезазначеного Договору купівлі-продажу вбачається наступне: ця земельна ділянка належить Продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 601467, виданого на підставі Розпорядження Запорізької районної державної адміністрації №530 від 11.03.2010 р., що підтверджується Витягом з Поземельної книги про земельну ділянку №ВТ-002200008142012 від 07.08.2012 р., виданим відділом Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011026000242 від 18.03.2010 р., кадастровий номер земельної ділянки: 2322188800:07:002:0031. Як зазначено представником позивача в позовній заяві, право власності на зазначену земельну ділянку позивач не зареєстрував. Наприкінці листопада 2023 року позивачу [PERSON] стало відомо, що право власності на земельну ділянку, яка ним була придбана у [PERSON] , зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2329 від 13.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З інформаційної довідки, отриманої адвокатом Москаленко Ю.В., позивачу стало відомо, що право власності на придбану ним земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2329 від 13.09.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. (а.с.7). Позивач [PERSON] не знайомий з [PERSON] та будь-яких правочинів з ним ніколи не укладав, а також жодних правочинів з третіми особами щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2322188800:07:002:0031. В даному випадку, представник позивача вважає, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею без прийняття ним відповідного рішення, а тому наявні законні підстави для її витребування від [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Не погоджуючись з заявленими позивачем [PERSON] позовними вимогами, відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому посилається зокрема на те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031 на підставі укладеного 13.09.2018 між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0000 га., кадастровий номер: 2322188800:07:002:0031, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2329 (а.с.84-87). Під час вчинення вказаного правочину нотаріусом була здійснена перевірка прав сторін, наявності реєстрації права власності за продавцем, наявність обтяжень та заборон на відчуження майна, перевірена дієздатність та правоздатність сторін. На підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведена державна реєстрація за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 2,0000 га., з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031. [PERSON] , як добросовісний набувач, одразу приступив до виконання прав та обов`язків власника земельної ділянки, серед іншого між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Насінницька компанія «Козацький край» 01.10.2018 р. укладено договір оренди земельної ділянки №63, відносно спірної земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер: 151420451 від 28.12.2018 р. Виходячи з того, що позивачем не було зареєстровано право власності у встановленому законом порядку та те, що земельна ділянка з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031 починаючи з 19.05.2011 р. перебувала в оренді ТОВ «Насінницька компанія «Гібрид-С», що свідчить про те, що вимоги ст. 91 ЗК України позивачем не виконувалися. Отже, відповідач вважає себе добросовісним набувачем, оскільки позивачем не було зареєстровано право власності у встановленому законом порядку і він не набував право власності на спірну земельну ділянку, що дає підстави зробити висновок, що вимоги позивача є безпідставними. Відповідно до п.п.1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК). Частиною 4\~ст. 203 ЦК України\~встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~626\~ЦК України\~Договором є\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За змістом\~ч.\~3,\~4\~ст.\~334\~ЦК України\~право власності\~на майно\~за договором,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченню,\~виникає у\~набувача з\~моменту такого\~посвідчення або\~з моменту\~набрання законної\~сили рішенням\~суду про\~визнання договору,\~не посвідченого\~нотаріально,\~дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Слід звернути увагу, що згідно з пунктом 17 Договору купівлі-продажу, укладеного 03.09.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] , визначено, що право власності на земельну ділянку виникає у Покупця після підписання цього Договору та державної реєстрації прав на земельну ділянку. Стаття 210 ЦК України\~передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 ЦК України\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухомі\~речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначає, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, та інших речових прав проводиться в тому числі на підставі\~\~інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений\~ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачало обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначало приблизний (майже виключний) перелік таких документів. Відповідно до\~ч.\~1,\~4\~ст.\~374\~ЦК України\~суб`єктами\~права власності\~на землю\~(земельну\~ділянку)\~є фізичні\~особи,\~юридичні особи,\~держава,\~територіальні громади. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України (у редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу (03.09.2012), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власно та чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 2\~Закону № 1952-IV\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна. Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV\~речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (частина сьома статті 3 Закону № 1952-IV). За приписами пункту 1 частини першої статті 4\~Закону № 1952-IV\~обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно. З аналізу норм права вбачається, що для одержання у власність земельної ділянки у 2012 році, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору купівлі-продажу, для виникнення такого права покупець повинен був\~одержати документ, що посвідчує право власності - державний акт, та здійснити державну реєстрацію\~речових прав на нерухоме майно. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу (03 вересня 2012 року) чинним був Закон №\~1952-IV, який, зокрема, був спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість та передбачав здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому [PERSON] , який не здійснив державну реєстрацію права на нерухоме майно, не був наділений правами власника на розпорядження цим майном. Стаття 126 ЗК України у редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки [PERSON] \~за договором купівлі-продажу (03.09.2012 року), передбачала, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, з 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку посвідчувалося на загальних засадах посвідчення права власності на об`єкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видавав державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. Ураховуючи те, що позивач [PERSON] , отримавши спірну земельну ділянку згідно з договором купівлі-продажу від 03 вересня 2012 року, отримавши державний акт, не зареєстрував своє речове право на вказану земельну ділянку, при цьому твердження позивача про те, що наприкінці 2023 р. йому стало відомо пре те, що право власності на придбану ним земельну ділянку зареєстровано за відповідачем [PERSON] , зводяться до припущень, оскільки з моменту оформлення ним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки 03.09.2012 і до 13.09.2018 із заявою про проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку позивач не звертався, тобто на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.09.2018 позивач не набув права власності на земельну ділянку, бо власником земельної ділянки\~загальною площею 2,0000 га, розташованої на території Сонячної сільської ради, Запорізького району Запорізької області у Державному реєстрі значився [PERSON] . Представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження наміру позивача та вжиття ним будь-яких заходів для проведення реєстрації його речового права на вищевказану земельну ділянку, а також не надано доказів на підтвердження відсутності можливості проведення такої реєстрації починаючи з моменту укладення позивачем договору купівлі-продажу (03.09.2012). На підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2018 р., укладеного з однієї сторони: [PERSON] , діючого від імені [PERSON] та другої сторони: [PERSON] , [PERSON] зобов`язується передати належну йому на праві приватної власності, а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 гектара, розташовану на території Сонячної сільської ради, Запорізького району Запорізької області (а.с.37-38, 84-87). Зі змісту пункту 2 Договору купівлі-продажу від 13.09.2018 р. вбачається, що право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.09.2018 р. державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю., номер запису про право власності: 27777377, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 136643229, виданим державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю., 05.09.2018 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1636777623221, та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку: № НВ-2304475672018 від 25.07.2018 р., виданим державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Кузнєцовим Д.С. Кадастровий номер земельної ділянки: 232218800:07:002:0031 (а.с.84). Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328\~ЦК України). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2018 р., індексний номер: 137693842, за заявою [PERSON] від 13.09.2018, рішенням Державного реєстратора: приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Т.М., індексний номер: 42995746 від 13.09.2018 , на підставі договору купівлі-продажу, серії на номер: 2329, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га., кадастровий номер: 232218800:07:002:0031, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-н, Сонячна сільрада (а.с.88). [PERSON] , як добросовісний набувач, одразу приступив до виконання прав та обов`язків власника земельної ділянки, серед іншого між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Нассіницька компанія «Козацький край» 01.10.2018 р. укладено договір оренди земельної ділянки №63, відносно спірної земельної ділянки з кадастровим номером: 2322188800:07:002:0031, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер: індексний номер 151420451 від 28.12.2018 р. (а.с.89). Ураховуючи, що відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст. 392 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, оскільки позивач [PERSON] не набув право власності на спірне нерухоме майно, так як перехід права не був оформлений у встановленому законом порядку, то у нього відсутнє право, яке підлягає захисту в порядку, визначеному\~ст. 387 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Плати Верховного суду від 13.11.2019 р. у справі ЄУН № 755/9215/15-ц. За приписами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, доводи позовної заяви, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed