Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

13 березня 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця в сумі 38312 грн 39 коп. за кредитним договором № без номеру від 30 липня 2010 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 липня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно з якого останній були видані кредитні кошти в розмірі 500,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 1600 грн 00 коп. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання перед позичальником у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦПК України виконав. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємці, які на час відкриття спадщини були зареєстровані разом зі спадкодавцем, є [PERSON] , [PERSON] , які мають право подати заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 23 жовтня 2018 року по 23 квітня 2019 року. 28 лютого 2021 року банком була направлена претензія кредитора до Першої Шосткинської державної нотаріальної контори Сумської області, та 22 березня 2021 року банком було отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведене на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 17 липня 2021 року до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але відповідачами ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість останньої перед банком за кредитним договором № б/н від 30 липня 2010 року складає 38312 грн 39 коп., які позивач просить стягнути з відповідачів, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений, надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів борг спадкодавця в розмірі 5986 грн 62 коп. (а.с.141,142) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги не визнає, оскільки після померлої [PERSON] спадщину не приймала і в подальшому не має намір приймати спадщину після померлої. (а.с.172) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заява або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надала. (а.с.139) 29 серпня 2023 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позовну заяву, в якій просили суд відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначили, що ніякого майна від [PERSON] вони не успадковували, до нотаріальної контори та суду із відповідними заявами не зверталися, свідоцтв про право на спадкування після смерті [PERSON] не отримували, тому не успадковували обов`язок по оплаті боргу у кредитних правовідносинах померлої [PERSON] із позивачем. (а.с.94-96) У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 30 липня 2010 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500 грн. (а.с.24) У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений банком до 1600 грн.(а.с.23) З фотокопії повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану щодо запису про смерть №0027913425 сформованого 24 вересня 2020 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що 26 жовтня 2018 року складено актовий запис №859 Шосткинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області.(а.с.59) Аналогічна інформація зазначена у свідоцтві про смерть, серія [NUMBER] . (а.с.108) 18 лютого 2021 року банком була направлена претензія кредитора до Шосткинської міської державної нотаріальної контори, в якій останні просять: включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 38312 грн 39 коп.; чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини; або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника тощо. (а.с.61) З листа Шосткинської міської державної нотаріальної контори наданого АТ КБ «Приватбанк» 12 березня 2021 року за №15/02-14, вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались і спадкова справа на цій підставі зареєстрована не була. На підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» Шосткинською міською державною нотаріальною конторою Сумської області зареєстрована спадкова справа за №47/2021 від 04.03.2021. (а.с.62) 06 липня 2021 року за №SAMDN55000029479776 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , згідно з якого позивач пред`явив свої вимоги про погашення кредитної заборгованості спадкодавця [PERSON] (а.с.63,64) Щодо заяви позивача АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що справу було вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, підготовче засідання було призначено на 01 лютого 2024 року. Ухвалою постановленою Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 30 липня 2024 року у цій справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Проте позивач подає заяву про зменшення позовних вимог лише 07 квітня 2025 року, тобто вже після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а тому суд не бере до уваги вказану заяву. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що спадкоємці які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, Відповідачі мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 23.10.2018 по 23.04.2019. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] та [PERSON] , протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, заявили про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до копій паспортів [PERSON] , яка померла [INFO] , та відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на час смерті [PERSON] були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже, спадкоємцем першої черги після [PERSON] , яка померла [INFO] , є її мати [PERSON] , спадкоємцем другої черги є сестра померлої [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази відмови від прийняття спадщини спадкоємця першої черги [PERSON] , після [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] була зареєстрована за однією адресою з померлою, отже вважається такою, що фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У заяві позичальника від 30.07.2010 відсутні умови договору, якими сторони обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати пені. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що підпис відповідача в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку. На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»), та витяг з архіву Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. При цьому, взагалі з матеріалів справи не вбачається, яку саме кредитну карту отримала [PERSON] , і з якими тарифами та умова була ознайомлена. Роздруківка із сайту позивача як і відомості на самому сайті належним доказом бути не може, оскільки формування цієї інформації повністю залежить від волевиявлення АТ КБ «ПриватБанку». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Вказаним спростовуються доводи позову про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками та пені. Підсумовуючи наведене, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача [PERSON] отриманої суми кредитних коштів [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1593 грн 87 коп., в решті позовних вимог відмовити з викладених вище підстав. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1593 грн 87 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в сумі 2684 грн 00 коп. (платіжні доручення №ІНВ97В3WEG від 27 лютого 2023 року, №IHB94B3T8T від 04 березня 2022 року). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у розмірі 1593 грн 87 коп., що становить 4,16 відсотка від позовної вимоги - 38312 грн 39 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 111 грн 65 коп., що становить 4,16 відсотка від сплаченого позивачем розміру судового збору - 2684 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial