Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

21 січня 2025 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 13 жовтня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3214010 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 5 600 грн., строком на 365 днів. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, однак відповідачка, у свою чергу, умов кредитного договору не виконала. 13 вересня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № ККЛУ-13092023, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за кредитним договором №\~3214010 від 13.10.2022 р. Заборгованість відповідачки перед позивачем за вказаним кредитним договором становить 37\~479,36 грн., з яких 5\~600 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 31\~879,36 грн. - заборгованість за відсотками, яку позивач просить суд стягнути з відповідачки разом із судовими витратами по справі. (а.с.1-6) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с.67), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.68) Позивач у судові засідання не з`явився, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому вона проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. (а.с.85) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.69, 70, 76, 77, 82, 83) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. Конверти, направлені на адресу відповідачки, повернулись до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.74, 84) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України,\~розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3214010, який відтворений шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора В382 (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки відповідно до довідки про ідентифікацію. (а.с.а.с.26-34, 39) За умовами цього договору кредитодавець ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Згідно умов договору сума кредиту за даним договором становить 5 600 грн., строк кредиту 365 днів, стандартна процентна ставка 1,99%. Відповідно до п.1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. Згідно із п.2.1 кредитного договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Як зазначено в листі ТОВ «ПЕЙТЕК» за № 20250115-3 від 15.01.2025, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022, відповідно до якого, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 13.10.2022 р. на суму 5 600 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 32140101665649084, призначення платежу: зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . (а.с.38) 13 жовтня 2022 року відповідачкою також було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому сторони погодили процентну ставку за кредитом. (а.с.36-37) 13 вересня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали договір факторингу №\~ККЛУ-13092023, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за кредитним договором №\~3214010 від 13.10.2022 р. (а.с.а.с.53-56, 58) Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-13092023 від 13.09.2023 р., ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3214010 від 13.10.2022 р. у загальному розмірі 37\~479,36 грн., з яких 5\~600 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 31\~879,36 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с.57) Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 13 вересня 2023 року заборгованість відповідачки складає 37\~479,36 грн., з яких 5\~600 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 31\~879,36 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с.46-52) За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п.81). Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Позивачем не надано доказів на підтвердження відкриття відповідачкою будь-якої кредитної або платіжної картки, так само як і карткового рахунку у будь-якому банку. Суду не надано жодного первинного банківського документа, що підтверджував би існування карткових рахунків на ім`я відповідачки, рух коштів, по таких карткових рахунках. Як вбачається з копії кредитного договору, останній не містить будь-яких даних про видачу кредитної або платіжної картки, її виду та строку дії. Суд звертає увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі за № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі за № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі за № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі за № 209/3046/20, від 26.10.2022 року у справі за № 333/5483/20. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставини перерахування відповідачці кредитних коштів. У п.2.1. договору про надання споживчого кредиту зазначено, що надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. У п.2.4. Договору зазначено, що кредит вважається наданим в день перерахування суми кредиту товариством. У Паспорті споживчого кредиту також зазначено, що спосіб надання кредиту: шляхом перерахування кредитодавцем коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем. Отже, кошти мають бути перераховані саме товариством (а не третьою особою), шляхом перерахування на картковий рахунок; надана інформація про кредитну картку, яку неможливо ідентифікувати, оскільки зазначена лише частина номеру картки (10 цифр з 16 необхідних). Лист містить дані про призначення платежу в сумі 5 600 грн. зарахування на картку № [NUMBER] . Він не містить дані про отримувача платежу, призначення коштів, зазначено призначення платежу: «зарахування на карту». Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є його аналітичним документом, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст.13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У даній справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачкою кредитних коштів. Оскільки ця обставина - не доведена, не доведена підстава для виникнення у відповідачки будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 року, справа за № 755/18920/18. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed