Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь неправомірно отримані бюджетні кошти у розмірі 50432,73 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.. В обґрунтування позову зазначає, що 26.11.2019 [PERSON] , звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату та декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Рішенням позивача від 03.12.2019 було призначено відповідачу тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, з 18.09.2019 по 30.11.2019 у розмірі 1564 грн щомісячно, з 01.12.2019 по 17.03.2020 у розмірі 1638 грн щомісячно. На підставі заяв та декларацій від 06.04.2020, 21.09.2020, 03.06.2021, 21.09.2021 відповідачу було призначено допомогу. У Декларації від 26.11.2019 відповідач зазначив про наявність у власності ВАЗ 21065, в інших Деклараціях - інформація про транспортні засоби відсутня. Відповідно до п.12 Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098 (Порядок) тимчасова допомога не призначається, зокрема у разі, коли у власності особи або членів її сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більш як один автомобіль, інший транспортний засіб (механізм). Під час опрацювання рекомендацій, проведеної Міністерством фінансів України верифікації державних виплат, виявлено наявність у власності відповідача трьох автомобілів (ВАЗ 21053, ВАЗ 21051, ВАЗ 21065). В пояснювальній записці від 05.07.2022 відповідач проінформував, що ВАЗ 21053 здав на металобрухт, ВАЗ 21051 продав на запчастини, ВАЗ 21065 продав. Зняття з обліку в ДАЇ вищезазначених автомобілів не проводив. Право власності на транспортний засіб припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Тож, на момент звернення до Управління відповідачу на праві власності належало три транспортних засобів, про що не було зазначено у деклараціях. Відповідно до вимог п. 12 Порядку вбачається, що відповідач не мав права на отримання допомоги. З метою забезпечення цільового використання бюджетних коштів, ураховуючи неповернення Відповідачем суми переплати у добровільному порядку, Управління змушене звернутися до суду з метою повернення коштів до бюджету в судовому порядку. Ухвалою суду від 01.01.2025 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03.02.2025 представником відповідача адвокатом Борисовою І.М. подано відзив на позовну заяву, де зазначає, що з [PERSON] за його власним бажанням за період з 01.03.2024 по 31.08.2024 було стягнуто позивачем заборгованість в розмірі 50% (від суми 2361 грн. державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям). Таким чином, частка боргу погашена. З вимогами про стягнення з нього коштів за період з 18.09.2019 по 27.12.2021 відповідач не погоджується, оскільки це виходить за межі строку позовної давності та є підставою для відмови в позові в цій частині. 11.02.2025 представником позивача Самойленком П.С. подана відповідь на відзив, де зазначено, що в матеріалах справи наявна довідка Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 12.08.2022 № 3648 з якої вбачається наявність переплати бюджетних коштів, зазначено її період та розмір. Тобто перебіг позовної давності починається саме з 13.08.2022 (наступного дня) та закінчується 13.08.2025. Крім того, Рішенням Управління від 28.03.2024 відповідачу було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у розмірі 2361,00 грн щомісячно, з якої (за його власним бажанням) утримувалась заборгованість у розмірі 50 %. Тобто відповідачем було фактично визнано наявність переплати та вини у наданні недостовірних даних та частково сплачено заборгованість. Представник позивача - Самойленко П.С., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи, викладені в позові. Відповідач\~ [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, та пояснив, що дійсно у нього було три автомобілі ВАЗ, яких на даний час давно немає, оскільки він продав їх на металобрухт. Офіційно реєстрацію цих автомобілі не знято. Пояснив, що він є інвалідом ІІ групи, інших джерел доходу він не має. Представник відповідача, адвокат Борисова І.М., в судовому засіданні підтримала позицію [PERSON] щодо невизнання позову, разом з тим просила застосувати строк позовної давності, оскільки вимоги позивача з 18.09.2019 по 27.12.2021 про стягнення з відповідача отриманих бюджетних коштів виходять за межі позовної давності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] вперше звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг 26.11.2019. У поданій відповідачем Декларації від 26.11.2019 було зазначено про наявність на праві власності одного автотранспортного засобу, а саме: автомобіля ВАЗ 21065 д.н.з. [NUMBER] , 1999 року випуску. (а.с.7-8) Рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради від 03.12.2019 [PERSON] було призначено державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 18.09.2019 по 30.11.2019 у розмірі 1564 грн щомісячно, з 01.12.2019 по 17.03.2020 у розмірі 1638 грн щомісячно. У подальшому [PERSON] неодноразово звертався до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з заявами та деклараціями від 06.04.2020, 21.09.2020, 03.06.2021, 21.09.2021. У подальших поданих деклараціях відповідач не зазначав про наявність у нього на праві власності автотранспортних засобів. Під час проведеної Міністерством фінансів України верифікації державних виплат виявлено наявність у власності [PERSON] трьох автомобілів (ВАЗ 21053, ВАЗ 21051, ВАЗ 21065), що унеможливлює призначення та отримання державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку. Згідно з інформацією Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат переплата бюджетних коштів за період з 18.09.2019 по 31.05.2022 складає 55154,73 грн. У зв`язку з викладеним 15.03.2024 Управлінням соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради на адресу відповідача було направлено лист щодо необхідності повернення надміру виплачених бюджетних коштів за призначеною допомогою у розмірі 55154,73 грн. Рішенням Управління від 28.03.2024 [PERSON] було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у розмірі 2361,00 грн щомісячно, з якої, за його власним бажанням утримувалась заборгованість перед позивачем у розмірі 50 %. Станом на день подання позовної заяви залишок заборгованості становить 50432,73 грн. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату для призначення тимчасової допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1098 (Порядок), визначає механізм призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати. Призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім м. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад (далі - органи соціального захисту населення) з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу (п. 2 Порядку) Контроль за правильністю призначення і виплати тимчасової допомоги здійснює орган соціального захисту населення, у тому числі через соціальних інспекторів (п. 3 Порядку). Для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення, встановлені законодавством документи, зокрема заяву та декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги. Форми заяви та декларації про доходи та майновий стан затверджуються Мінсоцполітики в установленому порядку(п. 5). Відповідно до абз. 7 п. 12 Порядку тимчасова допомога не призначається у разі, коли: у власності особи або членів її сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більш як один автомобіль, інший транспортний засіб (механізм). Як зазначалося, [PERSON] 06.04.2020, 21.09.2020, 03.06.2021, 21.09.2021 звертався із заявами про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, разом з якими подавалися відповідні декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням всіх видів соціальної допомоги. У своїх заявах [PERSON] засвідчив підписом, що він усвідомлює той факт, що наведені ним відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняте рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України. Про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру виплачених коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї його попереджено (а.с.14-15). Як вже було зазначено, у поданій відповідачем декларації від 26.11.2019 було зазначено про наявність на праві власності одного автотранспортного засобу, а саме: ВАЗ 21065 д.н.з. [NUMBER] , 1999 року випуску. У деклараціях від 06.04.2020, 21.09.2020, 03.06.2021, 21.09.20221 відповідач про наявність на праві власності автотранспортних засобів не ззазначив. Під час проведення Міністерством фінансів України верифікації державних виплат, виявлено наявність у власності Відповідача трьох автомобілів (ВАЗ 21053, ВАЗ 21051, ВАЗ 21065). П. 16 Порядку визначено, що виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється: якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти. Відповідно до п. 24 Порядку, якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів і встановлюють строк їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів і строк їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів під час виплати тимчасової допомоги в наступні періоди на підставі своїх рішень проводять щомісячні відрахування у розмірі, який не перевищує 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Отже, будучи обізнаним про необхідність повідомлення органів праці та соціального захисту населення відомостей про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб, членів сім`ї, що проживають, відповідач при звернення за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, не повідомив, що йому належать три автомобілі, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів. Таким чином, відповідач не вказав відомості, які впливають на право отримання ним тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, що свідчить про його недобросовісність. За даними Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради під час перебування [PERSON] на обліку в Управлінні, як особи пенсійного віку, яка не набула права на пенсію, за період з 18.09.2019 по 31.05.2022 він отримав у розмірі 55154,73 грн державної соціальної допомоги. Рішенням Управління від 28.03.2024 відповідачу було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.03.2024 по 31.08.2024 у розмірі 2361,00 грн щомісячно, з якої з нього утримувалась вищевказана заборгованість у розмірі 50 %. Тож, станом на день подання позовної заяви залишок заборгованості становить 50432,73 грн. [PERSON] на спростування заявленої до стягнення суми не надав належних та допустимих доказів. Посилання відповідача на те, що фактично він не має у власності жодного автомобілю, суд оцінює критично, з огляду на те, що після продажу вищевказаних автомобілів, [PERSON] , зняття з обліку автомобілів у відповідних органах не проводив. Форма вини відповідача, у даному випадку, не впливає на фактичні обставини справи і не має юридичного значення для аналізу наслідків, що настали. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув без достатньої правової підстави кошти тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та добровільно в повному обсязі не повернув кошти зазначеної тимчасової допомоги на загальну суму 50432,73 грн., тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частин 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: «під час дії карантину, строки, визначені\~статтею 257 ЦК України\~продовжуються на строк дії такого карантину». З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення "Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню. Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,\~728,\~786,\~1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до\~Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та\~від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію»\~неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, згідно\~«Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Закон України від 15.01.2025 4220-IX), тобто до 09.05.2025. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини строк звернення до суду позивачем не пропущено. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційне до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 35 постанови ВССУ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , яка є чинною на час ухвалення рішення суду роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідач є інвалідом 2 групи, а отже понесені витрати по сплаті судового збору позивачем не можуть бути стягнути з відповідача. Статтею 2 постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що: коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком. Статтею 4 цієї постанови передбачено, що компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.

Outcome: approved