Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] було укладено кредитний договір №7755665. Договір укладений в електронному вигляді та підписаний електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У подальшому між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 21.11.2024 року укладено договір факторингу №21112024, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.11.2024 року до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 40647 грн. 64 коп., з яких: 9980 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 25667 грн. 64 грн. заборгованість за відсотками, 5000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, штрафами. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 40647\~грн.\~64\~коп.,\~атакож понесені судові витрати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.47-48). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині вимог позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.4). Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час,\~місце та\~дату розгляду\~справи вважається\~повідомленим належним чином (а.с.64, 74). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7755665 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір), за умовами якого товариство надає споживачу кредит у сумі 10000 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки 2,20% в день, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.5-13). Договір укладений в електронному вигляді та підписаний електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредитору надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.2.2 кредитного договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 03.04.2024 або 04.04.2024 року. Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору. Додатком №1 до кредитного договору визначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписану електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.13-14). До позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту від 03.04.2024 року, який підписаний електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, та зберігає чинність та є актуальним до 04.04.2024 року (15-17). Позивач стверджує, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 40647 грн. 64 коп., з яких: 9980 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 25667 грн. 64 грн. заборгованість за відсотками, 5000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, штрафами. 21.11.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі фактор) укладено договір факторингу №21112024, у відповідності до умов п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.18-20). 21.11.2024 року між сторонами договору факторингу підписано акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с.21). Згідно витягу з Реєстру боржників від 21.11.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 40647 грн. 64 коп., з яких: 9980 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 25667 грн. 64 грн. заборгованість за відсотками, 5000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, штрафами (а.с.22). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»за кредитним договором за період з 21.11.2024 року по 31.12.2024 року, заборгованість становить 40647 грн. 64 коп., з яких: 9980 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 25667 грн. 64 грн. заборгованість за відсотками, 5000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею, штрафами (а.с.23). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За нормою ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~положень ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07.2021 року у справі №287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Так, з урахуванням статей 526, 530 ЦК України, має бути доведеним надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, наявності заборгованості та її розмір, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору, який свідчив би про факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 10000 грн. від ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов договору №7755665 про надання споживчого кредиту від 03.04.2024 року, з огляду на що позивач не довів, що ТОВ «Авентус Україна» набуло право на повернення суми кредиту, нарахування відсотків за користування сумою кредиту, а також пеню (штрафи). Отже, не доведено набуття вказаних прав і позивачем. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є документом, який підтверджує отримання коштів, а отже не є належним доказом існування у відповідача боргу за вказаним договором. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також отримання та використання відповідачем кредитних коштів. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів та, як наслідок, наявності заборгованості перед ним з боку відповідача, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed