Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що він є єдиним наймачем квартири [ADDRESS] , зареєстрований у відповідній квартирі протягом періоду з 1984 року, до часу звернення із позовом виконує зобов`язання зі сплати всіх комунальних послуг. Так, зокрема, на ім`я позивача відкриті в обслуговуючих організаціях особові рахунки, по яких сплачуються комунальні послуги, будь-яка заборгованість відсутня. Позивач вказує, що у грудні 2024 року він звернувся до Управління житлового господарства Житомирської міської ради із заявою про приватизацію вказаної квартири, однак відповіддю від 13.12.2204 року йому відмовлено у здійснені приватизації квартири у зв`язку із відсутністю ордеру на житлове приміщення. Позивач звертає увагу, що відповідне приміщення надавалось у користування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яку в подальшому вилучено зі списку громадян, які мають право на приватизаційні папери. Право на проживання пов`язувалось з трудовими відносинами батьків [PERSON] [PERSON] , 1911 року народження, [PERSON] , 1913 року народження, які працювали в державній організації «Комбінат «Рекорд». У позові додано, що [PERSON] , [PERSON] померли. Відповідно до листа державного архіву Житомирської області у протоколах засідань виконавчого комітету Житомирської міської ради депутатів трудящих за 1958 рік рішення про виділення квартири [PERSON] не виявлено. Згідно довідки Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 19.11.2024 року [PERSON] , [INFO] , не використав право на приватизацію державного житлового фонду у м. Житомирі. Вказуючи на виникнення спору із відповідачем в частині невизнання останнім права на приватизацію квартири за відсутності ордеру на жиле приміщення, посилаючись при цьому на положення ст. 47 Конституції України із закріпленим даною нормою правом на житло, вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наведенням кола осіб, які мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, позивач просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право на приватизацію квартири [ADDRESS] ; зобов`язати Управління житлового господарства Житомирської міської ради провести дії на приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутності ордеру на жиле приміщення. Ухвалою суду від 27.12.2024 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що під час вирішення питання щодо передачі (приватизації) квартири (кімнати у гуртожитку) у власність громадян, управління житлового господарства Житомирської міської ради керується Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (із змінами, внесеного згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №42 від 02.03.2015, №114 від 10.05.2018). Так відповідно до п.п. 17, 18 вищезазначеного Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім її на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. У відзиві наголошено, що оскільки у позивача ордер відсутній, управлінням житлового господарства Житомирської міської ради надано відмову щодо приватизації квартири. Звернуто увагу, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності його заселення як дитини [PERSON] , яка, у свою чергу, була донькою [PERSON] та [PERSON] працівників державної організації «Комбінат «Рекорд». Вказуючи на те, що позивачу не чиняться будь-які перешкоди у користуванні майном, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача у поданому клопотанні розгляд справи просив проводити за його відсутності. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] проживає та є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За змісту дослідженої судом відповіді Державної організації «Комбінат Рекорд» державного агентства резерву України слідує, що згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , були прописані: з 21.09.1971 року [PERSON] , 1911 р.н., з 23.11.1973 року [PERSON] , 1913 р.н., з 23.11.1973 року [PERSON] , 1942 р.н., з 23.11.1973 року [PERSON] , 1946 р.н., з 23.11.1973 року [PERSON] , 1967 р.н. У відповіді також вказується, що згідно зі списком громадян міста Житомира, які мають право на отримання приватизаційних паперів у Богунському відділенні ощадного банку України, складеного ЖБК комбінату «Рекорд», право на отримання приватизаційних паперів за адресою: [ADDRESS] , надано: [PERSON] , 1942 р.н., [PERSON] , 1946 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., яку було вилучено зі списку. У відповіді додано, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 05.04.2002 року № 187 «Про прийом на баланс КВЖРП № 14 житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , будівлі [ADDRESS] » зазначені будинки передано на баланс КВЖРП № 14 з 15.04.2002 року. Згідно довідки Управління житлового господарство Житомирської міської ради від 19.11.2024 року № 3-801 [PERSON] , 1967 р.н., не використав право на приватизацію державного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Вирішуючи питання ґрунтовності заявлених вимог суд керується таким міркуванням. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ закріплено право на повагу до житла. У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами\~статті 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій\~статті 9 ЖК\~України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до частини четвертої\~статті 5 зазначеного Закону\~право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Пунктом 5\~статті 16\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини 3\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно із частиною одинадцятою\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга\~статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта\~статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у\~додатку 2. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме\~від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Матеріалами справи підтверджено, що у спірну квартиру [PERSON] вселився на законних підставах, протягом тривало часу був зареєстрований за відповідною адресою. Законність проживання особи у спірній квартирі відповідачем не спростована, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Будь-яких інші підстави для відмови у приватизації квартири, окрім відсутності ордеру на жиле приміщення, судом не встановлені. Згідно положень частини 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2\~статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має права на приватизацію згідно з положенням ст.58 Житлового Кодексу України, оскільки не надав ордеру, є безпідставним. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті\~16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55 та\~124 Конституції України та\~статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З огляду на заявлені позивачем позовні вимоги, ефективний спосіб захисту в розрізі спірних правовідносин, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved