Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту-позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 9985503 від 25.03.2024р. в розмірі 59610,00 грн. та судові витрати. Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що 25.03.2024р. року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 9985503. 30.05.2024 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 300524 Відповідно до умов вищезазначеного договору позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право вимоги грошових коштів від відповідача [PERSON] . Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в загальному розмірі 59610,00 грн., через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року провадження по справі відкрито, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 14.01.2025 року змінено порядок розгляду справи на спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 19.02.2025 року від відповідача надійшов відзив, в якому просив відмовити в позовних вимогах у повному обсязі. 24.02.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив Ухвалою суду від 10 березня 2025 року за клопотанням сторони позивача витребувано з АТ «ОЩАДБАНК»: Інформацію щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткових рахунків відкритих у банку з 25.03.2024 по 30.05.2024; Інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; Виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) за період з 25.03.2024 по 30.05.2024; Інформацію про надходження 25.03.2024 на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) грошових коштів в сумі 30000,00 грн. 26 березня 2025 року на адресу суду з АТ «ОЩАДБАНК» надійшла витребувана інформація. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25.03.2024 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та відповідачем було укладено Кредитний Договір № 9985503, відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 30000, 00 грн., строком на 45 днів. 30.05.2024 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 300524 до умов якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» відступило позивачу право вимоги до відповідача за Кредитним Договором від 25.03.2024 р. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 300524 від 30.05.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 59610,00 грн., з яких: 30000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29610,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що на виконання умов кредитного договору №9985503 від 25.03.2024р. первинним кредитором було перераховано відповідачу обумовлені суми грошових коштів. Зі змісту відповіді АТ «Ощадбанк» № 46/12-11/30903/2025-БТ від 17.03.2025 р. вбачається, що за банківським рахунком № [NUMBER] (UAH), який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] емітованої в установі AT «Ощадбанк» на ім`я гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інформація стосовно руху, та надходження грошових коштів на вищевказаний банківський рахунок за період часу з 25.03.2024 р. по 30.05.2024 р. в AT «Ощадбанк» відсутня. Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано жодних доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за Кредитним договором № 9985503 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Окрім того, у матеріалах справи відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором № 9985503 від 25.03.2024 р. (первинних бухгалтерських документів). Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором Кредитним договором № 9985503 від 25.03.2024 р Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18. Крім того, варто зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за Кредитним договором № 9985503, укладеними із [PERSON] , оскільки до Договору факторингу №300524, укладеного між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач надав витяги з Реєстрів боржників до Договору, які в порушення умов Договору та чинного законодавства підписані лише представником позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивач не надав доказів, що відповідачу були надані в розпорядження грошові кошти, не надано доказів, що до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором № 9985503, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed