Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 19\~229,79 грн, три відсотки річних - 97,13 грн, інфляційні втрати - 258,23 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.08.2023 ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» було подано до Заводського районного суду міста Миколаєва заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за спожиту теплову енергію з урахуванням інфляції та 3 % річних в розмірі 13\~829,81 грн та 268,40 грн судового збору. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/6783/23 від 20.02.2024 скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] боргу спожиту теплову енергію. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва. В опалювальних сезонах 2020-2024 ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до будинку по [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видає виконавець послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету ММР. З метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювального сезону після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8 градусів Цельсія і нижче, на виконання рішення виконавчого комітету ММР було розпочато опалювальний сезон та підписано наряди, що свідчать про підключення до системи опалення. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Для розрахунків за надані послуги теплопостачання був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надав теплову енергію за період з 01.11.2021 по 01.04.2024 на суму 25\~239,26 грн, яку відповідач не сплатив та не виконав свої зобов`язання, чим завдано товариству матеріальну шкоду. З урахуванням здійсненого перерахунку та оплат залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану ха період з 01.11.2020 по 01.04.2024 складає 19 229,79 грн. Позивач вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 01.12.2020 по 01.02.2022 відповідачу нараховано 97,13 грн - три поценти річних та 258,23 грн інфляційних втрат. Зменшивши позовні вимоги в заяві від 28.01.2025, позивач остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 14 329,79 грн, 97,13 грн - три проценти річних, 258,23 грн інфляційних втрат, 3 028 грн - сплачений судовий збір. Ухвалою від 07.08.2024 було відкрито провадження у справи та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в розмірі, зазначеному у заяві про зменшення позовних вимог, питання щодо надання відповідачу розстрочки виконання рішення вирішити на розсуд суду. Представник відповідача - адвокат Мутьєв Д.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог у розмірі, зазначеному в заяві про зменшення позовних вимог, просив розстрочити виконання рішення суду, враховуючи матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні батька та дитини з інвалідністю, відповідно до заяви [PERSON] від 06.02.2025. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 29.09.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» з [PERSON] боргу за спожиту теплову енергію в сумі 13\~474,45 грн (справа № 487/6783/23). 20.02.2024 ухвалою суду скасовано судовий наказ у справі № 487/6783/23 за заявою боржника, роз`яснено стягувачу його право звернутися з тією самою вимогою до суду з порядку спрощеного позовного провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України. ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва. В опалювальних сезонах 2020-2024 ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , що підтверджується нарядами ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» від 11.11.2020, 09.11.2021, 14.11.2022, 23.11.2023 на підключення вказаного будинку до системи опалення, які видаються виконавцями послуг. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.07.2023 № 341037856. Позивач надавав відповідачу теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.04.2024 на суму 25 239,26 грн, за яку відповідач не сплатив. З урахуванням перерахунку та здійснених відповідачем оплат в рахунок погашення заборгованості, залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за вищевказаний період, становить 14 329,79 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг. Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Відповідно до статті 1 цього Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пункт 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг, за яким споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги. Законом України «Про теплопостачання» встановлено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Нормами статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено на підставі частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року (в редакції постанови № 1022 від 08 вересня 2021 року) (далі Правил), 01 жовтня 2021 року на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (https://ntec.mk.ua) була опублікована інформація щодо затвердження типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги постачання теплової енергії та форму заяви до нього. Відповідно до пункту 13 Правил індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Відповідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні ЗУ «Про житлово-комунальні послуг» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідачів обов`язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Для розрахунку за надані послуги теплопостачання відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки відповідач є власником вказаного житлового приміщення та з листопада 2020 року фактично отримував надані послуги з теплопостачання, суд дійшов висновку про стягнення з нього вищевказаної суми заборгованості. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, крім зазначеної суми заборгованості, з відповідача, відповідно до розрахунку наданого позивачем, слід стягнути 97,13 грн 3 проценти річних, 258,23 грн інфляційні втрати. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" сплачена сума судового збору при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу - 268,40 грн, 2 759,60 грн - сума судового збору при зверненні до суду з цим позовом, що разом становить 3 028,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Одночасно, суд вважає за можливе вирішити питання про розстрочення виконання рішення з таких підстав. Відповідач, визнаючи позовні вимоги про стягнення з нього суми боргу за спожиту теплову енергію, просив розстрочити виконання рішення на строк 8 місяців. Ці вимоги обґрунтовані тим, що на даний час відповідач не працює, має статус внутрішньо переміщеної особи та на утриманні батька з інвалідністю першої групи, доньку, 2015 р.н., яка має статус дитини з інвалідністю. Відповідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується, серед інших відомостей, про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 Закон України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Враховуючи статус відповідача як ВПО, наявність у нього на утриманні двох осіб з інвалідністю, відсутність постійного джерела доходу, те, що він вживає заходи до погашення заборгованості з теплопостачання, суд вважає за можливе розстрочити відповідачу виконання рішення строком на 8 місяців зі сплатою кожного місяця по 1 835,64 грн.

Outcome: approved