Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

08 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ» на її користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в розмірі 40\~000, 00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12 квітня 2023 року близько 8 годин вона знаходилась в якості пасажира в автобусі марки БОГДАН А-09202 державний номер [NUMBER] , який належить відповідачу. Під час руху водій вказаного автобуса не впорався із керуванням, автобус різко змінив напрямок руху, внаслідок чого [PERSON] впала на підлогу і отримала тілесні ушкодження у вигляді забою лівої гомілки та лівого стегна. У зв`язку з травмуванням, проходила курс лікування отриманих тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій відповідача, пов`язаних із ушкодженням здоров`я [PERSON] , останній завдана моральна шкода, яка виразилась у фізичному болю та душевних стражданнях. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А. Провадження у цивільній справі № 947/9602/24 відкрито ухвалою судді від 25.07.2024 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою учасникам справи визначено строки вчинення процесуальних дій. 17.09.2024 до суду надійшов відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІРАЖ» на позов [PERSON] (вхід. № 56597). Ухвалою суду від 17.10.2024 року прийнято відзив відповідача, позивачу продовжено строк\~на надання\~відповіді на\~відзив. Позивач правом надати відповідь на відзив не скористався. Зважаючи на відсутність від учасників інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд перейшов до розгляду справи за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи судом встановлено, що 17.07.2023 року до чергової частини Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява гр-ки [PERSON] , [INFO] , про те, що 12.04.2023 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, у Київському районі м. Одеса, на 7-й Станції Люстдорфської дороги за її участю відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого заявниця отримала тілесні ушкодження у вигляді забою лівого гомілки та лівого стегна, у зв`язку із чим проходила амбулаторне лікування. В ході досудового розслідування висновком судово-медичної експертизи за № 1023 від 19.07.2023 р., підтверджено наступні тілесні ушкодження [PERSON] : забій лівого стегна та лівої гомілки з наявністю синців. Вказані ушкодження мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. За цим критерієм, згідно з п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.н., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищезазначені обставини підтверджуються копією постанови слідчого СУ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 31.07.2023 року про закриття кримінального провадження, та копією консультативного висновку спеціаліста, які були додані до позовної заяви. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує, що внаслідок протиправних дій, допущених водієм автобусу марки Богдан А-09202, державний номер [NUMBER] , [PERSON] була спричинена моральна шкода. Листом Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради від 30.05.2024 року, підтверджено, що державний номер [NUMBER] , було видано на автобус Богдан А-09202, який експлуатується на підставі тимчасового реєстраційного талону [NUMBER] підприємством ТОВ «ВІРАЖ» (юридична адреса підприємства 65101, м. Одеса, вул.. Комарова, 12) на міському маршруті загального користування № 146. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу яких одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Джерелом підвищеної небезпеки с діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі N? 674/1666/14-ц (провадження N? 61-64683пв18). Однак, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що водієм автобусу марки Богдан А-09202, державний номер [NUMBER] , були вчинені протиправні дії, внаслідок яких останній спричинено моральну шкоду. Позивачем не надано доказів того, що водія автобусу було притягнуто до відповідальності, та взагалі, не доведено факту того, що дорожньо-транспортна пригода відбулась у Київському районі м. Одеса, на 7-й Станції Люстдорфської дороги за участю позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З системного аналізу чинного законодавства вбачається, що моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. У п. 4 вищевказаної Постанови міститься роз`яснення, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як визначено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У справі, що розглядається за позовом [PERSON] , відсутність доказів вини відповідача та не доведеність, зокрема, в чому саме полягає моральна шкода, позбавляє суд підстав ухвалити рішення на користь позивача, поклавши на відповідача зобов`язання сплатити їй 40\~000,00 гривень. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed