Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

21 лютого 2025 року уповноважений представник позивача [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за ним [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Просив звільнити його від сплати судового збору. В разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 141 ЦПК України, так як не відповідач допустив помилку в акті. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1991 року він був евакуйований із [ADDRESS] він працював водієм в АТП-13248. У смт Згурівка він отримав будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , де і проживає по даний час. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд позивачу була надана земельна ділянка площею 0,1211 га, яку він з часом приватизував. Згідно з рішенням виконавчого комітету Згурівської районної ради народних депутатів № 172 від 21.11.1991 року на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду», затвердженої Наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 136 були затверджені акти передачі житлових будинків по [ADDRESS] , де зазначено і його прізвище. Згідно з рішенням виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 11 березня 2004 року № 13.6 були затверджені акти передачі житлових будинків з надвірними будівлями, де зазначено і « [PERSON] по [ADDRESS] ». З часу отримання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами він проживає в ньому і користується як будинком так і земельною ділянкою. Коли позивач звернувся до Згурівської районної державної нотаріальної контори з метою укладення Договору дарування житлового будинку, виявилось, що в акті про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 року є підтирки і виправлення та замість «вулиця Братів Бригінських» вказана «вулиця Братів Брагинських», тому державний нотаріус відмовив йому в посвідчені договору та рекомендував звернутися до суду. Суддя Згурівського районного суду Київської області Солдатова Т.М. своєю ухвалою від 25.02.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила у справі підготовче засідання, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач [PERSON] та відповідач Згурівська селищна рада не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Згурівської селищної ради В. Мокронос, направив до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі, просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача, не стягувати судові витрати. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. З копії довіреності № 07-07/3237 від 26.12.2023 вбачається, що представник відповідача Згурівської селищної ради Мокронос В.І. уповноважений на вчинення всіх процесуальних дій учасника процесу з правом підпису процесуальних документів (а.с. 41 копія довіреності). За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц щодо застосування норм ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. Судом встановлено, що рішенням від 21.11.1991 № 172 «Про видачу реєстраційних посвідчень та затвердження актів передачі житлових будинків в смт. Згурівка по вул. Б. Бригінських та вул. Петровського» виконавчий комітет Згурівської районної Ради народних депутатів, згідно постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного одліку житлового фонду» затвердженої наказом ЦСУ СРС від 15.07.1985 № 136, вирішив затвердити акти передачі житлових будинків по [ADDRESS] згідно доданого списку (а.с. 15). Відповідно до Акту про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 р. Київське ТВО автотранспорту передав в особисту власність громадянину [PERSON] будинок з 5 кімнат загальною площею 123,20 вк.м. в « [ADDRESS] » та надвірними будівлями. [PERSON] прийня будинок 08.01.1992 (а.с. 9 копія Акту). Право власності позивача на житловий будинок зареєстроване Переяслав-Хмельницьким БТІ, про що вчинено запис в Реєстрову книгу № 8 від 06.02.1992 року, інвентаризаційна справа № 1802. Адреса спірного будинку зазначена як « [ADDRESS] (а.с. 9 (на звороті) відмітка про реєстрацію). Згідно з архівним витягом з рішення від 11 березня 2004 року № 13.6 «Про затвердження актів передачі жилих будинків в смт. Згурівка» виконавчий комітет Згурівської селищної ради Київської області вирішив затвердити акти про передачу жилих будинків садибного типу з надвірними будівлями, зокрема, [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 17 копія архівного витягу). Згідно з технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою «Бригинских № 46» (російською), реєстровий номер 1802, виданим [PERSON] 25.10.1991, будинок складається з 5 кімнат (житлових), загальна площа 123,20 кв.м (а.с. 10-13). 28 лютого 2025 року, на замовлення [PERSON] , фізичною особою-підприємцем [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою-характеристикою від 28 лютого 2025 року № 100, виданою ФОП [PERSON] , будівлі, які відповідно до діючого законодавства вважаються самочинно побудованими, за даною адресою відсутні (а.с. 30-39 копія технічного паспорта, довідки). Позивачу на праві приватної власності також належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1211 га, кадастровий номер 3221955100:04:002:0021, розташована в [ADDRESS] , на якій розміщений спірний житловий будинок (а.с. 16 копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 691240 від 22 грудня 2006 року). З довідки № 141 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.02.2025, виданої адміністратором відділу «ЦНАП» Згурівської селищної ради власнику Бражеському Сергію Михайловичу, вбачається, що в будинку зареєстровано четверо осіб, зокрема, позивач [PERSON] починаючи з 03.04.1992 по теперішній час, що також підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 04.02.2025 (а.с. 6, 14). У Акті та при реєстрації права власності про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями судом помилково вказана вулиця «Братів Брагинських» замість правильного «Братів Бригінських». Крім того, з Акту вбачається, що у ньому наявні, підтирання тексту, забілювання тексту коректором. Такі виправлення містяться, зокрема в написі «Київське ТВО автотранспорту». У зв`язку з вищезазначеним позивач позбавлений можливості реалізувати своє право розпорядження майном, належним йому на праві власності, зокрема, державний нотаріус відмовив йому у посвідченні договору дарування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У силу положень ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства\~не має\~зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність\~особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно зі ст. 86 ЦК УРСР 1963 року відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ (в редакції чинній на дату виникнення права власності на житловий будинок), який втратив чинність 20.06.2007 на підставі Закону України від 27.04.2007 № 997-V, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є, зокрема, жилі будинки (ст. 13 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У ході судового розгляду встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на спірний житловий будинок не визнається нотаріусом, який відмовляється посвідчити договір дарування житлового будинку через наявність виправлень та допущених помилок в написанні назви вулиці правовстановлюючому документі на будинок. Позивач [PERSON] позбавлений можливості розпоряджатися належним йому житловим будинком, а тому її право власності на житловий будинок підлягає захисту у судовому порядку. Відповідач Згурівська селищна рада позов визнав в повному обсязі. З огляду на викладене вище, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 7 копія пенсійного посвідчення серія [NUMBER] від 26 квітня 2005 року). У позовній заяві позивач просив не застосовувати до відповідача положення ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у разі\~задоволення позову\~покладаються на відповідача. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи ціну позову 801399,00 грн (а.с. 18-22 копія звіту про оцінку майна) та положення ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача Згурівської селищної ради судовий збір в дохід держави за вимогою майнового характеру про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у розмірі 50 відсотків судового збору, що підлягав до оплати позивачем [PERSON] , який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а саме грошові кошти у загальному розмірі 4007,00 грн (чотири тисячі сім гривень 00 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved