Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

16.12.2024 року зазначена позовна заява надійшла до Деснянського районного суду м.Києва та 30.01.2025 року до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 7 431,00 грн, пеню в розмірі 1 252,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 526,48 грн та 3% річних в розмірі 141,31 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 25.06.2021 року в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та встановлено, що відповідач під час настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТОВ «Страхова група «Оберіг», поліс АР/678290. До ТОВ «Страхова група «Оберіг» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] із заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду якої, на підставі ремонтної калькуляції, позивач виплатив власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , страхове відшкодування в сумі 7 431,00 грн. А тому, оскільки під час ДТП відповідач керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Так, як відповідач на вимогу позивача не сплатив грошові кошти, на підставі положень ч. 2 ст. 625 та ст. 549 ЦК України є законом передбачені підстави для стягнення за період з 27.03.2024 року по 13.11.2024 року 3% річних, інфляційних втрат та пені. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2020 року у ТОВ «Страхова група «Оберіг» була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , поліс АР/678290, яким визначено ліміт по відшкодуванню шкоди, спричиненої майну - 130 000,00 грн., франшиза - 2 500,00 грн. 25.06.2021 року на вул. Вадима Гетьмана в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року (справа №760/21019/21) встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто встановлено факт порушення відповідачем ПДР України, що призвело до ДТП та спричинило пошкодження транспортних засобів, а також факт відмови [PERSON] від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказана постанова судді набрала законної сили. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а також обставини даного ДТП та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не потребують доказування. 17.08.2021 року до ТОВ «Страхова група «Оберіг» звернулась [PERSON] , яка є власником транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , із заявою про виплату страхового відшкодування. ТОВ «Страхова група «Оберіг» на підставі ремонтної калькуляції та страхового акту №31315/1 від 09.11.2021 року визнало випадок страховим та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 7 431,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №1715 від 10.11.2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп. в п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що відповідач після вчинення ДТП, яка відбулось з його вини, внаслідок порушення ним правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що було встановлено у постанові судді, при цьому страховиком було сплачено власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу страхове відшкодування, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 431,00 грн. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Страхова група «Оберіг» 19.03.2024 року направило вимогу [PERSON] про виплату грошових коштів. Суду не надано доказів отримання вказаної вимоги відповідачем. Згідно, наданого позивачем, розрахунку останнім було нараховано відповідачу штрафні санкції за період з 27.03.2024 року по 13.11.2024 року, а саме: пеню в розмірі 1 252,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 526,48 грн та 3% річних в розмірі 141,31 грн. При зверненні до суду з позовом про стягнення пені позивач посилався на Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Вказаний Закон, згідно його преамбули, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Таким чином, враховуючи, що відповідач є фізичною особою, відсутні законом передбачені підстави для нарахування пені на підставі зазначеного вище Закону. Отже, враховуючи викладене, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача за період з 27.03.2024 року по 13.11.2024 року на користь ТОВ «Страхова група «Оберіг» 3 % річних у розмірі 141,31 грн, інфляційних втрат у розмірі 526,48 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн необхідно зазначити наступне. У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Страхова група «Оберіг» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору №31315/1 про надання професійної правничої допомоги від 05.11.2024 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 14.11.2024 року. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved