Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 2007 року по 2024 рік працював на посаді головного судового експерта сектору фізико-хімічних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Запорізького НДЕКЦ МВС України. 06.11.2015 позивач отримав статус ветерана війни - учасника бойових дій. 15.01.2024 його звільнено з посади за угодою сторін. При звільненні позивачу виплачена грошова компенсація за 04 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 24 лютого 2022 року до 23 лютого 2023 року, за 27 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за фактично відпрацьований час за період роботи з 24 лютого 2023 року до 15 січня 2024 року, за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посадах судових експертів за 2023 рік. Інших виплат не зроблено. Письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, позивач від Запорізький НДЕКЦ МВС не отримував. З метою отримання грошової компенсації за додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік для учасників бойових дій за період з 2015 року по 2024 рік, позивач звернувся до відповідача з листом від 19.04.2024, на що отримав відповідь про те, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки її не можна перенести на наступний календарний рік, та не передбачено можливість заміни зазначеної відпустки грошовою компенсацією. За період роботи позивача в Запорізькому НДЕКЦ МВС з 07.11.2015 до 22.02.2022 та з 24.02.2022 до 15.01.2024, додаткова оплачувана відпустка, як учаснику бойових дій, позивачу не надавалась. З рішенням відповідача не згоден, вважає його протиправним. Посилаючись на викладені обставини, просить визнати протиправними дії Запорізького НДЕКЦ МВС України щодо відмови у нарахуванні та виплаті [PERSON] як учаснику бойових дій грошової компенсації за додаткову відпустку із збереженні заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, за 2015, 2016, 2017, 201 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки у кількості 140 днів; зобов`язати Запорізький НДЕКЦ МВС України нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію як учаснику бойових дій за додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки у кількості 140 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби в Запорізькому НДЕКЦ МВС України 15.01.2024; стягнути з Запорізького НДЕКЦ МВС України на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.01.2024 по 16.07.2024 включно, у розмірі 188 506,38 гривень 38 копійок та судові витрати. Процесуальні дії у справі, позиція сторін. Ухвалою судді від 24.10.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Запорізького НДЕКЦ МВС України, докази, що підтверджують отримання [PERSON] повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), із відміткою про отримання повідомлення [PERSON] .. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач дійсно був звільнений 15.01.2024, згідно з наказом Запорізького НДЕКЦ МВС від 12.01.2024 № 6. У наказі зазначено види та час всіх невикористаних позивачем відпусток, за які здійснено компенсацію при звільненні. Не погоджується з твердженням відповідача про те, що письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, позивач від Запорізького НДЕКЦ МВС не отримував, оскільки наказ про звільнення, який він отримав 15.01.2024, містить детальний перелік виплат [PERSON] грошової компенсації при його звільненні. Крім того вказав, що позивачу надавалося повідомлення про нараховані та виплачені суми за січень 2024 року, та була видана трудова книжка. Повідомлення про нараховані та виплачені суми за січень 2024 року надавалося [PERSON] при звільненні та додатково на адвокатський запит його представника. Вважає, що строк для звернення до суду сплив. Зазначає, що додаткова відпустка окремим категоріям громадян (у тому числі учасникам бойових дій), що передбачена статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є пільгою, та віднесена до розділу III Закону № 504/96-ВР як «додаткова відпустка окремим категоріям громадян», тобто розділом II Закону № 504/96-ВР «Щорічні відпустки» не охоплена, а відтак грошовій компенсації у разі невикористання при звільненні не підлягає. 16.12.2024 від представника позивача Барчука В.І. до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що наказ про звільнення не містить жодного посилання на суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. Долучена представником відповідача копія розписки [PERSON] та інші документи не містять посилань на нараховані та виплачені суми при звільненні. Крім того, відповідач помилково вважає, що зазначення окремо кожного виду виплат є тотожним з сумами нарахованими та виплаченими працівнику при звільненні. Листи Державної служби з питань праці та Міністерства економіки України, долучені представником відповідача до відзиву, носять лише рекомендаційний характер. 20.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача, Запорізького НДЕКЦ МВС України, [PERSON] надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких представник просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що додаткова відпустка як учаснику бойових дій є пільгою та грошовій компенсації не підлягає. Заперечує проти застосування викладеної представником позивача судової практики, на яку останній посилається, обґрунтовуючи позовні вимоги та просить застосувати аналогію закону. Вважає, що позивач був належним чином повідомлений про нараховані йому суми при звільненні саме в день звільнення, ухвалу адміністративного суду за наслідками розгляду його позовної заяви з аналогічними позовними вимогами не оскаржив, тому позивачем пропущений строк звернення до суду. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що з 25.05 Л999 до 15.01.2024 [PERSON] проходив службу в НДЕКЦ при УМВС (ГУМВС) України в Запорізькій області, після чого був співробітником Запорізького НДЕКЦ МВС, отримував заробітну плату на посаді головного судового експерта. З 19.01.2007 отримав статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] (а.с.26,37). Згідно з наказом директора Запорізького НДЕКЦ № 6 о/с від 12.01.2024, [PERSON] , головного судового експерта сектору фізико-хімічних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку звільнено 15 січня 2024 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. У наказі про звільнення зазначено виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 04 календарна невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 24 лютого року до 23 лютого 2023 року, за 27 календарних днів невикористаної основної відпустки за фактично відпрацьований час за період роботи з 24 лютого 2023 до 15 січня 2024 року, за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посадах судових експертів за 2022, за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посадах судових експертів за 2023 рік (а.с.33). З долученої до відзиву на позовну заяву копією розписки, 15.01.2024 [PERSON] отримав копію трудової книжки та наказу про звільнення (а.с.95). 19.04.2024 [PERSON] звернувся до Запорізького НДЕКЦ МВС України в Запорізькій області з листом, у якому просив виплатити йому належну компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за весь період проходження служби та час роботи в органах МВС (а.с.27). Згідно з відповіддю на звернення [PERSON] , наданою Запорізьким НДЕКЦ, додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до категорії щорічних відпусток, та на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією не передбачено (а.с.28-29). За період роботи [PERSON] в Запорізькому НДЕКЦ МВС з 07.11.2015 по 22.02.2022 та з 24.02.2022 до 15.01.2024 додаткова оплачувана відпустка, як учаснику бойових дій, [PERSON] не надавалась. Із заявами про надання зазначеної відпустки останній не звертався, про що свідчить інформація, надана на запит позивача Запорізьким НДЕКЦ (а.с.30-32). Згідно з довідкою, наданою Запорізьким НДЕКЦ, за період роботи [PERSON] в Запорізькому НДЕКЦ з 07.11.2015 до 22.02.2022 та за період роботи в Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України з 24.02.2022 до 15.01.2024 на підставі поданих заяв [PERSON] використав частину щорічних та додаткових відпусток, серед яких інформація про використання додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відсутня. Під час звільнення з роботи 22.02.2022 [PERSON] , виплачена грошова компенсацію за 03 календарні дні невикористаної частини щорічної основної відпустки за період роботи з 07 листопада 2020 року до 06 листопада 2021 року, за 09 календарних днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за період роботи з 07 листопада 2021 року до 22 лютого 2022 року, за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової відпустки за 21 рік стажу роботи на посадах судових експертів за 2021 рік (наказ Запорізького НДЕКЦМВС від 21.02.2022 № 32 о/с). Під час звільнення з роботи 15.01.2024 [PERSON] виплачена грошова компенсацію за 04 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 24 лютого 2022 року до 23 лютого 2023 року, за 27 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за фактично відпрацьований час за період роботи з 24 лютого 2023 до 15 січня 2024 року, за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посадах судових експертів за 2022 рік, за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за стаж роботи на посадах судових експертів за 2023 рік (наказ Запорізького НДЕКЦ МВС від 12.01 „2024 № 6 о/с) (а.с.34-36). За період з 07.11.2015 по 22.02.2022 та з 24.02.2022 по 15.01.2024 ліквідації, реорганізації та інших змін у порядку правонаступництва (переходу прав та обов`язків до нової (іншої) юридичної особи) Запорізького НДЕКЦ МВС не відбувалося (а.с.34). Згідно з повідомленням про нараховані та виплачені суми за січень 2024 [PERSON] , головному судовому експерту Герасімову В.М. було нараховано 71561,84 грн. ((серед нарахувань - компенс. за невикор. відп ВН - 58020,15 грн.), виплачено 56891,66 грн. (а.с.46,47). Нормативне обґрунтування. Згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктами першим, другим Положення про Експертну службу Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 03.11.2015 № 1343, визначено, що експертна служба Міністерства внутрішніх справ України (далі - Експертна служба МВС) є системою державних спеціалізованих установ, які належать до сфери управління МВС (далі - установи Експертної служби МВС). Установами Експертної служби МВС, які здійснюють судово-експертну діяльність, є: Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (далі - ДНДЕКЦ МВС); науково-дослідні експертно-криміналістичні центри МВС України (далі - НДЕКЦ МВС). Експертна служба МВС у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, нормативними документами у сфері стандартизації, наказами МВС та цим Положенням. Відповідо до ст.18 «Про судову експертизу», заробітна плата працівників державних спеціалізованих установ (невійськовослужбовців і тих, які не мають звань рядового і начальницького складу), які мають кваліфікацію судового експерта, складається з посадового окладу, надбавок, доплат до нього, премій та інших виплат, розмір і порядок встановлення яких визначаються Кабінетом Міністрів України. Особливості встановлення розмірів посадових окладів, надбавок, доплат, премій та інших виплат працівникам державних спеціалізованих установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, які мають кваліфікацію судового експерта, визначаються чинним законодавством України для військовослужбовців і тих, які мають звання рядового і начальницького складу. Відповідно до ст.18-1Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII, працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством України не передбачено більш тривалої відпустки. Працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, за кожний рік роботи на посадах керівних працівників, судових експертів, наукових працівників цих установ після досягнення п`ятирічного стажу роботи з урахуванням попереднього стажу роботи за фахом на посадах судових експертів, державних службовців і наукових працівників, надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Особливості надання відпусток працівникам державних спеціалізованих установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, які мають кваліфікацію судового експерта, визначаються чинним законодавством України щодо військовослужбовців і тих, які мають звання рядового і начальницького складу. Статтею п`ятою Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустку» № 504/96-ВР передбачені наступні види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. Розділом І Закону № 504/96-ВР врегульовано порядок надання щорічних відпусток. Розділом ІІІ вказаного Закону визначено порядок надання додаткових відпусток у зв`язку з навчанням. Творчої відпустки. Відпустки для підготовки та участі в змаганнях. Додаткової відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам революції гідності. Статтею 16-2 Розділу ІІІ Закону України «Про відпустку», визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустку», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Статтею 83 КЗпП визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці на підставі вивчення судової практики у справах про оплату праці з метою поліпшення розгляду справ даної категорії та роз`яснення питань, що виникли в судах Пленум Верховного Суду України в пункті 2 даної Постанови роз`яснив, що згідно з частиною другою статті 124 Конституції України суди вирішують будь-які індивідуальні трудові спори щодо оплати праці в порядку, передбаченому гл. XV КЗпП України. Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Висновки суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 2007 по 2024 рік перебував на посаді головного судового експерта сектору фізико-хімічних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Установа, в якій займав посаду позивач [PERSON] є спеціалізованою установою, яка входить до складу експертної служби Міністерства внутрішніх справ України та яка належать до сфери управління МВС. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилається на практику Касаційного адміністративного суду, а саме на справи, у яких позивачами виступали працівники поліції. Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Як зазначено у позовній заяві, позивач із зазначеним позовом звертався до Запорізького окружного адміністративного суду. Як вбачається з ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2024 у справі № 280/6811/24, позивачу у відкритті провадження у справі відмовлено з тих підстав, що позивач на час звільнення з роботи не займав посаду державної служби (не був державним службовцем, зокрема поліцейським), докази іншого матеріали позовної заяви не містять (зокрема, докази прийняття позивачем присяги державного службовця або поліцейського під час роботи у відповідача). У даному випадку відповідач не є суб`єктом владних повноважень по відношенню до позивача, а виступає як роботодавець. З даною ухвалою позивач погодився, оскільки ухвала оскаржена не була. Суд не приймає до уваги підчас постановлення даного рішення наведену у позовній заяві практику адміністративного суду, оскільки у спірних правовідносинах, та тих, що описані у наведених позивачем постановах різний суб`єктний склад, виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи 06.11.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій. 15.01.2024 позивач був звільнений із займаної посади за угодою сторін та не погоджується з тим, що при звільненні Запорізьким НДЕКЦ йому не було виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, право на яку визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Статус судового експерта визначений Законом України «Про судову експертизу», безпосередньо розділом ІІ. Оплата праці та соціальний захист судових експертів визначений ст.18 вказаного Закону, якою визначено, що заробітна плата працівників державних спеціалізованих установ (невійськовослужбовців і тих, які не мають звань рядового і начальницького складу), які мають кваліфікацію судового експерта, складається з посадового окладу, надбавок, доплат до нього, премій та інших виплат, розмір і порядок встановлення яких визначаються Кабінетом Міністрів України. Особливості встановлення розмірів посадових окладів, надбавок, доплат, премій та інших виплат працівникам державних спеціалізованих установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, які мають кваліфікацію судового експерта, визначаються чинним законодавством України для військовослужбовців і тих, які мають звання рядового і начальницького складу. Відповідно до ст.18-1Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII, працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством України не передбачено більш тривалої відпустки. Працівникам державних спеціалізованих установ, які мають кваліфікацію судового експерта, за кожний рік роботи на посадах керівних працівників, судових експертів, наукових працівників цих установ після досягнення п`ятирічного стажу роботи з урахуванням попереднього стажу роботи за фахом на посадах судових експертів, державних службовців і наукових працівників, надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Особливості надання відпусток працівникам державних спеціалізованих установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, які мають кваліфікацію судового експерта, визначаються чинним законодавством України щодо військовослужбовців і тих, які мають звання рядового і начальницького складу. З аналізу вищезазначених норм Закону, вбачається, що особливості грошового забезпечення визначені для працівників спеціалізованих установ, які є військовослужбовцями або мають звання рядового і начальницького складу. Таким чином, оскільки суду не надано доказів щодо наявності у позивача звання рядового чи начальницького складу, статусу військовослужбовця, грошове забезпечення позивача на посаді головного судового експерта, у тому числі під час його звільнення регулюється Кодексом законів про працю України. Що стосується додаткової відпустки як учаснику бойових дій, то така відпустка є пільгою і не належить до щорічних відпусток. Частина перша статті 83 КЗпП України та частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (стаття 182-1 КЗпП України), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть. Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена. Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» Закону України «Про відпустки», тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 241/2229/20 від 31.10.2022. Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed