Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

До суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, про стягнення боргу кредитором спадкодавця, звернулося АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», мотивуючи позов зокрема тим, що відповідно до укладеного договору № KIY0GK00830021 від 18.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 63700,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.04.2027 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 24-10-2017 року позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24-10-2017 року. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор\~спадкодавця не\~знав і\~не міг\~знати про\~прийняття спадщини\~або про\~одержання спадкоємцем\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~він має\~право пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємця,\~який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 12.06.2020 року була направлена претензія кредитора до Козелецької районної державної нотаріальної контори. 16.07.2020 року Позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса Рожець А.П., в якій зазначалось, що спадкоємця померлого [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 11.10.2020 року до спадкоємця, [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що: «Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині». Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК - вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК - у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором №KIY0GK00830031 від 18.04.2007 року становить - 123374,99 [Долар США], яка складається з наступного: 36734,66 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 26349,07 [Долар США] - заборгованість за відсотками; 8528,00 [Долар США] - заборгованість з комісії; 51763,26 [Долар США] - заборгованість з пені. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 36734,66 [Долар США], яка складається з: 36734,66 [Долар США] - заборгованість за кредитом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та в задоволенні їх просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися, заяв та клопотань від них на час розгляду справи не надходило. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи судом повідомлявся та надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його відсутності, повністю покладається на винесення судом відповідного рішення. Суд заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до укладеного договору № KIY0GK00830021 від 18.04.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 63700,00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.04.2027 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 січня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦПК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , діюча редакція ст. 1281 ЦК України була викладена наступним чином: 1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Вищевикладена редакція статті 1281 ЦК України відрізняється від тієї редакції, якою обґрунтовує позовні вимоги позивач та яка є діючою на сьогоднішній день. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ч. 2 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відповідно до претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.06.2020, яка була надіслана Козелецькій районній державній нотаріальній конторі позивач просить включити його кредиторські вимоги в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. Приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець Алла Петрівна 02.07.2020 року направила позивачу лист відповідно до якого повідомила банк про заведення спадкової справи 09.02.2018 після померлого [PERSON] та зазначала про необхідність направлення претензійних вимог до спадкоємців. 10.06.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслано претензію кредитора померлому [PERSON] про необхідність сплати заборгованості по кредитним зобов`язанням з зазначенням, що банку відомо про його смерть. 23.09.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслано лист-претензію [PERSON] про необхідність сплати заборгованості по кредитним зобов`язанням [PERSON] . 13.12.2021 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслано лист-претензію [PERSON] з вимогою про необхідність сплати заборгованості по кредитним зобов`язанням [PERSON] . У якості підтвердження направлень вищевказаних листів до позову додано реєстри поштових відправлень та копії надісланих претензій, але з наданих до суду реєстрів не вбачається, що саме надсилалось банком, відсутній опис вкладення надісланих листів. Перша вимога, яка була направлена кредитором нотаріальній конторі та безпосередньо померлому датовані [INFO] . Враховуючи вищевикладене, перша вимога позивача була направлена нотаріальній конторі та безпосередньо померлому через 2 роки та 8 місяців після відкриття спадщини. Вимоги кредитора спадкоємцям, які згідно матеріалів справи наданих позивачем, направлені позивачем, [PERSON] - 23.09.2020 року, тобто через 2 роки та 11 місяців, [PERSON] - [INFO] , тобто більше ніж через 4 роки. Згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакція, яка діяла на момент виникнення правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакція, яка діяла на момент виникнення правовідносин) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. З аналізу наданих до суду розрахунків АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається, що Боржник за кредитними договором перестав сплачувати свої кредитні зобов`язання з січня 2014 року. Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2015 року (дата набрання чинності 30.09.2015 року), по справі № 363/1578/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: позовну заяву задовольнити частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року в розмірі 61 512,63 доларів США, що еквівалентно 998 965 грн. 18 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 46 607,83 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 7 761,22 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1 453 доларів США, пені в розмірі 2 746,75 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 15,39 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 2 928,44 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] , шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем та наданням Публічну акціонерному товариству Комерційному банку «Приват Банк» повноважень необхідних для реалізації вказаного предмета іпотеки. З вищевикладеного, вбачається, що позивачем ще в 2015 році було пред`явлено вимогу до боржника спадкодавця [PERSON] з приводу існування заборгованості за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року, а підставою для звернення до суду в межах даної справи є той самий кредитний договір №KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року, оскільки відповідно до прохальної частини уточненої позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути заборгованість у розмірі 36734.66 (долар США) за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року. З вищевикладеного вбачається, що позивачем ще в 2015 році було реалізовано своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором з особи боржника в межах іншої справи і незважаючи на це, як вбачається, з наданої фінансової документації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжував після пред`явлення вимоги та винесення судового рішення нараховувати відсотки за кредитним договором. Шляхом пред`явлення позову в 2015 році АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором було змінено строк виконання зобов`язанн і строком настання вимоги за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року є 2015 рік. Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакція, яка діяла на момент виникнення правовідносин) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом в 2015 році, а, отже, свої вимоги до спадкоємців, у разі їх наявності, зобов`язаний був пред`явити не пізніше ніж протягом одного року, навіть якщо не знав про смерть боржника. Більш того, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором були задоволені у повному обсязі, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Вищевикладені обставини в позовній заяві позивачем зазначені не були. Аналізуючи вищевикладе, суд вбачає, що позов до спадкоємців є в цілому безпідставним та необґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц вказала, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про пропуск позивачем строку пред`явлення вимог до спадкоємців, як протягом 6 місяців, так і не пізніше одного року від настання строку вимоги. Також слід зазначити, що кредитним договором чітко передбачено порядок зміни строку погашення заборгованості з зазначеного строку в договорі на дострокове. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що кредит надається терміном з 18.04.2007 року по 18.04.2027 року. У кредитному договорі зазначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. У абзаці 3 пункті 7.1. кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі, в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів сплати на 120 календарних днів. Отже, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту - зміну строку виконання основного зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань терміном на 120 календарних днів відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання. Боржник за договором перестав оплачувати кредит з січня 2014 року, а Банк пред`явив вимоги до Боржника шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2015 році. З вищевикладеного, вбачається, що в 2014 році строк виконання зобов`язання був змінений навіть до пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки і тому відповідно до положень кредитного договору, через порушення терміну 120 днів оплати, строк дострокового виконання настав у 2014 році, а пізніше, шляхом пред`явлення позову про звернення стягнення предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту в 2015 році АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив строки виконання зобов`язання за кредитним договором і остаточний строк виконання зобов`язань за кредитним договором № KIY0GK00830021 від 18 квітня 2007 року настав у 2015 році. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, як було встановлено під час розгляду справи, позивачу було достовірно відомо про порушення його права ще з 2014 року, а в 2015 році він реалізував своє права на дострокове стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, але АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явив свої вимоги спадкоємцям лише у 2020, 2021 роках, а звернувся до суду лише у 2023 році, що виходить за межі строку позовної давності у три року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідча просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності звернення до суду та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Таким чином, звернувшись до суду із даним позовом 15.02.2023 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності, чи поважності пропуску строків позивач суду не надав. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що сплив строк позовної давності, при цьому представником відповідача у відзиві зазначено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. Згідно п. 6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають, а тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed