Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява від представника [PERSON] - адвоката Кіян А.В., в якому він просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька [PERSON] , [INFO] , та без згоди (дозволу) і супроводу матері [PERSON] , [INFO] , до Королівства Іспанії за адресою: [ADDRESS] у період з 01 липня 2025 року по 31 липня 2025 року, з обов`язковим поверненням батьком [PERSON] дитини [PERSON] по закінченню цього строку до постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та особистого передання його матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.09.2005 року по 17.05.2017 року перебували у шлюбних відносинах, у період якого народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. 15.03.2017 року між сторонами укладено мирову угоду про стягнення аліментів. На даний час позивач повністю утримує своїх дітей, щомісячно сплачує аліменти, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Також позивач бере участь у додаткових витратах на дітей. З 21.06.2017 року позивач пребуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у якому виховують двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з початком широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, дружина позивача разом з дітьми та його батьками тимчасово перебувають в Королівстві Іспанія, де орендують житло. Позивач періодично відвідує свою родину. [PERSON] має намір та виявляє бажання виїхати разом з дітьми до Іспанії з метою спільного відпочинку, оздоровлення, дозвілля, забезпечення побачень дітей з рідними сестрами, ознайомлення з іспанською культурою та задля закріплення отриманих знань за результатами вивчення іноземних мов в школі. Наразі [PERSON] виповнилось 12 років, а тому для виїзду з України за кордон в супроводі одного з батьків, потребує згоди іншого з батьків. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати таку згоду, проте відповіді не отримав. За відсутності згоди відповідача на тимчасовий виїзд з України сина [PERSON] , позбавляє позивача можливості провести разом з сином спільний відпочинок, оздоровлення, дозвілля, відвідати рідних, що порушує права батька. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом п`яти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (т. 1 а.с.112-114). У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши позовну заяву в новій редакції (т. 1 а.с. 130-145). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 168-169). 10.03.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову не заперечує, проте просить суд зобов`язати [PERSON] повернути дитину [PERSON] , [INFO] до 31.07.2025 року включно до його постійного місця проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] . Сторона відповідача зазначає, що не чинить перешкоди у спілкуванні, побачень та спільному відпочинку батька з дітьми. Відповідач щороку, починаючи з 2017 року по 2022 року надавала згоду на виїзд дітей за кордон на прохання позивача, шляхом офомлення відповідного дозволу у нотаріуса. Наразі у Позивача наявні сумніви щодо адреси місця перебування сина під час спільної поїздки до Королівства Іспанії у липні 2025 року, з огляду на те, що родина позивача у січні 2024 року повернулась до України, а також планується найближчим часом повернення батьків позивача до України (т. 1 а.с. 208-215). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2025 року задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (т.1 а.с. 242-243). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.248-248). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (т. 2 а.с. 6). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог (т. 2 а.с. 9-10). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (т. 1 а.с. 195, 228), причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання відповідачем позову, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що в період з 09.09.2005 року по 17.05.20217 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с.27, 31-32). У період шлюбних відносин у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] (18 років), [PERSON] , [INFO] (16 років), [PERSON] , [INFO] (12 років) (т. 1 а.с. 28-30). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2017 року визнано мирову угоду, відповідно до якої: на утримання спільних дітей сторін - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідач сплачує щомісяця до 10 числа на користь позивача аліменти у сумі 120 000,00 грн., починаючи з 05.10.2016 року. Після досягнення повнолітті найстаршою дитиною аліменти сплачуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (т.1 а.с.35-36). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 24.10.2024 року у [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів відсутня (т. 1 а.с. 48). Також позивачем додано платіжні інструкції про сплату аліментів (т. 1 а.с. 38-47). Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.12.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами по цивільній справі №362/5716/16-ц, відповідно до умов мирової угоди сторони визначили місце проживання спільних дітей сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Сторони домовилися, що [PERSON] буде брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними шляхом проведення спільного часу, в т.ч. за його місцем проживання, кожної третьої неділі, починаючи з 19.00 год. до 19.00 год. наступної суботи (два тижні діти проводять з матір`ю і тиждень з батьком), а також кожної п`ятниці, починаючи із закінчення навчання дітей у школі/дитячому садку і до 19.00 год. наступної суботи; інші питання щодо дітей сторони домовились вирішувати за взаємною домовленістю (т. 1 а.с. 217-218). Позивач разом з родиною [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] орендують житло за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла від 16.05.2023 року, термін дії договору становить 5 років (т.1 а.с.63-73). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (частина третя статті 313 ЦК України). Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженої постановою Кабіну Міністрів України від 27.01.1995 №57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 Правил). Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Судом встановлено, що позивач має намір виїхати разом з сином за кордон з метою відпочинку, загального розвитку дитини, однак сторони не змогли домовитись про оформлення нотаріально посвідченої згоди матері на такий виїзд. Вирішуючи даний позов суд також враховує, що така подорож запланована завчасно у період літніх канікул, тобто час подорожі розрахований з урахуванням інтересів дитини та її навчання. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди матері в нотаріальному порядку, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачу дозвіл на виїзд за кордон з сином [PERSON] без письмової згоди відповідача. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved