Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

09.12.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що є учасником бойових дій. Внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан та проведено загальну мобілізацію. В зв`язку з цим у липні 2022 року був призваний у Збройні сили України по мобілізації. В період з 15.10.2022 року по 09.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 22.12.2022 року, з 14.02.2023 року по 19.02.2023 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи поблизу м. Бахмут Донецької області. 09.11.2022 року під час бойових дій поблизу населеного пункту Андріївка Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил Російської Федерації внаслідок зіткнення з супротивником отримав поранення. Діагноз: мінно-вибухова травма, рвана рана 5-го пальця лівої кисті, сліпі осколкові поранення лівої кисті, правого променево-зап`ясткового суглобу з наявністю стороннього тіла, акубаротравма. 14.04.2023 року військово-лікарська комісія в/ч [NUMBER] встановила, що його поранення пов`язане із захистом Батьківщини та визнала його обмежено придатним до військової служби. Зазначає, що його безпосередня участь у бойових діях має істотний вплив на психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час перебування у зоні бойових дій неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, був змушений використовувати зброю, особисто постійно піддавався та піддається ризику поранення та загибелі та отримав поранення, внаслідок якого став обмежено придатним до військової служби та зазнавав інших множинних порушень своїх конституційних прав, зокрема гарантованого Конституцією України права на життя, адже постійно реально сприймає загрозу бути вбитим або пораненим, а також був поранений. Від початку збройної агресії Російської Федерації проти України, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди. Враховуючи характер душевних страждань, яких зазнав у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України та в першу чергу з безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, та отриманням поранення, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня яке панує на цій частині України, вважає що у результаті протиправних дій Російської Федерації йому завдана моральна шкода, яку оцінює у розмірі 1000000 грн. Ухвалою суду від 13.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.18-20). Ухвалою суду від 10.02.2025 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів (а.с.42-43). Ухвалою суду від 10.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51). Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.35). Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України та має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.10-11) та копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 25.10.2023 року (а.с.8). З копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого 12.12.2022 року встановлено, що [PERSON] 27.07.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був призваний [INFO] у Збройні сили України по мобілізації (а.с.9). В період з 15.10.2022 року по 09.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 22.12.2022 року, з 14.02.2023 року по 19.02.2023 року, з 19.03.2023 року по теперішній час солдат [PERSON] брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи поблизу м. Бахмут Донецької області, що підтверджується копією довідки військової частини [NUMBER] від 22.05.2023 року №5715 (а.с.15). 09.11.2022 року солдат резерву 7 запасної роти військової частини [NUMBER] [PERSON] під час бойових дій поблизу населеного пункту Андріївка Донецької області, під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних сил Російської Федерації, внаслідок зіткнення з супротивником отримав поранення. Діагноз: мінно-вибухова травма, рвана рана 5-го пальця лівої кисті, сліпі осколкові поранення лівої кисті, правого променево-зап`ясткового суглобу з наявністю стороннього тіла, акубаротравма, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 27.03.2023 року №2780 (а.с.16). 14.04.2023 року військово-лікарською комісією в/ч [NUMBER] було проведено медичний огляд [PERSON] з метою визначення ступеню придатності до військової служби та встановлено, що отримане останнім 09.11.2022 року поранення пов`язане із захистом Батьківщини. Крім того встановлено, що наслідки перенесеної ЗЧМТ (27.01.2023 року), забою головного мозку ІІ ступеню, у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного синдромів, з незначним порушенням функції, а також захворювання деформуючий артроз лівого колінного суглоба ІІ стадії з помірним порушенням функції суглоба, гіпертонічна хвороба першої стадії СН 0 ст. дифузний зоб 0 ст., без порушення функції, пов`язані з проходженням військової служби. Визнано [PERSON] обмежено придатним до військової служби, що підтверджується копією довідки військово-лікарської комісії військової частини [NUMBER] від 14.04.2023 року №897 (а.с.14). З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року №337-VIII, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27.08.2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації. 24.02.2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України, повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. В даний час Україна залишається об`єктом збройної військової агресії з боку Російської Федерації яку остання здійснює. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як передбачено ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.ч. 3, 5 ст.23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб. Право на відшкодування моральної шкоди виникає в особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб. Судом встановлено, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України [PERSON] зазнав душевних страждань, зокрема будучи призваним на військову службу по мобілізації, за час перебування у зоні бойових дій неодноразово був свідком загибелі та поранення своїх товаришів, інших учасників бойових дій, був змушений використовувати зброю, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі та під час проходження військової служби отримав поранення, травми та захворювання, внаслідок яких був визнаний обмежено придатним до військової служби. Крім цього [PERSON] , як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер допущеного державою Російська Федерація правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань [PERSON] та приходить до висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди 1000000 грн. 00 коп. є таким, що відповідає вимогами розумності і справедливості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, заявленої до відшкодування, розмір якої є адекватним психотравмуючій ситуації та обставинам, за яких було завдано моральної шкоди позивачу, охоплює всі порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно нього. Крім цього, суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації. Частина перша статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Відповідно до обставин справи, звернення до українського суду є єдиним ефективним засобом судового захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та російською федерацією щодо відшкодування збитків фізичним та юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії Російської Федерації на території України. За таких обставин, застосування судового імунітету Російської Федерації (зокрема, ч. 1 ст.79 Закону України «Про міжнародне приватне право») у цій справі не буде узгоджуватися із обов`язком України як держави і суду зокрема забезпечити реалізацію права позивача на справедливий суд. З огляду на відсутність інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, застосування судового імунітету Російської Федерації буде порушенням самої сутності права на справедливий суд. Також, зважаючи на військову агресію Російської Федерації, якою порушується державний суверенітет України, застосування судового імунітету Російської Федерації буде непропорційним до своєї мети. Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17). Відтак, суд вважає, що [PERSON] довів належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.\~22\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За результатом\~розгляду справи\~позовні вимоги\~задоволено повністю,\~томуз держави Російська Федерація на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір в сумі 10000 грн. 00 коп., від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved