Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

19.02.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява. В обґрунтування заяви заявник вказує, що з метою виконання функцій, передбачених Податковим Кодексом України, зокрема щодо дотримання податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи в Головному управлінні ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділі ДПС (далі - ГУ ДПС у м. Києві) виникла необхідність в отриманні інформації щодо обсягу та обігу коштів на банківських рахунках, відкритих по [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) в установі банку із зазначенням контрагентів, а також дати та суми операцій, призначення платежів, які подавались до банку, з метою використання інформації при проведенні перевірки. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених пунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску. А також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. У свою чергу повноваження і функції контролюючих органів визначаються Податковим кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України (пункт 41.5 статті 41 Податкового кодексу). На підставі ст..20, ст. 77, ст. 79, ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, у зв`язку зі змінами п.п. 69.21 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, внесеними Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX « Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», п.2 частини 1 ст.13 розділу IV, ст.. 25 розділу IV Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами) з 26.12.2024 року призначено проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), за період з 01.01.2018 по 31.12.2023. Відповідно до вимог абз.2 п. 77.4 ст. 77 ПКУ на податкову адресу платника податків [PERSON] направлено копію наказу від 10.12.2024 № 8292-п про проведення перевірки та копію повідомлення від 10.12.2024 № 2840/26-15-24-02-01, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно довідки про причини повернення/досилання (Ф.20) лист повернуто на адресу ГУ ДПС у м. Києві по причині «за закінченням терміну зберігання» - 28.12.2024 Посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві 26.12.2024 здійснено виїзд на податкову адресу місцезнаходження офісу платника податків [PERSON] , а саме: [ADDRESS] з метою проведення перевірки у терміни, вказані у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 10.12.2024 за № 8292-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків [PERSON] » (далі - Наказ). Однак, встановлено відсутність платника податків [PERSON] за податковою адресою місцезнаходження офісу [ADDRESS]. У зв`язку з чим, було унеможливлено пред`явлення направлень на перевірку від 25.12.2024 № 33468/26-15- 24-02-01 та № 33469/26-15-24-02-01 та службових посвідчень осіб, які зазначені в них з метою проведення перевірки, за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, у результаті чого складено Акт про неможливість пред`явлення платнику направлень на проведення документальної планової перевірки та ненадання документів від 26.12.2024 № 11711/Ж6/26-15-24-02-01. У зв`язку з ненаданням до перевірки документів встановити повноту визначення доходів в повному обсязі не є можливим. Статтею 20 Податкового кодексу України передбачено право центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів як контролюючих органів аналізувати фінансовий стан платника податків, що має податковий борг, та стан забезпечення такого боргу податковою заставою (пп. 20.1.1-1 п. 20.1), отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (пп. 20.1.3 п. 20.1); отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (пп. 20.1.5 п. 20.1). Підпункт 20.1.45. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу кореспондує право контролюючого органу право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку. Разом з тим, пунктом 61.1. статті 61 Податкового кодексу визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється шляхом, серед іншого, інформаційноаналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. (Пункт 71.1. статті 71 Податкового кодексу) Крім того, згідно з п. 63.12 ст. 63 Податкового кодексу, інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних. Пунктом 74.3 ст. 74 Кодексу визначено, зокрема, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань. Водночас за вимогами ст.ст. 10, 16 Закону України "Про інформацію", пп. 14.1.171 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податкову інформацію визначено відмінним від інформації про фізичну особу видом інформації, а саме як сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами. В свою чергу статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів тощо. Пунктом 4 частини 1 статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено обов`язок банків розкривати інформацію щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику на його письмову вимогу, але виключно у двох випадках: 1) щодо наявності банківських рахунків, та 2) у випадках та в обсязі, визначених Угодою між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для поліпшення виконання податкових правил й застосування положень Закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (FATCA) та іншими міжнародними договорами, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами. Таким чином, попри наведену змістовну ідентичність та законодавчо визначену можливість трансформації статусу інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, у статус податкової інформації, з огляду на очевидну неузгодженість вимог пп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу та п. 4 ч. 1 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", неврегулювання у пункті 4 частини 1 статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" обов`язку банків з розкриття на письмову вимогу центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику інформації щодо операцій за рахунками конкретної юридичної особи, фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності або фізичної особи за певний проміжок часу із зазначенням контрагентів та призначень платежів обмежує оперативність та дієвість реалізації вказаним контролюючим органом функцій, визначених Податковим кодексом України Так, отримання вказаної інформації винятково дає змогу своєчасно виявляти суб`єктів та об`єктів оподаткування, своєчасне, достовірне і повне нарахування і сплати податків, перешкоджає неналежному та несвоєчасному забезпеченню визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, можливість застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; (пп. 191.1.34, п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу), своєчасне вжиття заходів до виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму (пп. 191.1.35 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу). На підставі ст..20, ст. 77, ст. 79, ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, у зв`язку зі змінами п.п. 69.21 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, внесеними Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX « Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», п.2 частини 1 ст.13 розділу IV, ст.. 25 розділу IV Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами) з 26.12.2024 року призначено проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), за період з 01.01.2018 по 31.12.2023. Відповідно до вимог абз.2 п. 77.4 ст. 77 ПКУ на податкову адресу платника податків [PERSON] направлено копію наказу від 10.12.2024 № 8292-п про проведення перевірки та копію повідомлення від 10.12.2024 № 2840/26-15-24-02-01, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно довідки про причини повернення/досилання (Ф.20) лист повернуто на адресу ГУ ДПС у м. Києві по причині «за закінченням терміну зберігання» - 28.12.2024. Посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві 26.12.2024 здійснено виїзд на податкову адресу місцезнаходження офісу платника податків [PERSON] , а саме: [ADDRESS] з метою проведення перевірки у терміни, вказані у наказі ГУ ДПС у м. Києві від 10.12.2024 за № 8292-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків [PERSON] » З метою недопущення втрат бюджету в умовах дії воєнного стану та повного і всебічного аналізу фінансово-господарської діяльності платника, фактичного обігу грошових коштів, які пройшли по вказаних розрахункових рахунках платника податків, законності здійснення їх перерахувань іншими господарюючими суб`єктами підприємницької діяльності, фізичним особам, повноти декларування дохідної частини підприємницької діяльності необхідно провести аналіз інформації про рух грошових коштів по рахунках [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) відкритих у банківських установах, зокрема : АТ «Райффайзен Банк», МФО 300335, код ЄДРПОУ 14305909, що розташований за адресою: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4А. Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення аналізу щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності. Ухвалою судді від 03.05.2025 відкрито провадження у цивільній справі. Представник заявника у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, заяви з процесуальних питань не надходили. Заінтересована особа - [PERSON] не з`явився у судове засідання, про яке повідомлялася належним чином, до суду подала заяву, в якій з приводу розгляду заяви про розкриття інформації, що містить банківську таємницю покладалась на розсуд суду. За приписами частини 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 16.1.2. 16.1.3 ст. 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Для виконання покладених на контролюючі органи функцій їм надані права, що наведені в ст. 20 Податкового кодексу України. Підпункт 20.1.45. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу кореспондує право контролюючого органу право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку. Відповідно до частини 1 статті 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Зокрема, у статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» поняття «банківська таємниця» визначено як інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальну чи моральну шкоди клієнту. Відповідно до статті 62 цього Закону, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 затверджено Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, розділом 3 якої визначено порядок та межі розкриття банками інформації, що містить, банківську таємницю. Так, пунктом 3.2 зазначеного розділу встановлено, що банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність встановити фінансово - господарські взаємовідносини платника податків - фізичної особи [PERSON] з іншими суб`єктами господарювання і буде використана як доказова база під час проведення перевірки платника податків з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. З огляду на встановлені обставини та мету отримання охоронюваної законом інформації, що міститься у банківській установі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про розкриття такої інформації. У відповідності до частини 3 статті 350 та пункту 6 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved