Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Заява обґрунтована зокрема тим, що 24 листопада 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачем вказано, що з відповідачем подружнє життя не склалося внаслідок різних поглядів на шлюб та життя, сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та бажає розірвати його. Водночас вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання їх спільних дітей, які залишаться проживати разом з нею. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35 - розірвати, Позивачу прізвище залишити « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до судової інстанції і до досягнення дітей повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; \~ \~ \~ \~- стягнути судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явилася. Згідно матеріалів справи просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 35. Під час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами. Позивачем вказано, що з відповідачем подружнє життя не склалося внаслідок різних поглядів на шлюб та життя, сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та бажає розірвати його. Водночас вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання їх спільних дітей, які залишаться проживати разом з нею. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України,\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно\~\~до\~ч. 2 ст. 112 СК України, \~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час позивач не має наміру зберігати\~\~шлюб з відповідачем, то суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім цього, положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.\~ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, так як відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Як вбачається з позовних вимог, позивач вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини усіх доходів відповідача але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2\~ст. 51 Конституції України,\~передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачем судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн та вона звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, з урахуванням вказаного та відповідно до ст. 141 ЦПК України\~ суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути 1073,60 грн сплаченого судового збору на користь позивача та судовий збір в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved