Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просила суд: -поділити спільне сумісне майно [PERSON] та [PERSON] , а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку. -припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно часткою 1/1 за [PERSON] ; -розподілити судовий збір між сторонами. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №144. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.06.2024 року розірвано шлюб, укладений між сторонами (справа №504/1895/24, провадження №2/504/1864/24). За час шлюбу сторони на земельній ділянці (кадастровий номер 5122783900:02:001:0081) побудували будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який ввели в експлуатацію на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія № ОД 181193550819, виданої 21.12.2019 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №195862512, сформованого 10.01.2020 року вбачається, що зазначений будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя в позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2024 року справу розподілено судді Литвинюк А.В. Ухвалою суду від 19.07.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Відстрочено [PERSON] сплату судового збору у розмірі 12994,10 грн. Ухвалою суду від 31.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України. До судового засідання [PERSON] та її представник Ліпаткіна Е.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, однак 09.04.2025 року [PERSON] звернулася на електронну адресу суду з клопотанням, в якому просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, а також наполягала на задоволенні позовних вимог. До судового засідання [PERSON] та його представник Кострич М.П. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, однак 30.01.2025 року та 09.04.2025 року [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся з заявами, в якихй просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, не заперечував щодо ухвалення рішення по суті спору. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що представник позивача підтримує позовні вимоги, а представник відповідача не заперечує щодо ухвалення рішення по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача (його представника) та належним чином повідомленого відповідача (його представника), на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. На підставі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і в ч.3 ст.368 ЦК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Судом було встановлено, що 03.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №144. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.06.2024 року розірвано шлюб, укладений між сторонами (справа №504/1895/24, провадження №2/504/1864/24). За час шлюбу сторони на земельній ділянці (кадастровий номер 5122783900:02:001:0081) побудували будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який ввели в експлуатацію на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія № ОД 181193550819, виданої 21.12.2019 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №195862512, сформованого 10.01.2020 року вбачається, що зазначений будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відтак, спірне майно було отримано сторонами у шлюбі, що ними визнається та не оспорюється. За наведених обставин справи, суд прийшов до висновку, що спірне майно, а саме: будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , було побудований сторонами в інтересах сім`ї за спільні кошти, тобто, воно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 19.07.2024 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 12994,10 грн до ухвалення остаточного рішення у справі. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12994,10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved