Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

14.01.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області у якій просять позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на обліку служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дітей записано за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 у [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей та стягнуто аліменти на їх утримання. Розпорядження Савинської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 01.12.2023 № 664 призначено опікуна над дітьми, позбавленими батьківського піклування. З КЗ «Харківський обласний центр соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія» Харківської області діти вибули 02.12.2023. Матір дітей жодного разу в сім`ї опікуна не відвідувала. Квартира, у якій зареєстровані відповідачка та її малолітні діти не приватизована, у ній відсутнє індивідуальне опалення, газопостачання, водопостачання та водовідведення пошкоджено, також відсутня ванна, побитий унітаз. Відповідачка на території Міловського старостинського округу не проживає. Матір дітей цікавилася ними до березня 2023, після цього вона до моменту вибуття дітей з закладу не контактувала з ними, не відвідувала, та не цікавилась їх фізичним, духовним та моральним розвитком, їх справами чи здоров`ям. Жодної матеріальної допомоги дітям не надавала, подарунків чи інших посилок вона не направляла, з адміністрацією закладу на контакт не виходила, її місцезнаходження не відоме. Враховуючи, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створює дітям належних умов для проживання, виховання та розвитку, не забезпечує повноцінним харчуванням та доглядом, не піклується про їх внутрішній світ та підготовку до самостійного життя, з метою соціального захисту малолітніх дітей, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 20.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав та наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала, заяв або клопотань від неї не надходило. Враховуючи те, що відповідачка належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд, за згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що на обліку служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З копій свідоцтв про народження, серії [NUMBER] від 13 січня 2016 року /а.с. 15/, [NUMBER] від 21 лютого 2018 року /а.с. 18/, [NUMBER] від 20 березня 2019 року /а.с.21/, витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 13 жовтня 2021 року №№ 00033149047 /а.с.16/, 00033146916 /а.с.19/, 00033147787 /а.с.22/ убачається, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені зі слів матері. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 відібрано у [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на їх утримання (а.с. 10-14). Розпорядженнями Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 30.11.2023 № 3187, № 3188, № 3889 малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 17, 20, 23). Розпорядженням Савинської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області № 664 від 01.12.2023, [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над дітьми, позбавленою батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Як убачається з відомостей наданих29.11.2024 Міловським старостинським округом виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За інформацією погосподарського обліку на 2021-2025 роки вказана квартира не приватизована, але закріплена за [PERSON] , позбавленою батьківського піклування. В квартирі повністю відсутнє індивідуальне опалення, газопостачання, водопостачання та водовідведення пошкоджено. Також відсутня ванна, побитий унітаз. До того ж обірвані шпалери, відсутній на підлозі лінолеум. На даний час квартира пошкоджена від авіаудару 10.03.2022 внаслідок агресії рф. [PERSON] на території Міловського старостинського округу не проживає. З`являлась у випадках, коли потрібно було зареєструвати народження дітей, як мати - одиначка. На той час з її слів вона проживала в м. Балаклія (а.с. 25). З листа КЗ «Харківського обласного центру соціальної підтримки дітей та сімей «Гармонія»» ХОР від 02.12.2024 убачається, що мати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , цікавилась ними до березня 2023, після цього до моменту вибуття дітей з закладу через адміністрацію не контактувала з ними, не відвідувала та не цікавилась їх фізичним, духовним та моральним розвитком, їх справами чи здоров`ям. Жодної матеріальної допомоги дітям не надавала, подарунків чи інших посилок вона не направляла, з адміністрацією закладу на контакт не виходила, її місцезнаходження невідоме (а.с. 32). Як убачається з листа Центру соціальних служб Балаклійської міської ради Харківської області від 02.12.2024, [PERSON] на обліку в Центрі як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах не перебуває, до Центру не зверталася, тому соціальні послуги її родині не надавались (а.с. 33). Відповідно до листа Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі СМУ МЮ від 18.12.2024, станом на 01.12.2024 заборгованість по аліментам складає: на користь [PERSON] , [INFO] - 27713,07 грн; на користь [PERSON] , [INFO] - 41301,08 грн; на користь [PERSON] , [INFO] - 38136,08 грн (а.с. 34). З висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 06.01.2025 № 04-08/56 убачається доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 35-39). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є опікуном малолітніх дітей відповідачки, підтвердила факт невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Вказала, що за весь час перебування дітей у неї відповідачка не цікавилась ними, ні разу не телефонувала, не приїжджала, здоров`ям дітей не цікавилась. Вона разом з чоловіком мають бажання в подальшому усиновити їх. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що він навчається в [PERSON] ліцеї, проживає разом з братом і сестрою, а також з мамою, татом, бабусею та дідусем у житловому будинку. Він знає тітку яка його народила, але не пам`ятає її та де вони жили. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Суд зазначає про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням рішення суду про відібрання у неї дітей, оскільки відповідачці надавався час змінити ставлення до батьківства, навести порядок у будинку, та здійснити прояв зацікавленості у навчальному процесі до дітей. Проте відповідачка не змінили свою поведінку по вихованню дітей. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, так як [PERSON] , будучи попередженою про необхідність слідкувати за дітьми, забезпечувати їх необхідними умовами проживання, ніяких дій, які б свідчили про її реальне бажання змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не вчинила. Все це свідчить про те, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя малолітнім дітям. Крім того, позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам малолітніх дітей, так як вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, тривалий час не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, своєю негативною поведінкою показує поганий приклад і створює небезпеку для їх життя та здоров`я. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у Постанові від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 (пр. № 61-14351св21). Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved