Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути в Військової частини [NUMBER] на свою користь моральну шкоду у розмірі 17\~500 грн. та шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 8\~120 грн. В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що 30.06.2021 року він прибув до військової частини [NUMBER] і на підставі наказу № 126 від 30.06.2021 року був призначений командиром господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] . 05.07. 2021 року звернувся за медичною допомогою до лікарні, про що йому була видана довідка ВЛК № 1853 від 05.07.2021 року, в якій зазначено, що [PERSON] потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів. Через захворювання, 05.07.2021 року не зміг прибути на ранкове шикування до військової частини, при цьому отримавши вищевказану довідку № 1853 поставив до відома командира підрозділу. Незважаючи на це, на нього було накладено дисциплінарне стягнення «зауваження» на підставі наказу № 68 від 20.07.2021 року «Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за контрактом старшим сержантом [PERSON] ». З цим наказом позивач не погодився, та оскаржив його у суді. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року у справі № 420/24235/21 позов до військової частини [NUMBER] був задоволений. Визнано протиправним та скасовано наказ № 68 від 20.07.2021 року про накладення на старшого сержанта [PERSON] дисциплінарного стягнення «зауваження». У зв?язку з тим, що в наказі від 20.07.2021 року №68 позивача звинуватили в тому, що він самовільно залишив військову частину і йому довелося виправдовуватися перед його підлеглими військовослужбовцями частини при тому, що він цього не робив, змушений звернутися до суду з цім позовом про відшкодування заподіяної моральної шкоди. Зазначає, що він є публічною особою, займається громадською діяльністю, є членом Всеукраїнської громадської організації «Спілка офіцерів України», тому йому довелося пояснювати членам організації, що він не коїв зазначеного порушення. Заподіяну моральну шкоду оцінює в суму у розмірі 10 000 грн. Крім того, 14.10.2021 року, на День Захисника і Захисниць України відповідач в/ч [NUMBER] на підставі протиправного наказу № 68 від 20.07.2021 року, не виплатив йому премію у розмірі 2500 грн, чим заподіяв йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 2500 грн. Діями відповідача було також порушено звичний ритм життя позивача, який був змушений звертатися до суду з приводу порушення його прав відповідачем. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні його честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях, ушкодженню здоров`я у зв`язку із порушенням умов контракту та порядку проходження служби у Збройних силах України. Неправомірні дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, усе вищевказане, негативно вплинули на стан здоров`я, викликало страждання та спричинило негативні наслідки, та моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 5000 грн. Внаслідок винесеного відповідачем протиправного наказу, скасованого 10.04.2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду, позивачу, була заподіяна моральна шкода у розмірі 17 500 грн. Позивач був вимушений звертатися по допомогу до різних медичних закладів, проходив курс лікування з 15 по 22 листопада у лікарки [PERSON] , яка поставила діагноз «ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ступені, стадія II, ризик CН-0, дісциркуляторна енцефалопатія 2 ступені, хронічний холецистопанкреатит в стаді нестійкої ремісії». Заподіяну шкоду здоров`ю, внаслідок лікування та придбання ліків, повивач оцінює в суму у розмірі 8120 грн. (а.с. 1-30). Ухвалою суду від 29.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 34). Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимоги, з підстав вказаних у позовній заяві. Представника в/ч [NUMBER] в судовому засіданні підтримав поданий відзив на позов та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, що до військовослужбовця [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, яке не несе за собою будь-яких наслідків у вигляді адміністративної або кримінальної відповідальності військовослужбовців, на відміну від інших дисциплінарних стягнень, які тягнуть за собою невиплату частини щомісячної премії або позбавлення щомісячної премії військовослужбовцям в повному обсязі, в залежності від кількості дисциплінарних стягнень та їх виду, згідно п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. Крім того, на [PERSON] не було складено адміністративний протокол за фактом самовільного залишення військової частини та він отримав менше покарання. Вважає не обґрунтованою, визначену позивачем, моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн., яку позивач пов`язує з втратою ділової репутації серед членів «Всеукраїнської громадської організації спілка офіцерів України» оскільки, члени організації не є військовослужбовцями та не повинні були знати про вказане дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження. Також, вважає не доведеним шкоду завдано здоров`ю, оскільки на підтвердження захворів надана лише виписка з лікарні за листопад місяць, а подія мала місце у липні. Вважає, що захворювання позивача не пов`язані з дисциплінарним стягненням, що було накладеного на позивача. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 30.06.2021 року [PERSON] прибув до військової частини [NUMBER] і на підставі наказу № 126 від 30.06.2021 року був призначений командиром господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] . 05.07.2021 року звернувся за медичною допомогою до клініки, про що йому була видана довідка ВЛК № 1853 вказаної клініки від 05.07.2021 року, в якій зазначено, що [PERSON] потребую звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів. У зв`язку з неявкою на ранкове шикування, на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення «зауваження» на підставі наказу № 68 командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 20.07.2021 року «Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за контрактом старшим сержантом [PERSON] ». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року у справі № 420/24235/21 позов до військової частини [NUMBER] був задоволений. Визнано протиправним та скасовано наказ № 68 командира військової частини [NUMBER] від 20.07.2021 року (з основної діяльності) про накладення на старшого сержанта [PERSON] дисциплінарного стягнення «зауваження». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Як на правову підставу позову, вказує, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі, у постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справ, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв?язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідком. При цьому в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов?язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Отже, існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов?язку з відшкодування шкоди, яку було завдано відповідачем. Що стосується факту завдання моральної шкоди, то позивач, зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, лікування, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. З урахуванням обставин, а саме того, що дисциплінарне стягнення було скасовано рішенням суду, а негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України) а отже, моральної шкоди було завдано і суд оцінює її у розмірі 2\~000 грн. Інші вказані позивачем суми моральної шкоди, позивачем не доведені, у розумінні доведення причино-наслідкового зв`язку з діями відповідача та наслідками для позивача. Не підлягають відшкодуванню 8\~120 грн. шкоди, заподіяної здоров`ю [PERSON] . Суд погоджується з твердженням представника відповідача, та вважає, що за часовим проміжком, подія притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності 20.07.2021 року, та звернення до лікаря у період 15-22 листопада, відрізняються на чотири місяці. Отже, дійсно могло мати місце погіршення самопочуття [PERSON] , не пов`язане з накладанням стягнення, а внаслідок погіршення загального самопочуття здоров`я з огляду на його вік. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п.. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI передбачено, що позивачі - учасники бойових дій - звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 30.01.2023 року, він звільняється від сплати судового збору за подачу цієї позовної заяви. Згідно ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду із двома позовними вимогами, а саме про стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров`ю. За наслідком розгляду, судом було частково задоволено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. За подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На користь позивача стягнуто 2\~000 грн. моральної шкоди, а отже в дохід держави необхідно стягнути з відповідача 3\~028 грн., що становить прожитковий мінімум на одну працездатну особу на дату подання позову (01.08.2024 року). Ураховуючи, що від штатної кількості 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки 6, відсутності у складі суду секретаря судового засідання, показники навантаження перевищують нормативні у 5 разів, передачу справ інших 2 суддів, що створило додаткове навантаження, суд першої інстанції був позбавлений можливості виготовити рішення у строки, передбачені національним законом.

Outcome: partial