Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони з січня 2024 року не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 09 квітня 2024 року відповідачем подано до суд відзив, в якому вона заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими та суперечать інтересам сім`ї. Зазначає, що переконана в тому, що шлюб між нею та відповідачем можна зберегти, оскільки до початку повномасштабного вторгнення вони проживали разом у мирі, злагоді та порозумінні. Проте, після початку повномасштабного вторгнення та перебуванням відповідача і дітей сторін у безпечному регіоні задля безпеки дітей, враховуючи, що позивач виконує бойові завдання, після його повернення з них та приїзду до сім`ї, сторони проходять складний період адаптації, при цьому, досягають в цьому успіху та взаєморозуміння. Вказує, що позивачем про намір розірвати шлюб їй було повідомлено у травні 2024 року, що стало несподіванкою для неї та причини такого рішення їй незрозумілі. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позову. 11 квітня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зміну порядку судового провадження та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 16 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 вересня 2016 року, виданим Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області серії [NUMBER] , актовий запис № 577. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 956 від 09 грудня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом по народження від 29 травня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 2007 від 25 серпня 2023 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинили своє існування. Водночас, відповідач у поданому до суду відзиві заперечувала проти задоволення позову, вважаючи, що шлюб між сторонами може бути збережний. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає, що подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам позивача та відповідача, враховуючи, що хоча відповідач і заперечувала проти задоволення позову, однак до суду з клопотанням про надання строку для примирення не зверталася, у свою чергу, позивач підтримав позовні вимоги та просив розірвати шлюб, тобто сторонами не вчиняються будь-які реальні дії спрямовані на відновлення сімейних відносин. Враховуючи вищевикладене, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на викладене та

Outcome: approved