Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за електронним кредитним договором № 31.05.2023 - 100002767 від 31.05.2023 року у розмірі 11292 грн., з яких 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5292 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачу [PERSON] було надано кредит у сумі 6000 грн. строком на 42 дні з дати його надання (дата повернення (виплати) кредиту - 11.07.2023 року), процентна ставка за користування кредитом - 2,1% на день, однак зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. 04.02.2025 року відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки не отримував від Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» жодних кредитів (позик), рахунку у «Таскомбанк» взагалі не має, а наприкінці травня 2023 року мала місце несанкціонована спроба доступу до його додатку «Приват 24», а також спроба заблокувати його сім-картку «Київстар» (номер абонента [NUMBER] ) (а.с. 31-35). 10.02.2025 року позивачем ТОВ «Споживчий центр» було подано відповідь на відзив (а.с. 53-55) та клопотання про витребування доказів (а.с.74). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2025 року було витребувано у АТ «ТАСКОМБАНК» такі відомості (інформацію): 1) на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування коштів 31.05.2023 р. о 19:05, ID платежу: 2321447259, сума 6000 грн, призначення: Видача за договором №31.05.2023- 100002767; 2) про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 31.05.2023 рік. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 31.05.2024 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] , яким укладення вказаного договору заперечується, був укладений електронний Кредитний договір № 31.05.2023 - 100002767. Згідно з умовами вказаного договору відповідачу [PERSON] було надано кредит у сумі 6000 грн. строком на 42 дні з дати його надання, процентна ставка за користування кредитом - 2,1% на день; реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику: [NUMBER] . Як вбачається з квитанції від 31.05.2024 року № 2321447259, ТОВ «Споживчий центр» було перераховано грошові кошти в сумі 6000 грн. на картковий рахунок VISA [NUMBER] (а.с. 11). Однак, як вбачається з наданої АТ «ТАСКОМБАНК» на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2025 року інформації (а.с. 79-81), 31.05.2023 року грошові кошти в сумі 6000 грн. було зараховано на віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а не відповідача [PERSON] , у цифровій формі, без фізичного носія. Крім того, згідно з довідкою АТ «ТАСКОМБАНК» № 3537/56.2.3. від 05.02.2025 року, факту відкриття договорів, в тому числі рахунків та платіжних карток до них, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в Банку не зафіксовано (а.с. 73). Доводи позивача, що позичальник (відповідач) отримав грошові кошти, оскільки їх перераховано на банківський рахунок, вказаний у заявці від 31.05.2023 року, спростовуються вказаною вище довідкою, виданою АТ «ТАСКОМБАНК», про відсутність договірних відносин між банком та [PERSON] як клієнтом. Відповідно до з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, на переконання суду, матеріали справи не містять належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем [PERSON] кредиту (позики) від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 619/598/21 (провадження № 61-20498 св 21), ураховуючи, що грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, колегія суддів дійшла висновку, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Подібний за змістом висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21), згідно якої встановивши, що грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed