Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

08 листопада 2024 року представник позивача - адвокат Анікєєнко Є.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що із 21.08.2007 року позивач [PERSON] (до 22.09.2023 року за прізвищем [PERSON] ) та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Новоселицькою сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №2. Від цього шлюбу у подружжя [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] (Позивач), що підтверджується актовим записом № 27 свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З 2015 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини та проживають окремо, рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29.02.2016 року шлюб між ними розірвано, стягнуто [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи з 08.11.2024р., тобто з моменту подачі позову в суд, до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між батьками, позивач залишилася проживати з матір`ю та проживає з нею до сьогодні за адресою: [ADDRESS] , крім того, за вказаною адресою проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується довідкою №358 від 23.10.2024р., виданою Благовіщенською міською радою Голованівського району Кіровоградської області. Відповідач - [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин з матір`ю позивача, не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та потребами, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Де знаходиться батько позивача їй до цього часу не відомо, також не відомо інформації такої і матері дитині. З 2020 року відповідач [PERSON] перестав сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] та станом на 01.11.2024 року заборгованність відповідача по аліментам складає 49 353 грн. 99 копійок, що підтверджується розрахунком по аліментам платника алімекнтів [PERSON] , виданого Гайворонським відділом державної виконавчої служби у Голованівіському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, не брати до уваги заперечення на позов, зазначені відповідачем у відзиві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду відзив в якому заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та просить суд розглянути справу без його участі. У відзиві відповідач зазначив, що він намагався спілкуватись із дочкою, однак мати дочки чинить перешкоди. Крім тоого, відповідачем [PERSON] надіслано до суду квитанцію про часткову сплату боргу по аліментам в розмірі 29 785 грн. 88 копійок за період часу з 2022 - 2024 рік. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Благовіщенської міської ради надала суду висновок органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, який пітримала у судовому засіданні. Ухвалою судді від 13.11.2024 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 12.12.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи. З 21.08.2007 року позивач [PERSON] (до 22.09.2023 року за прізвищем [PERSON] ) та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Новоселицькою сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області за актовим записом №2 ( а.с.18). Від цього шлюбу у подружжя [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] (Позивач), що підтверджується актовим записом № 27 свідоцтва про народження серія [NUMBER] ( а.с.13). З 2015 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини та проживають окремо, рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 29.02.2016 року шлюб між ними розірвано, стягнуто [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи з 08.11.2024р., тобто з моменту подачі позову в суд, до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] ( а.с.19). Після припинення шлюбних відносин між батьками, позивач залишилася проживати з матір`ю та проживає з нею до сьогодні за адресою: [ADDRESS] , крім того, за вказаною адресою проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується довідкою №358 від 23.10.2024р., виданою Благовіщенською міською радою Голованівського району Кіровоградської області ( а.с.12). Відповідач - [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин з матір`ю позивача, не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та потребами, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Де знаходиться батько позивача їй до цього часу не відомо, також не відомо інформації такої і матері дитині. З 2020 року відповідач [PERSON] перестав сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] та станом на 01.11.2024 року заборгованність відповідача по аліментам складає 49 353 грн. 99 копійок, що підтверджується розрахунком по аліментам платника алімекнтів [PERSON] , виданого Гайворонським відділом державної виконавчої служби у Голованівіському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), ( а.с.20-23). Згідно акту обстеження умов проживання № 253 від 04.11.2024 р. встановлено, що умови проживання позивача добрі, сім`я забезпечена продуктами харчування, паливом на зиму, позивач [PERSON] має окрему кімнату облаштовану сучасними меблями, забезпечена персональним компютером, телефоном. Батько не проживає разом з донькою та не спілкується з нею більше шести років, участі у вихованні та утримання не приймає ( а.с.15). Згідно довідки-характеристики №388 від 23.10.2024 року, виданої Благовіщенським академічним ліцеєм " Лідер" Благовіщенської міської ради, [PERSON] [INFO] навчається у ліцеї з 8 класу. За час навчання зарекомендувала себе як організована, дисциплінована та здібна учениця. Мати, [PERSON] приділяє належну увагу її вихованню та розвитку, завжди цікавиться навчанням доньки, її успіхам та результатам, забезпечує відвідування донькою навчальних екскурсій та позакласних заходів, організовує правильне проведення вільного часу, забепечує високий рівень навчання дитини. Батько учениці з дитиною не спілкується, з сімєю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на звязок не виходив, на батьківські збори не зявлявся, навчанням та успіхами доньки не цікавиться ( а.с.16). Відповідно до рішення виконавчого комітету Благовіщенської міської ради №33 від 27.02.2025 р. "Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав" та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, встановлено, що до служби у справах дітей надійшла заява від [PERSON] , [INFO] про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав її батька, [PERSON] . Заявниця пояснює, що батько протягом шести років не спілкується з нею, не сплачує аліменти (має заборгованість у розмірі 35000 грн.), не цікавиться її життям та здоров`ям, не вітає з днем народження, не бере участі у її вихованні. Тобто не виконує належним чином батьківські обов`язки. Спеціалісти служби у справах дітей міської ради у телефонному режимі поспілкувались з [PERSON] ([NUMBER]) та з`ясували, що у 2016 році [PERSON] розлучився з [PERSON] , після розлучення і по даний час проживає за межами Благовіщенської міської територіальної громади. На даний час [PERSON] бажає спілкуватись з донькою, запрошує її до себе у гості та не згоден, щоб його позбавляли батьківських прав. Згідно характеристики Благовіщенського академічного ліцею «Лідер» на [PERSON] [INFO] , батька дитини у школі ніхто ніколи не бачив, на батьківські збори не з`являвся, з класним керівником на зв`язок не виходить, навчанням та успіхами доньки не цікавиться. На засіданні комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті міської ради у листопаді 2024 року вже розглядалось питання позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заслухавши обидві сторони спору, було прийнято рішення надати [PERSON] термін на налагодження відносин між ним та донькою, погасити заборгованість по сплаті аліментів до лютого 2025 року . За вказаний період батько не вжив жодних дієвих заходів для налагодження спілкування з дитиною: не приїздив, не телефонував доньці, не вітав з Новорічними святами, а написав їй повідомлення лише один раз перед попереднім слуханням справи у суді про позбавлення [PERSON] батьківських прав, у якому поцікавився про зміст написаної донькою заяви. На попереднє слухання справи у суді [PERSON] не з`явився, заборгованість по аліментах не погасив. Фактично [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обовязків. Діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування Благовіщенської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В ході судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що з моменту слухання справи в суді батько лише один раз написав її повідомлення в якому вказав, що бажає з нею спілкуватись. Допитані в ході судового засідання в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] довгий період часу не спілкується з дочкою, при цьому приїзджаючи в село за місцем проживання, не сплачув вчасно аліменти, не цікавиться життям та здоров`ям дочкою, не вітає з днем народження дочку та не бере участі у її вихованні. Крім того, зазначили, що мати позивачки жодним чином не чинила перешкод щодо спілкування дочки з батьком, а навпаки приклада зусиль щодо спілкування дочки з батьком. Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка 6досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дочки, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б мав це робити, тобто ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved