Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

21 листопада 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначає, що 22 жовтня 2024 року вона випадково дізналася від приватного нотаріуса, який оглядав правовстановлюючі документи на її квартиру та здійснював перевірку щодо наявності чи відсутності арешту на нерухоме майно, яке вона мала намір продати, що на її майно, а саме квартиру [ADDRESS] накладено заборону на відчуження. 22 жовтня 2024 року вона звернулася до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування арешту на майно. 28 жовтня 2024 року Заводським відділом державної виконавчої служби м. Кам`янсьтке Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) їй було надано письмову відповідь, в якій зазначено, що у скасуванні арешту з майна їй відмовлено. З даної відповіді вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих провадження встановлено, що станом на 28 жовтня 2024 року у Заводському Відділі державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні виконавчі провадження щодо [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] рішення за якими не виконано. Окрім цього в листі зазначено, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] за № 5290432, накладене на підставі постанови № б/н від 04.06.2007 року ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська, однак на даний час матеріали зазначеного виконавчого провадження знищено, оскільки відповідно до п.9.9. наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» № 2274/5, минув термін їх зберігання, у зв`язку з чим неможливо однозначно встановити з яких підстав, обставин та відповідно до яких виконавчих документів накладено вищевказане обтяження. Для зняття арешту з майна їй рекомендовано звернутися до суду. Ніяких боргових зобов`язань вона не має, а може лише припустити, що арешт на її майно було накладено помилково. Іншого способу відновити порушені права вона не має, тому змушена звернутися до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/13800/24 було розподілено судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. по суті. Заходи забезпечення позову судом не вживались. 04.04.2025 року до суду від представника позивача адвоката Серебрякова Ернеста Сергійовича надійшла заява, у якій він просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити позов та скасувати арешт з майна позивачки. Про винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за зареєстрованим місцем знаходження, а також на електронну адресу через програму електронний суд, однак в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Суд встановив наступні обставини справи. Згідно з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що постановою державного виконавця ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська від 04.06.2007року б/н накладено арешт на майно позивачки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.10.2024 року за вих № 127260 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі відносно позивачки не перебуває не завершених та не виконаних виконавчих проваджень. Також зазначено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження нерухомого майна № 5290432, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] ., накладене на підставі постанови №б/н від 04.06.2007 року ДВС Заводського району м. Дніпродзержинська, однак матеріали даного виконавчого провадження знищено (термін зберігання 3 роки). Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у державної виконавчої служби відсутні підстави для зняття арешту з даного майна. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна. У відповідності до ч. 1\~ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»\~виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У відповідності до ч. 1\~ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У такому разі позовну вимогу про звільнення майна з-під арешту потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до частин 1,2 ст.59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 4\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч.5\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На це вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14. Під час розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] не має відкритих на незавершених виконавчих проваджень у Заводському Відділі державної виконавчої служби м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Виконавче провадження, яке перебувало на виконанні в ДВС Заводського району м. Дніпродзержинсчька, в рамках виконання якого було накладено арешт на її майно, а саме квартиру [ADDRESS] , на даний момент знищено і встановити точно в рамках виконання якого виконавчого документу було відкрито вказане виконавче провадженя та його сторони на даний момент неможливо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна підлягають задоволенню.

Outcome: approved