Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

До Ірпінського міського суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення перешкод в праві власності шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, [PERSON] , [INFO] , (надалі - Позивач), відповідач, [PERSON] , [INFO] , (надалі - Відповідач) та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , (надалі - Третя особа). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчуком Г.І. в смт. Ворзель та зареєстрованого в реєстрі за № 1423, [PERSON] купила належну [PERSON] на праві спільної часткової власності 5/25 (п`ять двадцять п`ятих) часток у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] , Інвентаризаційна справа № 21, Реєстровий № 162, житловий будинок «А» має загальну площу 267,3 кв.м., житлову площу 151,1 кв.м. розташований на земельній ділянці на якій розміщено: сарай «Б», вбиральня «К», гараж «Д», навіс «І», огорожа № 4-6. 09.08.2017 відповідно до договору дарування 5/25 часток житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Гердвіліс Оленою Вікторівною Першої маріупольської державної нотаріальної контори Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області, [PERSON] подарувала [PERSON] , належний їй на праві власності 5/25 частки житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0580га, кадастровий номер 3210945600:01:044:0051, на якій розташована частка будинку Позивачу. Повідомила, що [PERSON] та [PERSON] є рідними матір`ю та донькою, постійно проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . А Відповідач з дозволу доньки, [PERSON] , переїхала проживати в куплений нею в 2015 році житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак з початком повномаштабного вторгнення росії в Україну Позивач та Третя особа змушені були залишити свій дім в м. Маріуполі Донецької області та переїхати в смт. Ворзель Київської області, оскільки Позивач являється єдиним та законним власником 5/25 частки житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Повідомила, що протягом останніх кількох місяців проживання з Відповідачем стало нестерпним. Відповідач систематично порушує правила співжиття, учиняє сварки, скандали, дебоші. Побутові конфлікти з Відповідачем - виникають кожного дня. Спочатку проживання однією сім`єю з Відповідачем та Третьою особою було добре, однак через деякий час в їхній сім`ї почалися негаразди та конфлікти. Відповідач по справі, почала себе неадекватно поводити, зриватися на Третій особі, постійно її принижувати та ображати, провокувати конфлікти та придиратись, викликати працівників поліцію, що нібито Третя особа вчиняє домашнє насильство відносно Відповідача. Протягом тривалого часу вони намагалися самостійно вирішити дану ситуацію, вирішити конфлікти, які виникали з Відповідачем та Третьою особою, але все виявилося марним. Так як домовитись з Відповідачем про її виселення було неможливо, Позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення Відповідача з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім того, Відповідач витрати на утримання житлового будинку не несе, відновлювальні ремонтні роботи не виконує, комунальні платежі не сплачує. Усі витрати, які пов`язані з утримання житлового будинку сплачують та несуть Позивач та Третя особа по справі та члени їхніх сімей. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих у житловому будинку осіб, то Позивач змушений нести додаткові витрати по його утриманню. На підставі вищевикладеного, просила суд усунути перешкоди [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) у здійсненні права власності житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] ( [INFO] ) з житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 07.11.2022 року Відповідач подала письмове пояснення, в якому посилаючись на ст. 116 ЖК України, зазначила, що Позивачем в своїй заяві не наведено жодної підстави які зазначені у вказаній статті ЖК України. Також не наведено, що Відповідач вчиняє будь-які перешкоди у праві власності. Повідомила суду наступне. До середини 2014 року вона, та її чоловік мешкали в м. Луганську. Вони переїхали до смт. Ворзель де зняли невеличкий будинок, в ньому Відповідач з чоловіком прожили приблизно десять місяців. Їм селище Ворзель дуже сподобалося, через це вони вирішили придбати будинок, або частину будинку в селищі Ворзель. У 2015 році знайшовши будинок по [ADDRESS] , вирішили його придбати. На сімейній нараді було вирішено, що Відповідач з чоловіком вже літнього віку та дуже хворі, а тому договір на купівлю продажу було оформлено на доньку, [PERSON] , а вона в свою чергу буде піклуватися про батьків до їх смерті. Після придбання частини будинку [ADDRESS] , а саме квартиру під номером [ADDRESS] , у жовтні 2015 року Відповідач з чоловіком розпочали ремонт в будинку. У 2016 році чоловік Відповідача помер, та вона стала проживати одна. На прибудинковій території, ще за життя чоловік Відповідача, була розбудована теплиця в якій вирощувалися квіти. З продажу квітів і проводився ремонт будинку. [PERSON] та [PERSON] періодично приїжджали до неї, та допомагали по господарству. Після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну вона знову потрапила в окупацію. У травні 2022 року до смт. Ворзель приїхала родина [PERSON] . Зять [PERSON] одразу почав виносити речі з дому, на зауваження, він почав принижувати Відповідача, виганяти з дому та говорити, що вона в цьому будинку ніхто. Після цього [PERSON] поскаржилася на його поведінку [PERSON] , остання також почала її принижувати, штовхати та виганяти з дому, називати образливими словами. Таким чином у Відповідача склався конфлікт з Третьою особою. Будь-яких перешкод у володінні, користування та розпорядженні правом власності [PERSON] . Відповідач не створювала. Також повідомила, що вона є непрацездатною та має другу групу інвалідності, крім того вона не має іншого житла. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні Позивач повідомила, що квартиру купила її мати [PERSON] на власні кошти, також повідомила, що готова допомогти Відповідачу знайти інше житло. Третя особа в свою чергу зазначила, що вона працює з 1986 року, продавала акції, переводила кошти в долари та клала їх в банк, таким чином квартиру вона купувала за власні кошти. Повідомила, що Відповідач постійно провокує сварки з нею, з її чоловіком та з Позивачем. Вона зверталася до дільничного із заявою, і він проводив бесіду з Відповідачем. 20.03.2025 року Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Адвокат Півень К.В. через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. 20.03.2025 року Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Адвокат Шабельніков А.І., через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без участі відповідача та її представника, позовні вимоги не визнають, та просять відмовити. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчуком Г.І. в смт. Ворзель та зареєстрованого в реєстрі за № 1423, [PERSON] купила належну [PERSON] на праві спільної часткової власності 5/25 (п`ять двадцять п`ятих) часток у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45565657 від 13.10.2015 виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчуком Г.І., [PERSON] є власником 5/25 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] , Інвентаризаційна справа № 21, Реєстровий № 162, житловий будинок «А» має загальну площу 267,3 кв.м., житлову площу 151,1 кв.м. розташований на земельній ділянці на якій розміщено: сарай «Б», вбиральня «К», гараж «Д», навіс «І», огорожа № 4-6. Відповідно до договору дарування 5/25 часток житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Гердвіліс Оленою Вікторівною Першої маріупольської державної нотаріальної контори Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області від 09.08.2017, [PERSON] подарувала [PERSON] , належний їй на праві власності 5/25 частки житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0580 га, кадастровий номер 3210945600:01:044:0051, на якій розташована частка будинку Позивачу. Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 332958667 від 20.05.2023. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними матір`ю та донькою, постійно проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . А Відповідач з дозволу доньки, [PERSON] , переїхала проживати в куплений нею в 2015 році житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що Відповідач по справі, проживаючи з Позивачем та Третьою особою почала провокувати конфлікти та придиратись, викликати працівників поліцію, що нібито Третя особа вчиняє домашнє насильство відносно Відповідача. В результаті безпідставних звинувачень 27 квітня 2023 року працівниками поліції на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 740145. Однак постановою судді Ірпінського міського суду Київської області Мерзлого В.Л. від 07.06.2023 провадження у справі № 367/3392/23 було закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Також Відповідачем було подано заяву про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , однак рішенням судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 17 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] » про видачу обмежувального припису, оскільки [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства стосовно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0530024 від 13.07.2015 року встановлено, що Відповідач [PERSON] має другу групу інвалідності, та відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] є пенсіонером за віком. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 353280339 від 06.11.2023 року за вказаними параметрами запиту відомості відсутні. Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. У спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту першого статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Положення даної статті кореспондуються із частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом\~ виселення. Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Проживання сторонніх осіб (відповідача) в будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved