Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача борг за спожиту теплову енергію у розмірі 17945,61 грн. та 3,45 грн. трьох відсотків річних. Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2021-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2021 по 01.10.2024 на суму 17852,77 грн., за яку відповідачі не сплатили та не виконали свої зобов`язання в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Крім того, за період з 01.01.2022 по 01.02.2022 відповідачам нараховано 3,45 грн. трьох відсотків річних. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за останньою відомою адресою проживання та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на власність на житло від 20.04.1993, виданого ЖКВ ПО «Заря» згідно з розпорядженням (наказом) від 01.04.1993 за реєстровим №83. Як вбачається з нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира, яка на праві приватної власності належить відповідачам. Проте, відповідачі отримані послуги в повному обсязі не оплатили. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з 01.11.2021 по 01.10.2024 заборгованість за надані послуги склала: основний борг за надані послуги 17852,77 грн., та 3,45 грн. трьох відсотків річних. У травні 2025 року відповідачам надсилалась досудова вимога (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 17945,61 грн., який утворився станом на 07.05.2024, який відповідачами у повному обсязі погашено не було. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно пункту 5 частини третьої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачам послуги з постачання теплової енергії, а відповідачі повинні за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до\~статті 322\~ЦК України власник\~зобов`язаний\~утримувати належне\~йому майно,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, відповідно вони є боржниками у зобов`язальних правовідносинах. На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості, а також жодних заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості. Проте, суд враховує, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку боргу, наявна у відповідачів за період 01.11.2021 по 01.10.2024 заборгованість за надані послуги склала: основний борг за надані послуги 17852,77 грн., та 3,45 грн. трьох відсотків річних. А в позовній заяві позивач просить стягнути борг за спожиту теплову енергію у розмірі 17945,61 грн. та 3,45 грн. трьох відсотків річних. Проте, жодних обґрунтувань та належних доказів на підтвердження наявності у відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 17945,61 грн. матеріали справи не містять. За такого, враховуючи неналежне виконання відповідачами грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідачів у солідарному порядку борг за спожиту теплову енергію у розмірі 17852,77 грн. та 3,45 грн. трьох відсотків річних. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3021,92 грн.

Outcome: partial