Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У жовтні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.04.2010 станом на 07 жовтня 2024 року в загальному розмірі 66265,36 грн., яка складається з: 20404,97 грн.\~заборгованість за тілом кредитом; 45860,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Позов обґрунтований тим, що 22.04.2010 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання Заяви, яка підписана особисто відповідачем 22.04.2010, відповідно до якого остання отримала кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 20600,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. Відповідач порушила зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 07 жовтня 2024 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 66265,36 грн. На даний час відповідачем умови договору не виконані, що стало підставою для звернення до суду із позовом. 16.12.2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідачка користувалася кредитними коштами, а також частково вносила кошти на картковий рахунок для погашення заборгованості. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути також заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, матеріали додані до позовної заяви не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за простроченими відсотками у зв`язку з неузгодженням останніми процентної ставки за їх користування. Також просив застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення кредиту був проведений 28 серпня 2014 року, а кінцевий строк дії кредитного договору збігається з кінцевим строком дії кредитної карти 03/2017 року включно. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 20.12.2024 року представник позивача подав відповідь на відзив у якому зазначив, що до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6% на рік). Тобто, сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови, в тому числі процентна ставка. Щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності. Ухвалою від 27.02.2025 року справу після повторного авторозподілу справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін у їх сукупності, суд прийшов до такого. З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписана відповідачем анкета-заява містить відомості про те, що остання згодна з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, які складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості станом на 07.10.2024 виникла заборгованість у загальному розмірі 66265,36 грн., яка складається з: 20404,97 грн.\~заборгованість за тілом кредитом; 45860,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, а ч. 1\~ст. 1049 вказаного Кодексу\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та Тарифи банку, які розміщені на офіційному сайті банку, що складають між банком і відповідачем договір про надання банківських послуг, а їх витяги додані разом з позовною заявою. До позовної заяви на підтвердження своїх вимог позивачем також додано розрахунок заборгованості станом на 30.09.2020, довідку за кредитними картками, відкритими на ім`я [PERSON] за період з 23.04.2010 по 03.2017, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, яка містить інформацію про зміну кредитних лімітів, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та інформацію про їх затвердження, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У анкеті-заяві клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана [PERSON] відсутні умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а саме: розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише персональні дані відповідача та його контактна інформація. А отже, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.04.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.10.2024), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Та обставина, що відповідач здійснювала погашення боргу, сама по собі не може свідчити про визнання нею істотних умов договору в частині сплати відсотків, які не узгоджувалися сторонами, оскільки відповідач діяла на виконання умов договору в частині повернення лише отриманих нею грошових коштів. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі N342/180/17, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З викладеного вбачається, що відповідачем умови кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитом не погоджені, а тому вимоги про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості простроченими відсотками у розмірі 45860,39 грн. задоволенню не підлягають. Що стосується заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного. Відповідно до наданої до суду довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] були видані наступні картки: картка Універсальна № [NUMBER] дата відкриття 23.04.2010, з терміном дії по 12/13; картка Універсальна World № [NUMBER] дата відкриття 25.12.2013, з терміном дії по 12/15; картка Універсальна Gold № [NUMBER] дата відкриття 15.05.2013, з терміном дії по 03/17. Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростувала. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 07.10.2024 року заборгованість відповідача за тілом кредиту за кредитним договором №б/н від 22.04.2010 року становить 20404,97 грн. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена\~ст. 257 ЦК України\~і становить три роки. За змістом ч. 2\~ст. 259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009\~передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За приписами ч. 4 вказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла наступного висновку: якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів . У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічної правової позиції дотримався і Верховний Суд у постановах від 03.02.2021 у справі № 279/476/17, від 17.02.2021 у справі № 761/32244/17, від 03.03.2021 у справі № 173/436/18. Матеріали справи, зокрема, довідка про видані картки, а також виписка по картковому рахунку [PERSON] , свідчать, що строк дії останньої перевипущеної картки закінчується останнім днем (березень 2017 року), банк звернувся до суду із вказаним позовом (в жовтні 2024 року), тобто з пропуском строку позовної давності. Окрім того, з виписки за договором №б/н за період 23.04.2010 по 09.10.2024 року убачається, що останній платіж на погашення заборгованості вона здійснила 28 серпня 2014 року. Таким чином, з урахуванням викладеного, наявні підстави для відмови у позові в частині стягнення заборгованості з мотивів спливу позовної даності відсутні. При цьому суд, не приймає до уваги, посилання представника позивача про збільшення строку позовної давності до 50-ти років, оскільки анкета-заява не містить домовленості сторін про збільшення строку позовної давності до 50 років, а надані Банком Умови та правила надання банківських послуг , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо збільшення строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15). Також, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення судового збору.

Outcome: dismissed