Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся\~в\~суд із\~позовом\~до [PERSON] \~про визнання\~ [PERSON] \~таким,\~що втратив\~право на\~користування житловим\~приміщенням за\~адресою:\~ [ADDRESS] . В обгрунтування доводів посилається на те, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у вказаному будинку зареєстрований його колишній зять та колишній чоловік його доньки [PERSON] (відповідач), який не проживає у будинку протягом тривалого часу (більше 6 років), що стверджується свідченнями сусідів та актом обстеження. Вимоги мотивує\~тим,\~що прописка\~відповідача є\~перешкодою у\~ користуванні та розпорядженні житлом на власний розсуд, можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, вчиняти правочини з нерухомим майном, а також сприяє сплачувати додаткові кошти на утримання будинку. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 24.12.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Розгляд справи призначено на 11:00 годину 15.04.2025 року. Позивач заявлені позовні вимоги про визнання відповідача\~ таким, \~що втратив\~ право на\~ користування житловим\~приміщенням підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві (вх.№6511). Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "повернути" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить заочний розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~-\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~ч.2\~ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено,\~що згідно копії витягу 402126491 з Державного реєстру речових прав, сформованого 04.11.2024 року - [PERSON] (позивачу) на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 16.11.2016 року, справа № 6-709цс16). Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи, суд приймає о уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення; ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З доданого до позову акту обстеження №350 від 26.11.2024 року про фактичне проживання (не проживання) особи на території Свалявської міської територіальної громади, складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов встановлення факту фактичного проживання (не проживання) особи на території Свалявської міської територіальної громади у присутності двох свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] , суд встановив, що [PERSON] року у будинку [ADDRESS] не проживає більше 6 (шести) років. Судом досліджено: копія довідки №10 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої мадміністратором ЦНАП Свалявської міської ради від 19.11.2024 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] (відповідач) значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 27.07.2010 року; відповідь на судовий запит, надана начальником начальнику відділу "Центр надання адміністративних послуг" Свалявської міської ради Закарпатської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , згідно якої за даними реєстру теритоіральної громади ДМС України громадянин [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (правова позиція Верховного Суду у постанові від 16.01.2021 року: "у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням"). Суд встановив, що [PERSON] без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] тривалий час (більше 6 років), жодного разу не з`явився в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушив порядок користування житловою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] є обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст.89 ЦПК України-суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду\~на вищенаведене,\~на підставі\~досліджених у\~судовому засіданні\~доказів,\~враховуючи обставини,\~на\~які позивач\~послався як\~на підставу\~своїх вимог, що позивачем доведено факт відсутності [PERSON] понад встановлені строки у житловому приміщенні, яке за законом належить [PERSON] , суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до\~п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат;\~п.6\~ст.\~264\~ЦПК України\~-\~під час\~ухвалення судового\~рішення суд\~вирішує питання\~розподілу між\~сторонами судових\~витрат;\~ч.\~1\~ст.\~133\~ЦПК України\~-\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи;\~ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №71597796 від 10.12.2024 року. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved