Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності, до відповідача, пояснивши суду, що вона є власницею частини будинку [ADDRESS] . Співвласницею іншої частини даного будинку була [PERSON] , яка на даний час померла. Належна померлій частина будинку зруйнувалася, однак формальне посилання на неї у документах. як співвласника, перешкоджає позивачці вільно розпоряджатись своєю частиною власності. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивачки та витребувано у Волочиського відділу РАЦС копію актового запису про смерть [PERSON] (а.с.47). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.02.2025 задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у нотаріальній конторі копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.70). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11.03.2025 задоволено клопотання представника позивачки та залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 87). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25.03.2025 призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 101). \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, однак останній подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити у повному обсязі, а саме: припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: будинок [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 66.2 м.кв. та житловою площею 33.2 м.кв., розташований за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с. 103). \~ \~ \~ \~Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с. 60-65). \~ \~ \~ \~Залучені судом до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] подали на адресу суду письмові заяви у яких не заперечили проти задоволення позовних вимог, просять справу розглянути у їх відсутність (а.с.91-97). \~ \~ \~ \~Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Суд, оголосивши заяви учасників судового розгляду (їх представників), дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як об`єктивно встановлено судом, [PERSON] є співвласницею частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11). Згідно копії технічного паспорту від 09.04.2021 загальна площа будинку становить 66.2 м.кв. житлова 33.2 м.кв. До будинку маються дві прибудови, сходи та погріб (а.с.13-15). З відповіді КП «Городоцьке БТІ» на адвокатський запит вбачається, що інвентарна справа на частину домоволодіння по [ADDRESS] . яке належало [PERSON] погашена (закрита) у зв`язку із знесенням частини даного домоволодіння (а.с. 18). Листом від 18.09.2019 позивачці була надана письмова відповідь за підписом Городоцького міського голови з долученням витягу із протоколу №15 засідання постійно діючої комісії виконавчого комітету Городоцької міської ради «Громада Городоччини» від 11.09.2019 про неможливість надання дозволу на зняття з реєстрації частки житлового будинку [ADDRESS] . який є власністю [PERSON] , через відсутність на те передбачених законодавством підстав. З наданого витягу також вбачається, що під час зовнішнього обстеження будинку було встановлено, що частина будинку, яка належала померлій [PERSON] відсутня через руйнацію (а.с. 32-33). З довідки КП «Городоцьке БТІ» вбачається, що належне [PERSON] домоволодіння складається з: глиновалькованого обкладеного цеглою житлового будинку загальною площею 66.2 м.кв., житловою площею 33.2 м.кв. (без урахування загальної площі прибудови «а1» побудованої без дозвільних документів), камінного погреба площею 28.6 м.кв. (а.с. 34). З актового запису про смерть [PERSON] вбачається, що вона померла [INFO] у м.Хмельницькому. До дня смерті була зареєстрована у с. Маначин, Волочиського району, Хмельницької області (а.с. 53). З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після її смерті прийняли її сини [PERSON] та [PERSON] , які проживали та були зареєстровані за однією адресою з померлою у с. Маначин, Волочиського району, Хмельницької області (а.с. 79-83). Суд приходить до висновку, що представником позивачки правильно визначено статус спадкоємців померлої у вказані справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача з тих підстав, що на момент смерті [PERSON] спадкове майно у вигляді частини житлового будинку вже фізично не існувало, а тому в цій частині спадщина прийнята не могла бути. Щодо суті позовних вимог, то суд вважає їх обґрунтованими, виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.5 ст.319 ЦК України). Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна. Відповідно до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна. Згідно із постановою Верховного Суду від 17.01.2019 по справі №708/254/18, умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно, згідно з вимогами ст.349ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127 для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до вимог ч.2 ст.12 згаданого Закону, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності, пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та необхідності застосування ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 року у справі № 922/1645/18. Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). У постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Враховуючи наведене, а також положення ст. 349 ЦК України, з якої законодавцем виключено посилання на те, що право власності на нерухоме майно, яке знищено, припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, слід дійти висновку про пріоритетність події у вигляді знищення майна перед її визнанням, як юридично значущим фактом державою у порядку ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд приходить висновку, що фактично померла [PERSON] та позивачка мали дві окремі частини спірного будинку, який є спільною часткою власністю. Подія у вигляді знищення належного померлій [PERSON] 1/2 частини житлового будинку підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами. Об`єктивно встановлено, що він був зруйнований за спливом часу унаслідок саморуйнації, померла у ньому тривалий час не проживала, за своєю частиною будинку не доглядала. Крім цього, у зв`язку зі знищенням фактичної частини майна померлої [PERSON] без виділу її в натурі, немає підстав звернутися до державного реєстратора для внесення змін до державного реєстру про припинення права власності. Позивачка, у свою чергу, позбавлена можливості належним чином розпоряджатись своїм майном, не має можливості провести належне оформлення земельної ділянки, що перебуває у її користуванні тощо… А тому, проаналізувавши надані позивачкою докази у їх сукупності, з метою усунення стану правової невизначеності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved