Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

заступник керівника Голованівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради з позовом до [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в якому просить суд: \~ \~ \~ \~-визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05.03.2020 №11-3483/14-20-СГ " Про надання дозволу на дозволу на розроблення документації із землеустрою"; \~ \~ \~ \~-визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-11766/14-20-СГ від 01.09.2020 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність"; \~ \~ \~ \~- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 , площею 2 га; \~ \~ \~ \~- зобовязати [PERSON] повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137, площею 2 га; \~ \~ \~ \~- стягнути з відповідачів солідарно на користь Кіровоградської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 12 112 грн . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог зазначено, що Голованівською окружною прокуратурою виявлено, що на території ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівський» знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137, площею 2 га, яка на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 2186318135255) [PERSON] набула право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.09.2020 року №11-117666/10-20 СГ. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.09.2020 року №11-117666/10-20 СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" затверджено відповідний проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137. Вказаному наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області передував наказ на підставі наказ від 05.03.2020 №11-3483/14-20- СГ " Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою " У подальшому, державним реєстратором Гайворонської міської ради Ганджою І.А. 01.10.2020 за №38524826 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 відбулося з порушеннями норм ст.ст. ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ст. ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно - заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2024 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 15 жовтня 2024 року. \~ \~ \~ \~Прокурор у судовому засідані позов підтримав, просить його задовольнити в повному обсязі. З приводу заперечень адвоката та посилання на позицію ВС у справі №340/3096/23 від 25.03.2025 року зазначила, що вказана позиція суду не може бути використана при розгляді даної справи. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена у встановленом у законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позов, у встановлений строк, не подала. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Мелєзгінов Ю.В. направив до суду письмові пояснення по суті справи, в якому просить відмовити в задовленні позову ( а.с.128-137). \~ \~ \~ \~В судовому засідані представник відповідача адвокат Мелєзгінов Ю.В. зазначив, що позов задоволенню не підлягає, висловив свою позицію, якою підтримує свої заперечення, а також послався на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 25.03.2025 року у справі №340/3096/23. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених вимог ( а.с.67 - 75), вважаючи їх необгрунтованими. \~ \~ \~ \~У відзиві представник зазначив, що до Головного управління звернулася гр. [PERSON] з заявою від 20.02.2020 р. (отриману та зареєстровану 02.03.2020 за №П-3370/0/16-20) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. До заяви додано: графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки; Погодження Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області; копія паспорта та РНОКПП. Під час перевірки Головним управлінням доданих матеріалів до заяви [PERSON] не було встановлено, що бажана земельна ділянка зазначена на поданому графічному додатку з Публічної кадастрової карти відноситься до категорії земель рекреаційного, природо-заповідного та ін. природоохоронного призначення, тому Головне управління було розпорядником бажаної земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей 15', 116, 118,121 та 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління, прийнятого наказом від 05.03.2020 року №11-3483/14-20-СГ надано гр. [PERSON] дозвіл на розроблення документації із землеустрою, з таких підстав: земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується інформацією щодо земельної ділянки, що надається Державним кадастровим реєстратором та не відноситься до земель рекреаційного, природно-заповідного та ін.природоохоронного призначення не належить. \~ \~ \~ \~Тобто, у поданих графічних матеріалах гр. [PERSON] не було виявлено невідповідності, яка полягає в тому, що бажана земельна ділянка за рахунок якої вона бажає отримати у власність 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, відноситься до іншої категорії земель, а саме: до земель рекреаційного, природо-заповідного та ін. природоохоронного призначення, а встановлено, що бажана земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності, за рахунок яких [PERSON] просила Головне управління надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (в межах норм безоплатної приватизації) на земельну ділянку орієнтовною площею 2,00 га за межами населених пунктів Луполівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Таким чином, вважає свої дії законними та обгрунтовваними, а позовні вимоги - безпідставними. \~ \~ \~ \~Заступником керівника Голованівської окружної прокуратири подано до суду відповідь на відзив поданий Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області ( а.с.100 -110). \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~Так, згідно наданих суду відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 2186318135255 [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 площею 2 га. \~ \~ \~ \~Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2186318135255 Право власності набуто шляхом безоплатної приватизації на підставі рішення \~ \~ \~ \~Також встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.09.2020 року №11-117666/10-20 СГ " Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" затверджено відповідний проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137. Вказаному наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області передував наказ на підставі наказ від 05.03.2020 №11-3483/14-20- СГ " Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою " У подальшому, державним реєстратором Гайворонської міської ради Ганджою І.А. 01.10.2020 за №38524826 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 відбулося з порушеннями норм ст.ст. ст. 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ст. ст. 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена вище земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінних земель природно - заповідного фонду), а також згідно положень цивільного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. Так, на території Благовіщенської міської ради наявний ландшафтний заказник місцевого значення «Кошаро-Олександрівський», який було створено відповідно Рішення №337 шістнадцятої сесії Кіровоградської обласної Ради 6 скликання 27.07.2021. З метою збереження об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення Держуправлінням охорони навколишнього природного середовища в Кіровоградській області та Ульяновською РДА укладено охоронне зобов`язання №МЗланд 76-564 від 23.08.2012 року, відповідно до якого органу виконавчої влади передано даний обєкт під охорону. В подальшому 12.06.2023 року переукладено охоронне зобовязання №МЗланд 76-564 від 23.08.2012 року з Благовіщенською міською радою. Згідно вказаного рішення та положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Кошаро-Олександрівський», спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівський». Про входження земельної ділянки в межі заповідного урочища свідчать також інформація Департаменту екології та природніх ресурсів Кіровоградської обласної військової адміністрації. Крім того, на офіційному веб-порталі Держгеокадастру України розміщена Публічна кадастрова карта, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення відомостей у вигляді відкритих даних, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Згідно графічних даних Публічної кадастрової карти (вкладення «Природно-заповідний фонд»), спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 повністю входить в межі території об`єкту природно- заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівський». Приймаючи рішення, суд керується наступним. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною першою статті 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті. Відповідно до частини другої цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Відповідно до пункту «в» частини четвертої статті 83 ЗК України землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом. Статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду- це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За статтею 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища`особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно достатті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, землі водного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Так, згідно ч. 1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно п. 24 розділу X Перехідних положень ЗК України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Розташування земельної ділянки, яку набула [PERSON] у межах ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро-Олександрівськии», за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно- заповідного, що унеможливлює перебування цієї ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради. При цьому, територіям природно-заповідного фонду законодавець надав виключний статус. Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. У цій справі прокурор звернувся до суду з позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такий позов, не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Отже, строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою прокурором пропущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. Земельна ділянка, що перебуває в обмеженому обороті, не може передаватись у приватну власність і підлягає захисту шляхом пред`явлення негаторного позову про її повернення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 04.12.2019 у справі №487/10127/14-ц, від у справі №359/281/18-ц, від 02.12.2020 у справі №734/519/15-ц, від у справі №676/190/18, від 22.06.2022 у справі №367/4140/16-ц). Отже, практика Верховного Суду свідчить про запровадження юридичної конструкції, за якою землі, перехід права володіння якими до фізичних та юридичних осіб неможливий, зважаючи на пряму вказівку законодавця, вважаються такими, що залишилися у володінні законного власника (держави або територіальної громади), і в такому разі їх державна реєстрація, використання і розпорядження іншою особою розцінюються як триваюче порушення прав власника, не пов`язане із позбавленням права володіння. У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №752/3093/19 спір, у якій стосувався інших земельних ділянок, вказано, що повернення державі земельної ділянки природо-заповідного фонду необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки. Суд критично ставиться на заперечення відповідачами позову з підстав відсутності рішення уповноваженого органу про визначення категорії спірних земельних ділянок як таких, що належать до земель природно-заповідного фонду, виходячи з таких міркувань: Незважаючи на те, що згідно з даними Публічної кадастрової карти України цільовим призначенням земельних ділянок вказано «для ведення особистого селянського господарства», ця обставина не має правового значення, оскільки статус згаданих ділянок першочергово визначається тим, що вони розташовуються в межах об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом такої території. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що землі природно-заповідного фонду України, якими вважаються ділянки суші і водного простору, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. У цій справі спірна земельна ділянка в силу імперативної вказівки законодавця належать до земель природно-заповідного призначення за фактом розташування на них об`єкта природно-заповідного фонду Суд критично ставиться до заперечення відповідачами позову з тих підстав, що межі ландшафтного заказнику «Кам`яногірський» не встановлювалися, відповідна землевпорядна документація не розроблялася та не затверджувалась, а надані картинки позивачем не джерелом доказу так, як не містять офіційний характер, є припущенням та несуть інформаційний характер, виходячи з такого: Незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій, як земель природно-заповідного фонду, є незмінним. При оголошенні заказника його межі в натурі (на місцевості) не встановлювалися, оскільки обов`язкового попереднього розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єктів природно-заповідного фонду законодавство не вимагає. У такому випадку межі визначаються за матеріалами проектів створення, що прямо передбачено статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Разом з тим судом першої інстанції не надано ні оцінки проекту створення території, ні картографічним матеріалам, які підтверджують місце знаходження об`єкту природно-заповідного фонду. Отже, на думку суду, надана відповідачу земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду, а тому її правовий режим врегульовується, окрім земельного, також природоохоронним законодавством. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 зробила висновок про те, що положення розділу II «Землі України» ЗК України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Стаття 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлює обмеження щодо видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Використання таких територій можливе лише у спосіб, який не суперечить їх цільовому призначенню, а також встановленим вимогам щодо їх охорони і відтворення. Крім того, згідно зі статтею 186-1 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягають погодженню зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Законодавство встановлює також особливий порядок втрати територіями статусу об`єкта природно-заповідного фонду. Так, для зміни меж, категорії та скасування статусу територій природно-заповідного фонду потребується дотримання такої ж процедури, яка встановлена статтями 51-53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» для створення цих об`єктів, а також погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та наявність відповідного експертного висновку, який би засвідчив втрату територією тієї природоохоронної, наукової, естетичної чи іншої цінності, яка стала підставою для її заповідання. Зазначене вище свідчить про те, що спірна ділянка віднесена до земель природно-заповідного фонду, які за імперативною вказівкою законодавця не можуть передаватися із комунальної у приватну власність із виникненням у них приватного володільця. Законно набути право власності на такі земельні ділянки, щодо яких встановлений пріоритет державної та комунальної власності над приватною, не могла жодна фізична чи юридична особа. Тому, суд приходить до висновку, що її реєстрація на праві власності за [PERSON] є порушенням статті 178 ЦК України, статей 43, 44, 58, 59, 83 ЗК України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 7, 9, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та статей 1,2,32, 33, 33-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, законним власником та володільцем земельної ділянки, яка зареєстрована на праві власності за відповідачкою, була і залишається територіальна громада, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 83 ЗК України заволодіння землями природно-заповідного фонду комунальної форми власності приватними особами є неможливим. З огляду на це, суд критично сприймає твердження відповідачів про те, що спірна земельна ділянки відносяться до особливо цінних земель природно-заповідного фонду. Також суд критично відноситься до твердженя представника відповідача [PERSON] - адвоката Мелєзгінова Ю.В. про те, що у задоволені позову необхідно відмовити беручи до уваги позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.03.2025 року у справі №340/3096/23., з огляду на наступне. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: -суб`єктний склад сторін спору; -зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); -об`єкт (предмет). Велика Палата\~Верховного Суду\~виходить з\~того,\~що подібність\~правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що вказана, представником відповідача, позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не може бути використана при розгляді данної справи, через те, що дані правовідносини не є подібними оскільки відрізняються видом судочинства (цивільне та адміністративне), сторонами (громадянин та орган місцевого самоврядування), предметом (надання у власність земельної ділянки природно-заповідного фонду та зміна меж і площі заповідника рішенням органу місцевого самоврядування без їх вилучення), підставами позову (усунення перешкод у користуванні, розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду власником та скасування управлінського рішення про перенесення заповідника на іншу територію, а ніж передбачалося документами про його створення). Зважаючи на те, що набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку відбулося з порушеннями норм статей 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» статей 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову, відповідно до положень ч.1, п.2) ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу з відповідачів на користь Кіровоградської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір у загальному розмірі 12112 грн., по 6056 грн. солідарно з кожного з відповідачів.

Outcome: approved