Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Орловську Я.Б. звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить: припинити право спільної сумісної власності на майно набуте подружжям під час шлюбу та порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення салону краси за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; 16,18% нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Закрити провадження в частині виділення у власність кредиторської вимоги у розмірі 831\~524 грн на підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). В обґрунтування позову вказує, позивач [PERSON] та [PERSON] з 06 червня 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 06 червня 2022 року на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] , 1989 року народження. За час шлюбу за спільні кошти та в результаті спільної праці колишнім подружжям було придбане майно, а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та зареєстрований за [PERSON] ; квартира, площею 69 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за [PERSON] ; квартира, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за [PERSON] ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстроване за [PERSON] ; нежитлове приміщення (салон краси), площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та зареєстроване за [PERSON] . Зазначає, що оскільки усі вищезазначені об`єкти були придбані за час перебування у шлюбі та за кошти, що здобувалися подружжям спільно в тяжкій праці просить здійснити поділ майна. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.08.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя в якому просить: визнати-нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: [ADDRESS] - особистою приватною власністю [PERSON] ; здійснити поділ спільного майна подружжя а саме: виділити у власність [PERSON] нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] 2/5 ідеальної частки в квартирі, площею 69 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; виділити у власність [PERSON] легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; виділити у власність [PERSON] кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27 730 грн. 00 коп. в рахунок відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя. Зазначає, що 06.06.1989 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2022 року в цивільній справі 569/19259/21 вказаний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі сторони по справі набули право власності на майно та фінансові зобов`язання а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] ; квартира площею 69 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (придбана за власні кошти [PERSON] ); квартира, площею 67 кв.м., за адресою, [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за ФОП [PERSON] ; нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] ; кредиторські вимоги подружжя на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). Зазначені об`єкти за своєю природою, хоч і придбані в період перебування в шлюбі, однак не всі з них є предметом спільного майна подружжя та підпадають під ознаки особистого майна одного з подружжя. Зокрема, нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] , підставою для здобуття права власності на вказане майно став договір купівлі-продажу від 29 жовтня 2009 року укладений саме ФОП [PERSON] та Управлінням Комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради. Відповідно до змісту даного договору, ФОП [PERSON] здійснила оплату вартості за кошти від своєї діяльності як підприємця. Сам же об`єкт було придбано не в інтересах сім`ї, а для використання його в підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, що виключає його з числа спільного майна подружжя та його слід розглядати як особисту приватну власність. Щодо, об`єкту нерухомого майна - квартира, площею 69 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] - вартість вказаного об`єкта відповідно до додаткової угоди № 1 договору купівлі продажу майнових прав №А4/12 від 02.08.2012 року становила - 659 300 грн. при цьому відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 06 листопада 2012 року за гр. [PERSON] , вона заплатила кошти в сумі 659 300 грн. 00 коп., відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав № 4А/12 від 02.08.2011 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1», що свідчить про внесення нею повної суми особистих коштів, так як коштами родини [PERSON] міг розпоряджатися самостійно, відтак частка в квартирі [ADDRESS] , з урахуванням її теперішньої вартості та зроблених покращень не є рівною. Окремо поділу підлягає кредиторська вимога подружжя на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). Також відповідач-позивач [PERSON] просить залишити за нею об`єкт нежитлової забудови який є джерелом доходу для існування та інструментом здійснення господарської діяльності. Так, ФОП [PERSON] займається господарською діяльністю, за адресою [ADDRESS] , вказане приміщення повністю облаштоване для господарської діяльності і постійно діє з 2012 року, за вказаним об`єктом здійснюється реклама послуг останньої, а також сформована стала клієнтська база, воно є основним видом діяльності та отримання прибутку з якого оплачуються податки до місцевого бюджету м. Рівне, крім того сам об`єкт є неподільним, що виключає можливість його спільного використання та подальшого поділу - з виділом в натурі на місцевості. Щодо вимоги визнання за [PERSON] 3/5 квартири в місті Києві, зазначає, що ринкова вартість квартири на тепер 3 501 000 грн., з них 659 300 грн. сплачено особистими коштами [PERSON] , що становить 1/5 вартості вказаної квартири, решта 4/5 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Так як вказана квартира мала стати власністю сина - [PERSON] , який по тепер там зареєстрований та проживав тривалий період часу, вважає, що вони спільно із позивачем-відповідачем мають в майбутньому подарувати вказане майно сину, а тому вона хоче мати гарантії того, що останній без її згоди не зможе розпорядитися вказаним майно на шкоду спільній дитині. Крім того стверджує, що автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] - зареєстрований за [PERSON] та перебуває у його володінні, однак про виділення йому у власність автомобіля він не говорить. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя прийняти до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу вартості квартири, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 16.03.2023 року відновлено провадження у справі. 24 травня 2023 від представника позивача-відповідача адвоката Орловської Я.Б. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просить: припинити право спільної сумісної власності на майно набуте подружжям під час шлюбу, а саме: легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; квартиру площею 69, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення салону краси за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; 16,18% нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Закрити провадження в частині виділення у власність кредиторської вимоги у розмірі 831\~524 грн на підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року). Ухвалою суду від 07.12.2023 року призначено судову оціночно-будівельну експертизу вартості квартири, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-позивача адвоката Меркулова С.А. про призначення оціночно-будівельної експертизи та клопотання про призначення повторної оціночно-будівельної експертизи. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач-відповідач [PERSON] та його представник адвокат Орловська Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат Меркулов С.А. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 червня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №503. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано: - легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; - квартиру площею 69 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . На підставі ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) визнано кредиторські вимоги [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» у розмірі 831 524 грн. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Вимогами ст.\~61\~СК України\~передбачено,\~що об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частинами другою, третьою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] з 1998 року, він запросив його робити ремонт в приміщеннях по [ADDRESS] та по [ADDRESS] . Кошти за ремонт оплачував йому [PERSON] . [PERSON] свідок бачив один раз в приміщенні по [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] з 2000 року, а пізніше познайомився і з [PERSON] . Свідок на прохання [PERSON] допомагав ремонтувати та налаштовував програмне забезпечення в солярій по [ADDRESS] , за свою роботу свідок коштів не брав. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] це його брат. Квартира по [ADDRESS] була придбана його батьком в 1996-1997р. [PERSON] тривалий час був приватним підприємцем. Ремонт по вул. Струтинській робили свідок, його брат [PERSON] та інші працівники. Квартиру по [ADDRESS] його батько продав [PERSON] . [ADDRESS] придбав [PERSON] . Свідок допомагав встановлювати там солярій, адміністратором в якому була [PERSON] . [ADDRESS] . Петлюри купив [PERSON] , він там робив ремонт. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] і [PERSON] оскільки допомагав їм виготовляти документацію, ставити електричний щиток та інше в приміщеннях по [ADDRESS] та [PERSON] . Договори на виконання робіт не укладалися, а розраховувався з ним [PERSON] , який його і наймав. В квартирі по [ADDRESS] свідок ремонтував бойлер. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] знає з 2010 року, а з [PERSON] познайомився пізніше. В 2011-2012 р. [PERSON] просив його зробити опалення по [ADDRESS] . Матеріали для опалення купував [PERSON] . Також робив монтажні та демонтажні роботи, оплату за роботу здійснював [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] це його племінниця, знає її з 5 років. В 2010-2011 році [PERSON] попросила його з дружиною знайти для її сина квартиру в м. Києві. Також [PERSON] попросила в них кошти 30 тис дол. США. В 2011 році, після продажу квартири в м. Донецьк в 1998 році [PERSON] з [PERSON] переїхали в м. Рівне. Позичені кошти [PERSON] повернула свідку. Йому відомо, що [PERSON] працював в [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] це її двоюрідна сестра, в 2006 році вона попросила у неї кошти на придбання солярію та протягом року повернула ці кошти. В 2011 році також [PERSON] просила кошти на придбання квартири для сина [PERSON] . ЇЇ батьки позичили [PERSON] 20 тис. дол. США, а свідок позичила 10 тис. дол. США. До 2013 року [PERSON] повернула кошти, залишилась неповернута сума 4000 дол. США. [PERSON] знав, що [PERSON] позичала у свідка та її батьків кошти. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] вона знає з 2006 року. З 2019 року знімає в неї в оренду кабінет по [ADDRESS] .. Господарською діяльністю [PERSON] займається давно, чоловіка [PERSON] по [ADDRESS] свідок не бачила. Послуги на відвідування солярію надає [PERSON] . Також свідку відомо, що [PERSON] придбала солярій, кошти вона позичала у своїх родичів. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] це його тітка. [PERSON] переїхала в м. Рівне в 1998 році. В неї є солярій по [ADDRESS] . Також свідку відомо, що в 2021 році [PERSON] з [PERSON] розірвали шлюб. Квартира в [ADDRESS] купувалася для їх спільного сина [PERSON] , десь з 2013 року [PERSON] проживав в квартирі в [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] це її сестра, з 1989-1995 році сім`я [PERSON] проживала в її батьків в м. Донецьк. В 1995 році [PERSON] купила квартиру в м.Донецьк та в 1998 р. її продала. Після цього переїхала з [PERSON] в м. Рівне. Гроші за продаж квартири в м. Донецьк [PERSON] віддала [PERSON] на купівлю квартири в м. Рівне. В 2006 році квартира по [ADDRESS] була переоформлена на [PERSON] , а до того ця квартира була у власності батька [PERSON] . Ірина в 1999 році почала займатися бізнесом, в 1999 році вона позичила у батьків 2000 дол. США на обладнання для солярію. В 2006 році [PERSON] також позичала кошти у розмірі 55000 дол. США для купівлі квартири в [ADDRESS] . Дана квартира в м. Києві була оформлена на [PERSON] . Ірина збирала кошти на ремонт по [ADDRESS] , але вимушена була відати ці кошти [PERSON] для купівлі квартири в Одесі. В 2007 році [PERSON] купила приміщення в [ADDRESS] та в м. Києві, джерелом доходів переважно були кошти з бізнесу зароблені Іриною. Машиною користувався [PERSON] , проживав у [ADDRESS] . Суд встановив, що згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №293509920 від 31.12.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] площею 69,4 кв.м зареєстровано за [PERSON] , дата державної реєстрації 04.04.2013 року. Згідно висновку судового експерт Голубенко І.М. від 09.03.2023 року №10095 ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 2 856 920 грн. Право власності на автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] , дата реєстрації 02.06.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 02.06.2016 року. Згідно звіту про оцінку КТЗ від 21.09.2022 року ринкова вартість автомобіля марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] становить 141 423,00грн. З реєстру речових прав на нерухоме майно №280667832 від 22.10.2021 року право власності на нежитлове приміщення в [ADDRESS] загальною площею 113 кв.м. зареєстровано за [PERSON] , дата реєстрації права власності 18.03.2020 року. Згідно висновку про вартість майна від 21.09.2022 року, ринкова вартість нежитлового приміщення (нежитлове приміщення підвалу) в [ADDRESS] становить 3 515 189,00 грн. Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №280666433 від 22.10.2021 року право власності на приміщення салону краси в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , дата реєстрації 05.03.2012 року. Згідно висновку про вартість майна від 21.09.2022 року, ринкова вартість приміщення салону краси в [ADDRESS] становить 1 899 877,00грн. Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно №280664975 від 22.10.2021 року право власності на квартиру, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , дата реєстрації 21.12.2006 року. Згідно висновку судового експерта №СЕ-19/118-24/10-ОБ від 05.03.2024 року ринкова вартість квартири в [ADDRESS] становить 1 553\~000 грн. Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2019 по справі № 911/1175/18 визнано кредиторські вимоги [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Набережний квартал-Жаботинського» у розмірі 831\~524 грн. Так, відповідно до вказаного судового рішення було встановлено, що: "09.09.2015 між Обслуговуючим кооперативом "Набережний Квартал-Жаботинського" (боржник) та [PERSON] (кредитор) було укладено договір № 15.01.1.205 про сплату внесків у OK «Набережний Квартал-Жаботинського», за умовами якого боржник зобов`язався організувати будівництво житлового будинку у м.Одеса за рахунок внесків кредитора та внесків інших асоційованих членів обслуговуючого кооперативу, здати його в експлуатацію, передати кредитору приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене цим договором та всі документи, необхідні кредитору для реєстрації права власності на нього, а кредитор зобов`язався сплатити боржнику внески у розмірах та в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього. Сторони домовились, що об`єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS] та передається з наступними характеристиками: квартира, 1 секція, 5 поверх, загальна площа 59,16 кв.м., [ADDRESS] з приміткою, що вказана площа проектна, номер будівельний -1 секція (п. 1.5 договору)". За загальним правилом кредиторські вимоги подружжя (право вимоги за договором позики, купівлі-продажу тощо, коли подружжя виступає як кредитор і вправі вимагати повернення боргу, передачі речі тощо) враховуються при визначенні обсягу майна, що підлягає поділу між подружжям. Таким чином, легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; квартира площею 69, розташована за адресою: [ADDRESS] ; квартира, площею 67 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення салону краси площею 55,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а також кредиторські вимоги на загальну суму в 831 524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані /набуті за час шлюбу. Доказів, які б спростовували дані обставини, суду не надано. Щодо посилання відповідачки-позивачки [PERSON] на те, що приміщення площею 113 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбане нею як ФОП суд зауважує наступне. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 положення частини першої статті 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас у пункті 2.1 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Отже, статутний капітал та майно приватного підприємства може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не в усіх випадках, а лише за умови, що це майно не є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (якщо воно отримане, наприклад, у спадок). В абзаці п`ятому пункту 2.2 мотивувальної частини цього Рішення Конституційного Суду України вказано, що внесок до статутного капіталу та виділене зі спільної сумісної власності подружжя майно (кошти) передаються у власність приватного підприємства. Це твердження узгоджуватиметься з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України, у якій вказано, що майно приватного підприємства це об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, якщо виходити з того, що в резолютивній частині мається на увазі приватне підприємство як єдиний майновий комплекс (про що також йдеться в зазначеному абзаці з посиланням на статтю 191 ЦК України), а не лише як юридична особа. Отже, висновки, викладені в зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, необхідно розуміти так: статутний капітал приватного підприємства юридичної особи або майно приватного підприємства єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя). Іншими словами, пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України охоплює два різні випадки: перший коли майно передане у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю; другий коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як внесок юридичній особі, а використовується одним із подружжя без створення юридичної особи, зокрема як фізичною особою підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20). Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2022 року у справі № 686/24549/15 (провадження № 61-5165св21). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №\~209/3085/20\~(провадження № 14-182цс21)). За вимогами первісного та зустрічного позову сторони просять суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на окремі об`єкти нерухомого майна, автомобіль, кредиторські вимоги та припинити право спільної сумісної власності подружжя на спільне майно. Відповідач-позивач [PERSON] просить суд визнати нежитлове приміщення по [ADDRESS] її особистою власністю. В судовій промові позивач-відповідач [PERSON] зазначив, що погоджується на присудження йому грошової компенсації 185022.50 грн., або для дотримання рівності сторін із врахуванням неподільних речей залишити за ним право власності на 5.25% нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Суд доходить висновку, що кредиторські вимоги є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя та підлягають поділу. При цьому, суд приймає до уваги, що кредитором виступає саме [PERSON] , та вважає за доцільне вказане право кредиторської вимоги у розмірі 831\~524 грн. 00 коп. (відповідно до ухвали Господарського суду Київської області в справі про банкрутство справа № 911/1175/18 від 29.08.2019 року) залишити за [PERSON] .. Визнати за [PERSON] право власності на: квартиру, площею 69 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (вартість майна 2\~856\~920 грн.), оскільки позивач-відповідач [PERSON] працює в м. Києві, зареєстрований та проживає в даній квартирі. Визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки Audi А6, VIN - код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (вартість майна 141\~423 грн.), враховуючи обставини, що саме [PERSON] користується транспортним засобом. Щодо визнання за [PERSON] права власності на окремі об`єкти нерухомого майна суд враховує наступне, що саме [PERSON] , як фізичною особою - підприємцем було придбане приміщення по [ADDRESS] (про що свідчить договір купівлі продажу від 29.10.2009 року а.с. 70). З пояснень сторін та свідків убачається що ФОП [PERSON] здійснює господарську діяльність за адресою [ADDRESS] ., а також те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , відтак суд прийшов до висновку визнати за [PERSON] право власності на: нежитлове приміщення, площею 55.6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (вартість майна 1\~899 877 грн.); квартиру, площею 67 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (вартість майна 1\~553 000грн.); нежитлове приміщення, площею 113 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (вартість майна 3\~515 189 грн.) та стягнути з неї компенсацію при перевищенні вартості її частки при поділі спільного майна. Враховуючи, що загальна вартість майна визнаного за [PERSON] перевищує вартість майна визнаного за [PERSON] , суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] грошову компенсації при перевищенні вартості частки при поділі спільного майна подружжя в розмірі 1 569 099 (один мільйон п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 50 копійок, у зв`язку з припиненням його права власності на спільне майно. У постанові від 04.11.2020р. по справі 662/1069/17, Верховний Суд зазначив, що у процесі поділу майна, суди можуть одночасно застосувати не один спосіб, а їх поєднання. Саме поєднання позивачем способів захисту по даній справі застосовується з метою досягнення бажаного результату у спосіб, який є ефективний. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022р. у справі №125/2157/19 зазначено, що «у кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В постанові від 03 серпня 2022р. у справі №910/9627/20, Велика Палата Верховного Суду, вказала, що «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)).» Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги задоволено частково, при подачі позивачем-відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 7443,00грн, з яких недоплачено 4962 грн. (що разом становить 12405 грн.), отже з відповідача-позивача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1241 гривень 00 копійок. (7443-6202 (1/2)). Також зустрічні позовні вимоги задоволено частково, з позивача-відповідача [PERSON] на користь відповідача-позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір 6202 гривень 50 копійок (1/2 з 12405). На підставі викладеного,

Outcome: partial