Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

05.02.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Оріщенко Наталії Сергіївни, яка діє в інтересах [PERSON] , у якій просила стягнути з Відповідача заборгованість за Договором оренди земельної ділянки №193 від 03.04.2007 зі сплати орендної плати у загальному розмірі 8696,85 грн., а також пеню в розмірі 405,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 845,26 грн., три проценти річних 256,54 грн. усього 10203,88 грн; розірвати Договір оренди земельної ділянки №193 від 03.04.2007, площею 5,4213 га, кадастровий номер 6320282400:04:000:0092; та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю, серія ІІІ-ХР № 036041 від 12.11.2002, є власником земельної ділянки, площею 5,4213 га, кадастровий номер 6320282400:04:000:0092. 03.04.2007 між позивачем і СТОВ "ГУСАРІВСЬКЕ" було укладено договір оренди земельної ділянки № 193, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування на 20 років земельну ділянку загальною площею 5,4213 га. Договором обумовлено внесення орендної плати до 31 грудня звітного року у розмірі 1,5% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що становить 889,22 грн на рік з урахуванням прибуткового податку. Позивач третій рік поспіль не отримує від Відповідача орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6320282400:04:000:0092, зокрема не отримав орендну плату за 2022, 2023 та за 2024 рік. Відповідач порушив свої зобов`язання за Договором оренди зі сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, який зобов`язаний був сплатити на користь Позивача: орендну плату за 2022 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 2850,49 грн; орендну плату за 2023 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 2850,49 грн; за 2024 рік 2995,87 грн. Крім того, відповідно до абзацу 6 Розділу 4 Договору оренди земельної ділянки № 193 від 03.04.2007 передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення, що становить 405,22 грн. У зв`язку із тим, що Позивачем не було отримано належної за Договором оренди земельної ділянки та Додаткової угоди до нього, оплати орендної плати за 2022-2024 роки, просить стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, що становить: за 2022 рік 503,77 грн та 171,03 грн, за 2023 рік 341,49 грн та 85,51 грн, а всього 845,26 грн та 256,54 грн. Таким чином, у Відповідача перед Позивачем існує заборгованість за Договором оренди зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки у розмірі 10203,88 грн. Вважає, що Відповідачем істотно порушено умови Договору оренди, а саме: Відповідачем у визначені Договором оренди строки не сплачено на користь Позивача оренду плату за 2022 - 2024 роки, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК є підставою для розірвання Договору оренди за рішенням суду. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не прибув, через систему "Електронний суд" його представник адвокат Оріщенко Н.С. подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на землю, серії ІІІ-ХР №036041, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 5,4213 га, кадастровий номер 6320282400:04:000:0092, розташованої на території Гусарівської сільської ради Балаклійського (натепер Ізюмського) району Харківської області. 03.04.2007 між позивачем і СТОВ "ГУСАРІВСЬКЕ" було укладено договір оренди земельної ділянки № 193, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування на 20 років земельну ділянку, загальною площею 5,4213 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Грошова нормативна оцінка земельної ділянки становить 59281,08 грн. Договором обумовлено внесення орендної плати до 31 грудня звітного року у розмірі 1,5% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що становить 889,22 грн на рік. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області від 07.01.2025 за № 405/6/20-40-24-13-11, наданого на адвокатський запит, за період 2022-2024 роки відсутні відомості щодо виплати СТОВ «Гусарівське» на користь [PERSON] орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого свобода договору ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Як передбачено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається (ст. 21 ЗУ "Про оренду землі"). Згідно зі ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач). Статтею 409 ЦК України визначені права та обов`язки власника земельної ділянки, наданої у користування для сільськогосподарських потреб. Отже власник земельної ділянки має право, зокрема, вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі , має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Землекористувач має право володіти та користуватися земельною ділянкою в повному обсязі відповідно до умов договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом (ст. 410 ЦК України). Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 412 ЦК України). Положеннями ст. 141 Земельного кодексу України передбачено припинення права користування землею у разі систематичної несплати земельного податку або орендної плати. Крім того, за змістом статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з частинами 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частиною 3 ст. 762 ЦК України визначено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. У відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" визначено право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати. За змістом положень ст. 32 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Таким чином, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між сторонами договором. Як було встановлено судом, [PERSON] передав в оренду СТОВ «Гусарівське» земельну ділянку, площею 5,4213 га, кадастровий номер 6320288000:05:000:0196, земельну ділянку площею 4,4901 га у тому числі ріллі 4,4902 га, кадастровий номер 6320282400:04:000:0092 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 № 309, с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області у період з 24.02.2022 по 12.09.2023 було включено до територій України на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Тому суд вважає, що відповідач не мав можливості використовувати земельну ділянку з 24.02.2022 до 12.09.2022 через окупацію с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області (з 02.03.2022 по 29.03.2022) та проведення бойових дій, що у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України звільняє відповідача від сплати орендної плати за весь час, протягом якого земельна ділянка не могла бути використана через обставини, за які він не відповідає. Разом з цим, з 01.01.2022 до 23.02.2022 та з моменту деокупації с. Гусарівка Ізюмського району Харківської області та закінчення бойових дій, тобто з 13.09.2022 до дати звернення позивача до суду із цим позовом відповідач користувався спірною земельною ділянкою. Відповідачем на надано суду доказів сплати позивачу орендної плати за 2022-2024 роки за вказаним договором оренди. Отже доводи позивача щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати за вказаний період відповідачем не спростовані. Представником позивача надано детальний розрахунок заборгованості по орендній платі, яка становить за 2022 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 2850,49 грн; орендну плату за 2023 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 2850,49 грн; за 2024 рік 2995,87 грн, а всього 8696,85 грн. Згідно з договором оренди від 03.04.2007 грошова нормативна оцінка земельної ділянки становить 59281,08 грн, Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки і становить 889,22 грн на рік з урахуванням прибуткового податку. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 31 грудня звітного року. Отже при зміні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки у зв`язку з її індексацією, змінюється також розмір орендної плати за договорами оренди, яка повинна бути сплачена до 31 грудня звітного року. Відтак при зміні нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок у зв`язку з її індексацією, змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, оскільки він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За таких умов, у сторін за договором оренди відсутній обов`язок вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає у відповідача, як орендаря, з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки. До такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22. Договором оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на три роки, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в інших випадках, передбачених законом. Аналіз вказаних положень договору оренди в їх сукупності свідчить про те, що орендна плата за договорами оренди може бути змінена, в тому числі збільшена, без укладення додаткових угод до договорів оренди. Зазначене відповідає положенням ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. При цьому, суд враховує існування обставин, за які відповідач не відповідає, і через які не міг використовувати земельну ділянку у період з 24.02.2022 до 12.09.2022, згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України, отже вимоги позивача в частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за цей період задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки в сумі 1272,96 грн, виходячи із такого розрахунку: 2850,49 : 365 х 163 = 1272,96 (грн), де 2850,49 грн сума орендної плати за весь 2022 рік, 163 кількість днів у 2022 році, за які підлягає стягненню заборгованість зі сплати орендної плати (періоди з 01.01.2022 до 23.02.2022 та з 13.09.2022 до 31.12.2022). За 2023 рік підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 2850,49 грн. За 2024 рік підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 2995,87 грн. Абзацом 6 Розділу 4 Договору оренди земельної ділянки № 193 від 03.04.2007 передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення. Враховуючи строки спеціальної позовної давності, Позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з Відповідача пені, нарахованої на заборгованість з виплати орендної плати за 2022 рік. Оскільки відповідно до абзацу 4 Розділу 4 Договору оренди земельної ділянки № 193 від 03.04.2007 орендна плата вноситься на протязі календарного року. Розрахунки закінчуються не пізніше 31 грудня звітного року, то пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення за період 2023 року починає нараховуватися з 01.01.2024 року, з першого дня прострочення. Частиною 3 ст. 549 ЦК передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 405,22 грн, виходячи із такого розрахунку: 2850,49 грн (сума боргу) ? (подвійна розрахункова ставка НБУ) / 100% ? (кількість днів) / 366 (днів у році): 2850,49 *30%/100%*25/366 = 58,41 грн 2850,49 *30%/100%*49/366 = 114,49 грн 2850,49 *29%/100%*42/366 = 94,86 грн 2850,49 *27%/100%*49/366 = 103,04 грн 2850,49 *26%/100%*17/366 = 34,42 грн Отже, сума Пені за несплату орендної плати за 2023 рік становить: 58,41+114,49+94,86+103,04+34,42= 405,22 грн. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 566,43 грн, з яких за 2022 рік 224,94 грн, за 2023 рік 341,49 грн. та 3 процента річних в сумі 161,89 грн, з яких: за 2022 рік 76,38 грн., за 2023 рік 85,51 грн. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). У відповідності до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договорів оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17, а також у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17. За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договорів та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності. Таким чином, в діях відповідача вбачається систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору. Виходячи із визначення основної мети підприємницької діяльності отримання прибутку та визначення суті договору оренди, слідує, що смислом оренди є отримання орендарем у користування певного, відсутнього в його власності майна для використання цього майна в своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а для орендодавця отримання плати за надання такого майна в користування. Неотримання орендодавцем орендної плати протягом більше ніж двох років, безумовно, свідчить, що орендодавець значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. Несплата відповідачем у 2022, 2023 та 2024 роках орендної плати позивачу за договором оренди землі від 03.04.2007 є істотним порушенням умов договору, отже наявні юридичні підстави для розірвання спірного договору оренди. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що діями відповідача, які полягали у несплаті позивачу орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки у передбачені договором оренди строки, було порушено цивільні права позивача, що свідчить про наявність, передбаченого ст. 651 ЦК України, істотного порушення відповідачем договору оренди і як наслідок підстав для його розірвання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди від 03.04.2007, підлягають задоволенню; позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти Укра3їни", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1938,00 грн судового збору. Оскільки позов задоволено частково, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 1567,45 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: partial