Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

15.07.2024 адвокат Біленко О. О. в інтересах [PERSON] через систему "Електронний суд" подав позовну заяву до [PERSON] , а 19.08.2024 подав заяву про зміну предмету позову, 18.12.2024 заяву про залучення співвідповідача Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, просив вважати заявлені позовні вимоги наступними: 1. Встановити факт того, що [PERSON] постійно не проживала у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, день смерті спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; 2. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належав останній на праві приватної власності, яку не прийняла у спадщину [PERSON] , оскільки не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На обґрунтування позову представник позивача [PERSON] зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28.05.1993, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Шелудьківської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та могла бути дочка [PERSON] . За заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу та 26.04.2024 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво про право на спадщину зареєстровано в реєстрі за № 352. В подальшому [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на іншу 1/2 частку вказаного житлового будинку, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вказана частка залишена відкритою за іншим спадкоємцем, що прийняв спадщину, якому свідоцтво про право на спадщину не видано. Нотаріусом було зазначено про те, що померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею була зареєстрована її дочка [PERSON] , яка заяв про відмову від спадщини протягом встановленого законом строку не подавала, тобто, вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, реєстрація відповідача [PERSON] разом зі спадкодавцем на день її смерті є формальною, оскільки відповідач не проживала за вказаною адресою та фактично постійно тривалий час, з 2009 року, проживала на території РФ, як до дня смерті матері так і на день її смерті. Останній раз відповідач приїжджала до України у 2014 році. Спадкодавець [PERSON] останні три роки до своєї смерті мала незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим постійно потребувала сторонньої допомоги, тому позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] постійно навідували та допомагали [PERSON] . Враховуючи, що відповідач у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини не зверталася, засобами поштового зв`язку таку заяву не направляла, вважав, що [PERSON] фактично відмовилася від спадщини. На цей час позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на іншу 1/2 частку житлового будинку, у зв`язку з чим змушена звернутися за захистом порушеного права до суду. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.07.2024 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02.08.2024. 24.07.2024 представник позивача [PERSON] подав заяву про усунення недоліків. 02.08.2024 ухвалою Зміївського районного суду Харківської області за клопотанням представника позивача витребувано: від Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи № 7/2018 (номер у Спадковому реєстрі 61868010), заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про всі перетини державного кордону України [PERSON] , та відкладено підготовче засідання на 02.10.2024. 13.08.2024 надійшла копія спадкової справи № 7/2018, після померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 63-98). 19.08.2024 представник позивача Біленко О. О. подав заяву про зміну предмету позову. 21.08.2024 надійшла інформація щодо перетину державного кордону України [PERSON] (а. с. 126-129). 02.10.2024 за клопотанням представника позивача [PERSON] відкладене підготовче засідання на 08.11.2024. 08.10.2024 представник позивача Біленко О. О. долучив до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку нерухомого майна. 08.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Овдієнка В. В. у відпустці підготовче засідання відкладене 21.11.2024. 21.11.2024 ухвалою суду прийнято до провадження заяву про зміну предмету позову представника позивача [PERSON] та відкладено підготовче засідання на 20.12.2024. 12.12.2024 представник позивача Біленко О. О. подав заяву, в якій просив здійснювати підготовче провадження за його відсутності та за відсутності позивача. 18.12.2024 представник позивача Біленко О. О. подав клопотання, в якому просив залучити до участі у справі співвідповідача Слобожанську селищну раду Чугуївського району Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2024 залучено до участі у справі відповідача - Слобожанську селищну раду Чугуївського району Харківської області, та відкладено підготовче засідання на 06.02.2025. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13:00 годину 06.02.2025. 06.02.2025 у зв`язку з неявкою учасників справи судовий розгляд відкладено до 03.04.2025. Відповідач [PERSON] , яка повторно не з`явилася в судове засідання, при цьому повідомлялася повістками, направленими рекомендованими листами (а. с. 58-62, 130-132, 152-154, 160-164, 187-194, 209-211), через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 207), не\~повідомила про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Виходячи з того, що під час підготовчого провадження відповідач не скористалася своїми цивільними процесуальними правами на подачу відзиву на позов та письмових пояснень щодо суті спору; про необхідність подачі або витребування додаткових доказів, які мали б значення для вирішення цієї справи не заявляла, будь-яких інших клопотань, які б впливали на вирішення справи не подавала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] . В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача 2 Діхтяр Д. М. у заяві від 03.01.2025 просив розглянути справу за відсутності представника Слобожанської селищної ради. Вислухавши позивача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , до складу якої входить 1/2 частка на право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для вирішення цього спору позивачеві необхідно встановити факт непроживання відповідача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на день її смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Отже, вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні має бути взаємопов`язаною з вимогою про право цивільне для їх вирішення в одній справі. Встановлення юридичного факту в позовному провадженні без вирішення спору по суті, є неможливим. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №464/1107/21. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується відомостями копій паспорта громадянина України [NUMBER] , свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 7-10, 72, 74, 81). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована з 11.06.2008 за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Даними витягу з реєстру територіальної громади (Слобожанська територіальна громада) № 2024/004319158 від 30.04.2024 підтверджується, що позивач [PERSON] 30.04.2024 змінила місце реєстрації на нове: [ADDRESS] (а. с. 10 зворот). [INFO] померла мати позивача [PERSON] в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 11, 65). Даними копій рішення виконавчого комітету Шелудьківської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області № 43 від 28.05.1993, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок підтверджується, що [PERSON] була власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11 зворот, 12, 89 зворот, 90). Згідно висновку ФО-П [PERSON] від 05.10.2024, житловий будинок [ADDRESS] , станом на 05.10.2024 має ринкову вартість - 188 300 грн 00 коп. (а. с. 149, 150). З довідки завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 386/02-14 від 10.04.2024 вбачається, що 17.01.2018 заведено спадкову справу № 7/2018 (номер справи у Спадковому реєстрі 61868010) щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , що мешкала в [ADDRESS] . Відповідно до цієї справи спадкоємицею померлої [PERSON] є [PERSON] (а. с. 13 зворот, 87). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.04.2024 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Зареєстровано в реєстрі за № 352. Спадкова справа № 7/2018. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку майна ще не видано (а. с. 14, 94 зворот). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 376146277 від 26.04.2024, за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.04.2024 (а. с. 14 зворот). Даними довідки Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 11.06.2019 № 662, підтверджується, що [PERSON] дійсно проживала та була зареєстрована на території ради за адресою: [ADDRESS] , з 30.04.1992 по 31.12.2017. На день смерті разом з [PERSON] була прописана дочка померлої [PERSON] , [INFO] , з 21.05.2002. Малолітні та неповнолітні діти за вищевказаною адресою не зареєстровані (а. с. 15 зворот, 76). Згідно довідки ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області від 06.05.2024 № 18Аз/119-79/01/20-24, в ході проведення пошукових заходів стосовно [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що остання за вищевказаною адресою фактично не мешкає протягом тривалого періоду часу. З 2009 року проживає в Росії. Встановити її місцезнаходження на території України на теперішній момент не сталося за можливе. За обліками ВП у розшуку не перебуває та в місцях позбавлення волі не знаходиться (а. с. 16). Згідно довідок відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/1166 від 22.07.2024, № 01-21/1194 від 30.07.2024 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 32, 41). З копії матеріалів спадкової справи, яка надійшла до суду 13.08.2024, вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 7/2018 за заявою [PERSON] (а. с. 63-98). Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області було видано свідоцтва про право на спадщину за законом 15.03.2024, які зареєстровані в реєстрі за № 210, № 212 після померлої [INFO] [PERSON] , на ім`я [PERSON] на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,8200 га, кадастровий номер 6321787000:01:000:0766, земельної ділянки площею 3.7622 га, кадастровий номер 6321787000:01:000:0065, що розташовані на території Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 79 зворот, 80). Під час судового розгляду допитані свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] дійсно на протязі останніх десяти років не проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , викладених у позовній заяві, в сукупності з відомостями, які містяться у зазначених вище письмових доказах, суд дійшов висновку про доведеність факту не проживання з 2014 року [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , а також станом на день її смерті [INFO] , за\~адресою: [ADDRESS] . Оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивач мав підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження. Встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, а підтвердити його іншим шляхом вона не має можливості, тому вимоги позову про встановлення цього факту є обґрунтованим і встановленим під час судового розгляду. Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення вказівки на встановлення факту непроживання відповідача зі спадкодавцем, а цей факт розглядається судом як обставина, що підлягає доказуванню для вирішення по суті спору щодо спадщини. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. п. 4.15, 4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем надано докази, якими підтверджується, що після померлої [INFO] матері [PERSON] відповідач [PERSON] не прийняла спадщину, оскільки не проживала разом зі спадкодавцем у будинку [ADDRESS] , а також не подавала заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . З урахуванням зазначеного висновку, позивачем доведено, що після померлої [INFO] матері [PERSON] спадщину прийняла лише вона. Разом з тим, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у виді 1/2 частини на житловий будинок, після смерті матері через реєстрацію місця проживання відповідача разом зі спадкодавцем на час її смерті, а обставини її фактичного непроживання зі спадкодавцем підлягають доказуванню під час вирішення цього спору. За таких обставин, оскільки представником позивача надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, а позивач їх підтвердила під час судового розгляду, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про його задоволення. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved