Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У грудні 2024 року позивачка [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 жовтня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб у місті Франкфурт-на-Майні Федеративна Республіка Німеччина, про що складено актовий запис Е 560/2018 та видано свідоцтво про шлюб. Спільних дітей у подружжя немає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. З березня 2023 року між подружжям шлюбні відносини фактично припинено через відсутність взаємодопомоги в родині та неприязні відносини. Шлюб існує лише формально, його збереження суперечить інтересам сторін. Примирення [PERSON] заперечує. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2024 року позовну заяву\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху. На виконання ухвали суду від 06 грудня 2024 року позивачка [PERSON] надіслала на адресу суду заяву та повідомила місце перебування відповідача на території України, що підтверджувалося поясненнями [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/25826/24; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте у прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просять задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причин, хоча про день та час судового засідання повідомлявся\~належним чином, відзиву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк І. З. копії свідоцтва про шлюб з апостилем, сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2018 року у відділі РАЦС району Гьохст у місті Франкфурт-на-Майні Федеративна Республіка Німеччина, запис про укладення шлюбу Е 560/2018. Згідно заяви [PERSON] від 20 грудня 2024 року та письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] від 16 грудня 2024 року, останнє відоме місце проживання [PERSON] на території України - [ADDRESS] . Отож, встановлено, що сторонами є громадянка України та громадянин Федеративної Республіки Німеччина, який проживав на території України. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». У статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що припинення шлюбу та його правові наслідки\~визначає право, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. А правові наслідки шлюбу, у випадку бажання його розірвати між громадянами різних держав визначає право держави, в якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один із подружжя все ще проживає у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відтак, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Тобто, у разі укладення шлюбу громадянина України з громадянином (підданим) іншої держави, при розлученні в Україні застосовуватимуть норми Сімейного кодексу України та ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] проживає на території України, де також проживав і [PERSON] , між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. При реєстрації шлюбу можна вибрати прізвище: дружина чоловіка, або чоловік дружини, тобто вони вільні у виборі прізвища, в тому числі і подвійного (ст. 35 Сімейного кодексу України). Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як в судовому засіданні, так і в органі реєстрації актів цивільного стану, що також передбачено ст. 113 Сімейного кодексу України. Відтак, суд вважає за можливе залишити позивачці шлюбне прізвище [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1 211,20 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved