Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

14 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона досягла повноліття, однак продовжує навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, а тому потребує матеріальної підтримки зі сторони батька. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн 00 коп щомісячно на період її навчання. Ухвалою судді від 17 лютого 2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивачка вказала, що позов підтримує, відповідач зазначив, що позов визнає частково та згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 3000 грн на місяць. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] . Позивачка навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ із оплатою вартості навчання на договірних засадах за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність». Вартість навчання становить 27\~000 грн за рік, загальна вартість навчання складає 81\~000 грн. [PERSON] проживає у гуртожитку навчального закладу на платній основі. Позивачка власних доходів не має та державну допомогу не одержує. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] , повторно виданим 15 березня 2017 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, договором про навчання у закладі вищої освіти № 557 від 01 вересня 2024 року, договором про надання платної освітньої послуги № 557/1 від 01 вересня 2024 року, договором № 704 найму жилого приміщення в гуртожитку від 01 вересня 2024 року, довідкою Харківського національного університету внутрішніх справ № 20/385с від 15 жовтня 2024 року, довідкою про неотримання допомоги № 193 від 13 лютого 2025 року, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 13 лютого 2025 року. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з тим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 цього ж Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач здатний частково утримувати свою повнолітню доньку [PERSON] . На думку суду, з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно. Визначаючи цей розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка навчається на денній, платній формі навчання, тому не може самостійно працювати, а відтак потребує матеріальної допомоги зі сторони батька. Суд бере до уваги і ту обставину, що матір позивачки також спроможна брати участь в утриманні доньки. Водночас [PERSON] є особою працездатного віку, має можливість працювати і отримувати дохід. Разом з тим, суд враховує, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про понесення нею витрат на харчування, одяг, комунальні послуги, кишенькові витрати та необхідність визначення розміру аліментів у заявленому нею розмірі. За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 726 грн 72 коп. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 141, 142, 182, 199-201 СК України,

Outcome: partial