Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про усунення перешкод та встановлення порядку користування кв. [ADDRESS] (далі-Квартира) шляхом виділення у користування позивачів кімнати площею 17,4 кв.м з балконом 2,4 кв.м, а [PERSON] -кімнати площею 11,5 кв.м з лоджією 2,5 кв.м та кімнати площею 7,7 кв.м, залишивши у спільному користуванні коридор площею 4,7 кв.м, стінну шафу 0,7 кв.м, кухню 7,6 кв.м, стінну шафу 0,5 кв.м, санвузол 1,1 кв.м, ванну 2,6 кв.м, коридор 2,9 кв.м, стінну шафу 0,2 кв.м, та зобов`язанням відповідачів не чинити їм перешкоди у проживанні та користуванні Квартирою із наданням дублікатів ключів від всіх вхідних дверей до неї. Позов обгрунтований тим, що сторони по справі є співласниками Квартири- [PERSON] та [PERSON] співвласники по 1 / 5 частці, [PERSON] (дядько позивачів) власник 1 / 5 частки, [PERSON] (двоюрідний брат позивачів)-1 / 5 частка, [PERSON] (баба позивачів)-1 / 5 частка. Догоовром дарування від 16 грудня 2022 року [PERSON] та [PERSON] свої частки подарували неповнолітньому [PERSON] , тобто останній є власником 3 / 5 часток Квартири, яка має загальну площу 61,8 кв.м, з якої житлова-36,6 кв.м. До 2011 року позивачі з батьками проживали у вказаній Квартирі у кімнаті площею 17,4 кв.м, у кімнаті 11,5 кв.м проживав дядько [PERSON] із сім`єю, у кімнаті 7,7 кв.м проживала баба [PERSON] .. Батько позивачів загинув у 2008 році, мати загинула у 2011 році. Позивачам, як дітям-сиротам, рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 15 грудня 2011 року встановлено опіку із призначенням опікуна [PERSON] , у зв`язку з чим позивачі з 2011 року стали проживати в опікуна в [ADDRESS] . З 14 серпня 2017 року [PERSON] після навчання у НАВС України та його брат [PERSON] неодноразово зверталися до баби [PERSON] , яка більше 10 років одноосібно проживає у Квартирі, з проханням надати ключі для проживання у ній, оскільки [PERSON] із своєю сім`єю 26 березня 2012 року придбали власний буд. [ADDRESS] , де і проживають. [PERSON] та [PERSON] відмовляють у наданні ключів від Квартири, звернення до міського голови та відділку поліції не дало позитивного результату. Після одруження [PERSON] та народження у нього дитини виникла гостра потреба у користуванні власною Квартирою, також [PERSON] після закінчення школи готується до навчання у Ніжинському агротехнічному інституті та буде проживати у ній. Під час розгляду Ніжинським міськрайонним судом справи за №740/5037/19 встановлено, що саме [PERSON] чинитить перешкоди [PERSON] у користуванні Квартирою. Дії відповідачів спрямовані на позбавлення позивачів житла, що є незаконним. У позасудовому порядку спір між сторонами не вирішений. Встановлення поядку користування Квартирою необхідне позивачам для уникнення постійних суперечок та конфліктів між співласниками і мешканцями вказаної квартири. Просять позов задовольнити. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням. Згідно з відзивом від 05 серпня 2024 року відповідач [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] позов не визнає, просить встановити найменш обтяжливий для сторін порядок користування Квартирою із виділенням позивачам у користування кімнату 11,5 м.кв з лоджією 2,5 м.кв, а [PERSON] -кімнату 17,4 м.кв з балконом 2,4 м.кв, кімнату 7,7 м.кв, інше облаштування Квартири залишити у спільному користуванні. Відзив обгрунтований тим, що запропонований позивачами варіант користування Квартирою базується виключно на особистих інтересах позивачів і порушують право неповнолітнього [PERSON] , який є власником 3 / 5 часток Квартири і не має іншого житла. Позивачі діють недобросовісно, посилаючись на відсутність іншого житла, оскільки в порядку спадкування отримали по 1 / 2 частці буд. [ADDRESS] , також останні не мають потреби у проживанні у Квартирі, при цьому позивачі ніколи не сплачували на неї комунальні послуги. Позивачі намагались врегулювати спірні питання шляхом продажу Квартири. У відповіді на відзив від 20 серпня 2024 року представник позивачів адвокат Горячев О.А. підтримує позов, вказує, що позивачі дійсно отримали у спадщину будинок 1964 року забудови і ніколи у ньому через неналежний стан не проживали. Наявність у власності позивачів спадкового будинку ніяким чином не стосується предмету спору та заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Величко А.А. підтримали позов за обставин згідно з позовною заявою, зазначили, що через неналежний стан будинку по [ADDRESS] не мають можливості у ньому проживати, відповідачі тривалий час чинять перешкоди у користуванні Квартирою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та вказала про доцільність продажу Квартири, у якій одноосібно проживає з 2014 року, з подальшим розподіленням коштів, вказала, що за квартиру, яка на даний час не є її власністю, сплатила борги за комунальні послуги, ключі від квартири не передавала, оскільки триває судовий розгляд і вона хворіла на ковід, що також підтримано у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] , якими зазначено про наявність письмового звернення позивачів із 3-ма варіантами вирішення спору, продати квартиру неможливо, оскільки [PERSON] є неповнолітнім і опікунська рада не дає згоди на це, також були пропозиції заїхати позивачам до Квартири і сплачувати комунальні послуги. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Савостьянова О.Г. при вирішенні справи поклалась на розсуд суду із врахуванням чинного законодавства та інтересів неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є сусідкою [PERSON] з 1980 року і проживає у кв. [ADDRESS] ; після смерті матері про [PERSON] та [PERSON] дбала їх бабуся [PERSON] , яка у даний час сама проживає у квартирі і не пускає до неї [PERSON] .. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачами по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 1999 року в [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який з 2008 року також зареєстрований за вказаною адресою, щодо останніх згідно з рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 15 грудня 2011 року за №566 було встановлено, як до малолітніх та дітей сиріт, опіку із призначеннях опікуна [PERSON] , також відповідно до витягу з рішення виконкому Ніжинської міської ради від 26 січня 2012 року за №39 за ними збережено житлове приміщення в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 06 серпня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , останні є батьками [PERSON] , [INFO] , яка згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 10 вересня 2024 року має зареєстроване місце проживання у кв. [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 серпня 2010 року є спадкоємцями по 1 / 2 частці буд. [ADDRESS] , право власності на які зареєстровані за [PERSON] 06 серпня 2010 року, а за [PERSON] -12 серпня 2010 року. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 1992 року в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 1980 року в [ADDRESS] . Згідно з даними копії свідоцтва про право власності від 10 лютого 2022 року, виданного органом приватизації державного (комунального) житлового фонду, розташованого на території Ніжинської територіальної громади, власниками Квартири по 1 / 5 частці є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 16 листопада 2022 року, 02 листопада 2022 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 05 лютого 2024 року за [PERSON] з 14 листопада 2022 року зареєстроване право власності на 1 / 5 частку Квартири, за [PERSON] з 31 жовтня 2022 року зареєстроване право власності на 1 / 5 частку Квартири, за [PERSON] з 16 грудня 2022 року зареєстроване право власності на 2 / 5 частки Квартири (підстава-нотаріально посвідчений договір дарування від 16 грудня 2022 року, дарувальники [PERSON] та [PERSON] , обдарований- [PERSON] , предмет дарування- 2 / 5 частки Квартири). Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно зі ст.ст.41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності-це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Частинами 1-3 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно (ч.4 ст.358 ЦК України). Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що ця норма (ст.358 ЦК України) регулює, зокрема, порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Виділені у користування приміщення можуть бути неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлений співвласниками порядок користування будинком із виділенням конкретних приміщень у натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою. У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №487/3769/20 Верховний Суд зробив висновки про те, що «володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним». Оскільки спірні правовідносини сторін не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд має виділити в користування сторонам спору в натурі частки Квартири, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За поданими сторонами доказами станом на час розгляду справи співвласники Квартири неповнолітній [PERSON] (3 / 5 частки), батьком якого є відповідач [PERSON] [PERSON] (1 / 5 частка), неповнолітній [PERSON] (1 / 5 частка), опікуном якого є [PERSON] , не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування Квартирою, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом, будь-які дії щодо мирних поступок сторін відсутні і під час розгляду справи. Запропонований позивачами порядок користування спірною квартирою передбачає надання позивачам у користування житлової площі, яка на 2,8 м.кв більша, ніж їх частка (1 /5 частка, 1 / 5 частка) у спільній частковій власності (7,32+7,32=14,64 17,4-14,6=2,8), а відповідачем [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , навпаки, площі, яка є меншою на 2,7 м.кв (21,9-19,2=2,7), ніж його частка (3 / 5 частка) у спільній частковій власності. Тому такий порядок користування порушить як права [PERSON] так і [PERSON] , [PERSON] , оскільки значно не відповідатиме їх частках у спірній Квартирі, при цьому за встановлених обставин позивач [PERSON] має намір проживати у кімнаті 17,4 м.кв разом із братом позивачем [PERSON] та своєю дружиною із малолітньою дитиною, також за встановлених обставин Квартира є постійним і єдиним місцем проживання відповідача [PERSON] , яка має 76-річний вік, що не враховано сторонами під час судового розгляду, що в свою чергу (запропоновані варіанти порядку користування) значно погіршить її житлові умови. Також позивачами не надано належних та допустимих доказів, що належна їм по 1 / 5 частці Квартира (у вигляді кімнати, площею 17,4 м.кв) буде їх єдиним місцем проживання, враховуючи те, що останні є співвласниками по 1 / 2 частці буд. [ADDRESS] , також ними не надано доказів щодо використання інших способів захисту порушеного права, які для них можуть бути ефективними, зокрема, шляхом одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості їх частки у праві власності на Квартиру. Таким чином, встановлення порядку користування квартирою із значним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, не є оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою. З даних підстав позов в частині встановлення порядку користування квартирою задоволенню не підлягає. Також за поданими сторонами доказами та їх позицією у судовому засіданні встановлено наявність між ними конфлікту щодо допуску позивачів, як співвласників, до квартири та проживання у ній, що зазначено безпосередньо у судовому засіданні відповідачем [PERSON] щодо ненадання ключів від квартири через судовий розгляд та її захворювання на ковід, що належними доказами не підтверджено, і показаннями у судовому засіданні свідка [PERSON] щодо перешкод [PERSON] у проживанні [PERSON] у Квартирі, у зв`язку з чим позов в частині усунення перешкод підлягає задоволенню шляхом зобов`язання [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] у проживанні та користуванні Квартирою із наданням позивачам дублікатів ключів від вхідних дверей до вказаної квартири. За правилами\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Судом встановлено, що опікуном неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] при зверненні до суду сплачено 04 червня 2024 року за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №П2941685 2422 грн 40 коп судового збору, при цьому нею вчинені дії на захист неповнолітньої особи, тобто остання відповідно до п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим вказаний судовий збір підлягає поверненню [PERSON] .. Із врахуванням задоволення позову частково та сплати позивачем [PERSON] 1211 грн 20 коп, 1211 грн 20 коп судового збору, звільнення від сплати судового збору позивача [PERSON] ,-на користь [PERSON] підлягають стягненню із відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який є батьком [PERSON] , по 605 грн 60 коп судового збору з кожного, а в дохід держави по 605 грн 60 коп судового збору з кожного. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та третьою особою під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial