Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 21 квітня 2015 року у сумі 840 000, 00 грн, що складається із заборгованості за позикою у сумі 500 000, 00 грн і заборгованості по пені у сумі 340 000, 00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 21 квітня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі № 286, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 145, 80 кв м, що складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 76, 00 кв м, вартістю 4 200 000, 00 грн, що на праві власності належить [PERSON] , шляхом передачі квартири у власність [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, із змінами та доповненнями, оформленими письмовим договором про внесення змін та доповнень № 1. Договір позики був забезпечений договором іпотеки від 21 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П., за реєстрованим № 286, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] , загальною площею 145, 80 кв м, що складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 76, 00 кв м. Оскільки в обумовлений строк повернення позики [PERSON] грошові кошти не сплатила [PERSON] , останній просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено грошові зобов`язання. Відповідач [PERSON] позов визнала, подавши відповідну заяву до суду. Представник третьої особи у справі ПАТ «ВТБ Банк» подав до суду заперечення на позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також заяву про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки, вказуючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна (квартира [ADDRESS] , загальною площею 145, 80 кв м, що складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 76, 00 кв м) з 03 червня 2008 року є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеного ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницьою І. П. і зареєстрованого у реєстрі № 2334. Вимоги іпотекодержателя ПАТ «ВТБ Банк» залишилися незадоволені, і саме банк має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.3 договору позики від 21 квітня 2015 року сума позики прийнята у повному обсязі від позикодавця ( [PERSON] ) позичальником [PERSON] у момент підписання цього договору, про що позичальником видана відповідна розписка. Однак до матеріалів справи позивачем [PERSON] не додано розписки як доказу надання позики по договору позики від 21 квітня 2015 року. Відсутність розписки [PERSON] дає підстави для висновку про недотримання форми укладання договору позики, що передбачена ст. 1047 ЦК України, і свідчить про те, що договір позики від 21 квітня 2015 року є неукладеним. Окрім цього, сума заборгованості, у рахунок погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на спірну квартиру шляхом визнання права власності позивача на неї, становить 840 000, 00 грн. У той же час, відповідно до умов договору іпотеки (п. 2.1, 2.2) сторони оцінили предмет іпотеки у 4 200 000, 00 грн. Така ж вартість предмета іпотеки підтверджена Звітом про оцінку ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 21 квітня 2015 року. Викладене свідчить, що вартість предмета іпотеки у 5 разів перевищує суму заборгованості відповідача [PERSON] перед [PERSON] . Заявляючи позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірну квартиру позивачем [PERSON] у порушення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не вирішується питання відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром суми заборгованості по договору позики від 24 січня 2015 року. Посилання позивача [PERSON] на звіт про оцінку ТОВ «Експерт оцінка плюс» від 21 квітня 2015 року не заслуговує на увагу, оскільки не доданий до позовної заяви та відсутній у матеріалах справи, як і документи, які засвідчують, що звіт підготовлений суб`єктом оціночної діяльності. Крім того потрібно врахувати, що звіт підготований у квітні 2015 року, тобто на час розгляду справи у суді пройшло багато часу, протягом якого ціни на об`єкти нерухомості суттєво змінилися. Визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] суперечить її інтересам, оскільки їй 67 років, задоволення позову призведе до втрати нею права власності на об`єкт нерухомості, вартістю понад 4 млн грн, при тому що вартість заборгованість становить 840 000, 00 грн. ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] з вимогами про визнання недійсним договору іпотеки від 21 квітня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки від 21 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] , загальною площею 145, 80 кв м, що складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 76, 00 кв м, вже перебувала в іпотеці по іпотечному договору від 03 червня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , і відповідно для передачі вказаної квартири у наступну іпотеку сторонам оспорюваного договору слід було отримати згоду попереднього іпотекодержателя - ПАТ «ВТБ Банк», що не було зроблено. Іпотека по спірній квартирі на підставі іпотечного договору від 03 червня 2008 року має вищий пріоритет, ніж іпотека [PERSON] на підставі договору іпотеки від 21 квітня 2015 року. Викладене свідчить, що оспорюваний договір іпотеки від 21 квітня 2015 року був укладений з порушенням порядку, передбаченого частиною третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку». Відповідачі, третя особа не скористалися своїм правом на подання відзиву і пояснень на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 28 липня 2015 позивач [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду з вимогами до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання вправа власності /т. І а. с. 3-19/. 23 вересня 2015 року ухвалою судді Москаленко К. О. у справі відкрито провадження для розгляду справи /т. І а. с. 24/. 18 січня 2016 року у судовому засіданні представник відповідача подав письмові пояснення відповідача, у яких вона визнала позов /т. І а. с. 33/. 18 січня 2016 року суд ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представників сторін, вирішив витребувати відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зобов`язати надати представника позивача оригінал договору /т. І а. с. 34/. 19 лютого 2016 року представник ПАТ «ВТБ Банк» подав до суду заяву про вступ третьою особою у справі /т. І а. с. 39-70/. 22 лютого 2016 року суд ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представників сторін, вирішив долучити до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т. І а. с. 71-74, 75-76/. 22 лютого 2016 року суд ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представників сторін, вирішив залучити третьою особою у справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ПАТ «ВТБ Банк» /т. І а. с. 76/. 21 березня 2016 року представник ПАТ «ВТБ Банк» подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі /т. І а. с. 79-87/. 04 квітня 2016 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про визнання позову і розгляд справи за відсутності відповідача /т. І а. с. 96, 97/. 05 квітня 2016 року представник третьої особи у справі ПАТ «ВТБ Банк» подав до суду клопотання про долучення доказів до справи (копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі № 826/5357/15 та копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі № 826/5357/15) та заперечення на позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також заяву про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки /т. І а. с. 98-113, 114-118, 119/. 05 квітня 2016 року суд ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представників сторін, відмовив у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, ПАТ «ВТБ Банк», поданої 31 березня 2016 року /т. І а. с. 91-95, 127-128/. 05 квітня 2016 року ухвалою суду задоволено клопотання представника третьої особи ПАТ «ВТБ Банк» і постановлено зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/10664/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 623/0081-0000003 від 03 червня 2008 року, який перебуває на розгляді у судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т. В. /т. І а. с. 129-130/. 06 квітня 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] з вимогами про визнання недійсним договору іпотеки від 21 квітня 2015 року, зареєстрований за ЄУН № 757/15840/16-ц /т. ІІ а. с. 1-43/. 17 травня 2016 року ухвалою судді Остапчук Т. В. у справі відкрито провадження /т. ІІ а. с. 48/. 14 вересня 2016 року у судовому засіданні представник ПАТ «ВТБ Банк» подав клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів - копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у справі № 826/5357/15 та копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі № 826/5357/15 /т. ІІ а. с. 113-129, 130/. 12 грудня 2016 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала у справі клопотання про зупинення провадження у справі /т. ІІ а. с. 173-183, 184/. 12 грудня 2016 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі № 757/26320/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки /т. ІІ а. с .186-187/. Також ухвалою суду від 12 грудня 2016 року цивільну справу № 757/15840/16-ц об`єднано в одне провадження із справою № 757/26320/15-ц /т. ІІ а. с. 189/. 30 травня 2018 року на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 361 від 29 травня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно з яким матеріали справи передано у провадження судді Цокол Л. І. /т. І а. с. 145, 146-148/. 08 лютого 2019 року на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 76 від 08 лютого 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно з яким матеріали справи передано у провадження судді Литвинової І. В. /т. ІІ а. с. 193, 194-196/. 20 червня 2024 року представник АТ «Універсал Банк» Приходько Л. А. подала клопотання про поновлення провадження у справі, посилаючись на те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року у справі ЄУН № 757/10664/15-ц у задоволенні позову АТ «Універсал Банк», який є правонаступником АТ «ВТБ Банк», котрим відмовлено у задоволенні позову, набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2024 року /т. ІІ а. с. 199-223/. Також представник банку Приходько Л. А. подала до суду заяву про заміну у справі у процесуальних статусах АТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк», оскільки 21 жовтня 2020 року між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладено договір № 75-РБ «Про відступлення прав вимоги» /т. ІІ а. с. 224-242/. 25 червня 2024 року провадження у справі поновлено у загальному позовному провадженні /т. ІІ а. с. 243-244/. У судовому засіданні 02 жовтня 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутньої представника банку, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про заміну АТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк» як третю особу та позивача за об`єднаним позовом /т. ІІІ а. с. 20/. Також у судовому засіданні 02 жовтня 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутньої представника банку, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи - копій рішення Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року та постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 757/10655/15-ц /т. ІІІ а. с. 20/. Окрім цього представник третьої особи і позивача АТ «Універсал Банк» Приходько Л. А. подала суду заяву про залучення до участі у справі третьою особою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкову-Кручину Т. П., яка посвідчувала і реєструвала спірний правочин - договір іпотеки від 21 квітня 2015 року, оскільки судове рішення у цій справі може вплинути на її права та обов`язки /т. ІІІ а. с. 16-17/. 02 жовтня 2024 року ухвалою суду залучено третьою особою до справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкову-Кручину Т. П. /т. ІІІ а. с. 22-24/. 25 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті /т. ІІІ а. с. 44-46/. 08 квітня 2025 року представник АТ «Універсал Банк» подала заяву про розгляд справи у відсутність представника банку, позов АТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору іпотеки підтримала і просила задовольнити. У судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за об`єднаним) [PERSON] , відповідач (відповідач за об`єднаним) [PERSON] не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомлено, повідомлялися про час, дату і місце слухання справи за останньою відомою адресою місця здійснення професійної діяльності, судова кореспонденція повернулася без вручення адресату, у зв`язку із відсутністю адресатів за адресами проживання, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не находили. Представник третьої особи за первісним позовом (позивач за об`єднаним) АТ «Універсал Банк» у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов про визнання недійсним договору іпотеки підтримала і просила задовольнити, відмовивши у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Третя особа за об`єднаним позовом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П. також не з`явилася у судове засідання, представника не направила, повідомлялася про час, дату і місце слухання справи за останньою відомою адресою місця здійснення професійної діяльності, судова кореспонденція повернулася без вручення адресату, у зв`язку із відсутністю її за адресою, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не находили. Згідно з частиною першою ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною восьмою ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 03 червня 2008 року DFN «ВТБ БАНК», перейменованого в подальшому на ПАТ «ВТБ БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №623/0081-0000003, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 997 000, 00 доларів США, зі строком повернення до 03 серпня 2035 року та сплатою відсотків у розмірі 12,69% річних /т. ІІ а. с. 15-23/. Того ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно з пунктом 1.3 якого іпотекодавець надає в іпотеку об`єкт нерухомого майна, право власності на яке виникне та буде зареєстроване у майбутньому, яким є квартира [ADDRESS] . Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І. П. та зареєстрований в реєстрі за № 2335 і накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, яке належить [PERSON] /т. ІІ а. с. 24-27/. У пункті 1.1 іпотечного договору сторони узгодили, що цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та / або) випливатимуть з кредитного договору, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі, щодо повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту, сплати іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором. Згідно з пунктом 3.2.4 іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у разі невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем умов основного зобов`язання, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Пунктом 3.2.5 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі, незалежно від терміну виконання зобов`язань, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. При настанні вищезазначених обставин іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення останнім порушень у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У випадку, якщо протягом тридцяти календарних днів вимога іпотекодержателя до іпотекодавця про усунення порушень зобов`язань за Кредитним договором та / або цим Договором залишається без задоволення, Іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] одноразово кредит у повному обсязі, однак іпотекодавець (позичальник) взяті на себе зобов`язання не виконав. 16 грудня 2014 року відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Вітцівської М. С. від 16 грудня 2014 року за індексним номером 1804687 та за індексним номером 18037818 припинено обтяження - заборону на відчуження вказаної вище квартири, а рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні Кеча А. С. від 18 грудня 2014 року за індексним номером 18112938 припинено іпотеку зазначеної квартири. Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у період з 16 грудня 2014 року по 27 травня 2015 року будь-які обтяження на зазначену квартиру були відсутні, а іпотека була припинена у період з 18 грудня 2014 року по 01 грудня 2015 року. 21 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно з яким позикодавець ( [PERSON] ) надав [PERSON] (позичальник) позику у розмірі 500 000, 00 грн строком до 21 квітня 2017 року /т. ІІ а. с. 34/. Для забезпечення договору позики від 21 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений і зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П. за № 286 і накладено заборону відчуження за № 287. Згідно з договором іпотеки від 21 квітня 2015 року ним забезпечується виконання зобов`язання у сумі 500 000, 00 грн, що виникло в останньої перед [PERSON] за договором позики. Предмет іпотеки: квартира [ADDRESS] /т. ІІ а. с. 35-42/. Згідно з пунктом 1.3 договору іпотеки від 21 квітня 2015 року, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] , загальною площею 145, 8 кв м, що складається з трьох житлових кімнат, жилою площею 76, 0 кв м, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П. від 21 квітня 2015 року за реєстровим № 284, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21 лютого 2013 року, державним реєстратором Мінюковою-Кручиною Т. П., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 560491080000, номер запису про право власності: 9438573, індексний номер витягу 36568102. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі № 826/5357/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року, вищевказані рішення державних реєстраторів були скасовані: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Вітцівської М. С. від 16 грудня 2014 року за індексним номером 18046872, яким припинено обтяження (арешт нерухомого майна) нерухомого майна - квартири, загальною площею 145,8 кв м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Кеча А. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 грудня 2014 року за індексним номером 18037818, яким припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна - квартири, загальною площею 145,8 кв м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Кеча А. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2014 року за індексним номером 18112938, яким припинено іпотеку нерухомого майна - квартири, загальною площею 145,8 кв м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гніденко Н. Ю. від 28 січня 2015 року за індексним номером 18925857 /т. ІІ а. с. 114-120, 121-128/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За приписами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до абз. 2 частини першої ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, крім договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Такі правові висновки висловлено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 904/9896/17, від 07 травня 2019 року у справі № 926/3371/17, від 23 січня 2020 року у справі № 916/2558/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 15/5009/1800/11, від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Судом встановлено, що припинення іпотеки та заборони відчуження спірного майна стало підставою для виникнення у іпотекодавця [PERSON] права вільно розпорядитися таким майном, у тому числі право реалізувати майно третім особам, що призвело до порушення майнових прав іпотекодержателя. Так, перехід права власності на спірну квартиру до відповідача [PERSON] відбувся під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, на підставі підробленого рішення суду, яким знято арешт з квартири та заборону її відчуження. З огляду на положення ст.ст. 23, 26 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державного реєстру іпотек. Перехід права власності на спірну квартиру до [PERSON] мав місце 21 квітня 2015 року, тобто під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру на підставі підробленого рішення суду, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації у Державному реєстрі іпотек. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимоги АТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Таким чином задоволення позову банку виключає задоволення вимог позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки укладений договір іпотеки від 21 квітня 2025 року укладено з порушенням порядку передачі об`єктів майна в іпотеку та у зв`язку із незаконним переходом права власності на предмет іпотеки. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки позов безпідставний, а позов АТ «Універсал Банк» є обґрунтованим і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved