Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів, та просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000 грн, щомісячно на кожну дитину з подальшою індексацією відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. У даному шлюбі в сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року, у справі № 1902/307/2012 за заявою [PERSON] , з відповідача [PERSON] стягнуто в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 16 лютого 2012 року. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік», з 1 січня 2012 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становив 893 грн. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року, у справі № 594/689/13-ц за заявою позивачки. з відповідача стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 20 травня 2013 року. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» з 1 січня 2013 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становив 972 грн. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року у справі № 594/530/18 за позовною заявою [PERSON] про збільшення розміру аліментів з відповідача [PERSON] , збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року у справі №1902/307/2012 та вирішено стягувати із [PERSON] , в користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року у справі №594/689/13-ц та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позивач стверджує, що відповідач не сплачував належні суми аліментів, у зв?язку з чим станом на 01 серпня 2024 року сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів з лютого 2012 року становить 45 220,88 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів. На даний час матеріальний стан позивачки [PERSON] змінився, оскільки від 2018 року суттєво зросли витрати на утримання дітей, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснювала, що з часу ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів її матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я не змінився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, врахувати те, що його сімейний та фінансовий стан не змінився, аліменти з нього стягуються, а коли він має змогу, то надсилає гроші сину. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстровану шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2013 року розірвано. У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 травня 2007 року, та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 травня 2012 року. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року у справі № 1902/307/2012 з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 16 лютого 2012 року. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року у справі № 594/689/13-ц з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 20 травня 2013 року. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року у справі № 594/530/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року у справі №1902/307/2012 та вирішено стягувати із [PERSON] , в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року у справі №594/689/13-ц та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки від 02 грудня 2024 року, виданої ФОП [PERSON] [PERSON] , її дочка [PERSON] навчається в приватній танцювальній студії. Оплату за навчання здійснює мати. Вартість навчання 900 грн за місяць. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] (ВП №36925031) вбачається, що заборгованість відповідача станом на 02 серпня 2018 року становить 30\~421,80 грн. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] (ВП №41093864), заборгованість [PERSON] станом на 02 серпня 2018 року становить 19\~504,80 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] (ВП №57585415), заборгованість відповідача [PERSON] станом на 01 серпня 2024 року становить 45\~220,88. За змістом довідки про доходи [PERSON] , виданої ТОВ «Аеліта» ЛТД від 24 січня 2025 року № 1, загальна сума доходу відповідача за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, без урахування аліментів, становить 88\~711,80 грн. Сплачені аліменти 35\~156,00 грн. [PERSON] навчається на контрактній формі навчання в Республіці Польща у Варшавській академії суспільних наук, вартість навчання становить 3 200 злотих про що зазначено у позові, однак документи про ці обставини подані суду на іноземній мові. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 8 ст. 95 ЦПК України). Отож, суд виснує, що відсутність консульської легалізації чи апостилю на документах, їх перекладу на офіційну мову держави України та нотаріального засвідчення українським нотаріусом, на документах про навчання сина сторін [PERSON] у Республіці Польща, чи про інші обставини, не надає статусу письмового доказу цій письмовій інформації. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Виходячи зі змісту частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Загальні засади\~регулювання сімейних\~відносин визначено\~статтею 7\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України),\~згідно з\~положеннями якої\~жінка та\~чоловік мають\~рівні права\~й обов`язки\~у сімейних\~відносинах,\~шлюбі та\~сім`ї.\~Дитина має\~бути забезпечена\~можливістю здійснення\~її прав,\~установлених Конституцією\~України,\~Конвенцією про\~права дитини\~від 20\~листопада 1989\~року (далі\~-\~Конвенція про\~права дитини),\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини.\~Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Згідно із частинами 13 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3\~ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про збільшення розміру раніше присуджених аліментів, позивачці належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1\~ст. 182 СК України. Однак, пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів,\~позивачка не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів. В судовому засіданні [PERSON] пояснювала, що з часу збільшення розміру аліментів, її сімейний, матеріальний стан та стан здоров`я не змінився, про що відсутні докази і при матеріалах справи. Натомість відповідач представив суду довідку про працевлаштування та отримання доходу, яка описана вище, та з якої слідує, що з [PERSON] з січня до грудня 2024 року включно було стягнуто аліменти на двох дітей в розмірі, по 3\~196, 00 грн щомісячно, на суму 35\~156,00 грн. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином,\~суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~виснував,\~що позов\~про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 3\~196,00 грн. З урахуванням встановлених обставин, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, імперативну норму закону щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, можливість зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом встановлення нового\~розміру аліментів\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та малолітньої\~дочки [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі, по 1\~598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім),00 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування, ч. 5 ст. 135 ЦПК України. Так, судом встановлено, що на підставі укладеного договору № 30112401 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 30 листопада 2024 року, між позивачкою [PERSON] та «Центром правової допомоги (ТОВ «Центр правової допомоги «Консультація Юриста») визначено розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги в розмірі 10\~000,00 грн. Відповідно до договору № 30112401 про надання правової допомоги/юридичних послуг, правничу допомогу надано позивачці товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги консультація юриста», яке є юридичною особою. Будь якого документу, який підтверджує статус товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги консультація юриста», як особи, яка набула право надавати правничу допомогу згідно ст.ст. 60, 62 ЦПК України, до суду не надано, окрім посилання на укладення договору у самому договорі № 30112401 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 30 листопада 2024 року. З наведеного слідує, що ТОВ «Центр правової допомоги Консультація Юриста» не є адвокатом (адвокатами), який здійснює професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надається саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 провадження № 14-44цс21). Суд зауважує, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою, у значенні ст. 3 ГК України, а адвокат не є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність (рішення Ради адвокатів України № 13 від 21.02.2023). З вище наведеного вбачається, що суду не надано докази та документально не підтверджено витрати на правничу допомогу надану ТОВ «Центр правової допомоги «Консультація Юриста», у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді, тому у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь [PERSON] , слід відмовити. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: partial