Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Макарівська селищна рада в особі Служби у справах дітей (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі-відповідач-2, [PERSON] ), третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування\~позову позивач\~вказала,\~що відповідачі, [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01.04.2020, справа № 370/456/20, розірвано шлюб між [PERSON] (після розірвання шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] . Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має інвалідність з дитинства. На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] прийнято рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.08.2021 № 160 «Про надання дозволу на влаштування малолітньої дитини до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». [PERSON] просила влаштувати дитину до закладу, мотивуючи тим, що навчається (з 2021 року) на стаціонарній формі навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну та не може здійснювати цілодобовий догляд за дитиною. Мати запевняла, що після навчання обов`язково забере дитину із закладу. Батько дитини не заперечував щодо влаштування [PERSON] до будинку дитини. 14.09.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] , зараховано на цілодобове перебування до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». У квітні 2022 року, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, [PERSON] у складі групи вихованців закладу евакуйовано до Республіки Польща, де він перебуває по даний час. 30.06.2024, [PERSON] завершила навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну, проте дитина й досі перебуває в закладі. Ні батько, ні мати не забрали малолітнього сина з будинку дитини. 22.01.2025 до Служби у справах дітей Макарівської селищної ради надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьків малолітнього [PERSON] , [INFO] , про відмову забирати дитину із закладу на спільне проживання з ними. [PERSON] повідомила, що відвідала [PERSON] за місцем перебування закладу в Польщі, побачила дитину та ознайомилась зі станом його здоров`я. Повернувшись до України та порадившись з батьком дитини, вони прийняли спільне рішення, що відмовляються повертати [PERSON] із закладу на спільне проживання з ними, мотивуючи тим, що дитина тяжко хвора та потребує спеціалізованого лікування та постійного догляду. Своїми вчинками батьки, [PERSON] та [PERSON] , самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , позбавивши дитину можливості на виховання у сім`ї. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідачі не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток [PERSON] , не планують повертати сина на спільне проживання з ними. Дитина перебуває у закладі та позбавлена права виховуватись у сім`ї. Орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому позивач посилався на те, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тому враховуючи викладене позивач просить: позбавити [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь закладу або особи, де або з ким перебуватиме дитина, аліменти на утримання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] ,\~ [INFO] на користь закладу або особи, де або з ким перебуватиме дитина, аліменти на утримання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/4 частки доходу з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11.02.2025 року позов Макарівської селищної ради в особі Служби у справах дітей прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07.04.2025 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Від третьої особи надійшла заява про підтримання позовних вимог, які просили задовольнити, справу розглянути у відсутність представника. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши учасників справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.08.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6-10, 19). У вказаному шлюбі, у сторін по справі, [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01.04.2020, справа № 370/456/20, розірвано шлюб між [PERSON] (після розірвання шлюбу - [PERSON] ) та [PERSON] (а.с. 19). Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має інвалідність з дитинства, що підтверджується медичним висновком № 20, виданий 06.08.2021 Макарівським центром первинної медико-санітарно допомоги» Макарівської селищної ради (а.с. 15). На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] прийнято рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.08.2021 № 160 «Про надання дозволу на влаштування малолітньої дитини до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» (а.с. 16). [PERSON] просила влаштувати дитину до закладу, мотивуючи тим, що навчається (з 2021 року) на стаціонарній формі навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну та не може здійснювати цілодобовий догляд за дитиною. Мати запевняла, що після навчання обов`язково забере дитину із закладу. Батько дитини не заперечував щодо влаштування [PERSON] до будинку дитини. 14.09.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] , зараховано на цілодобове перебування до Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», що підтверджується Наказом Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 14.09.2021 №76-01-01 ОД (а.с. 14). Як вказав позивач та що визнали відповідачі, у квітні 2022 року, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, [PERSON] у складі групи вихованців закладу евакуйовано до Республіки Польща, де він перебуває по даний час, що підтверджується Наказом Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 02.04.2022 № 63/01/01 /ОД (а.с. 17, 18). 30.06.2024, [PERSON] завершила навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну, проте дитина й досі перебуває в закладі. Ні батько, ні мати не забрали малолітнього сина з будинку дитини. 22.01.2025 до Служби у справах дітей Макарівської селищної ради надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьків малолітнього [PERSON] , [INFO] , про відмову забирати дитину із закладу на спільне проживання з ними. [PERSON] повідомила, що відвідала [PERSON] за місцем перебування закладу в Польщі, побачила дитину та ознайомилась зі станом його здоров`я. Повернувшись до України та порадившись з батьком дитини, вони прийняли спільне рішення, що відмовляються повертати [PERSON] із закладу на спільне проживання з ними, мотивуючи тим, що дитина тяжко хвора та потребує спеціалізованого лікування та постійного догляду. Суд приймає доводи позивача, що своїми вчинками батьки, [PERSON] та [PERSON] , самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , позбавивши дитину можливості на виховання у сім`ї. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідно до довідки виданої Комунальним закладом Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» [PERSON] приїздила у Польщу до дитини. За тиждень перебування, мати відвідала свого сина лише три рази. Під час відвідування [PERSON] проводила з дитиною час виключно катаючи його у колясці, відмовилась переодягати та брати за руку [PERSON] , мотивуючи тим, що дитина для неї тяжка. Також під час розмови з [PERSON] стало зрозуміло, що повертати дитину до себе на постійне місце проживання із закладу не планує. Батько дитини [PERSON] жодного разу дитину не відвідував, не телефонував, станом здоров`я та розвитком дитини не цікавився. Вказане слідує з листа Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» № 01-10-51 від 21.01.2025 р. (а.с. 20). Згідно характеристики Червонослобідського старостинського округу № 06 від 22.01.2025, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не працює, громадського порядку не порушує. [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , який дуже хворий, прикутий до ліжка, паліативно хворий, він потребує дороговартісного постійного медикаментозного лікування та догляду. [PERSON] відмовилась забирати дитину на спільне проживання з нею (а.с. 22). Згідно характеристики Червонослобідського старостинського округу № 07 від 22.01.2025 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на даний час працює у Садовому центрі «Агровесна» різноробочим, громадського порядку не порушує. Батько відмовився повертати дитину до себе на спільне проживання мотивуючи тим, що дитина хвора та потребує постійного лікування та догляду (а.с. 23). Про умови проживання відповідачів складено відповідні акти (а.с. 24, 25). Оскільки, [PERSON] та [PERSON] не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток [PERSON] , не планують повертати сина [PERSON] на спільне проживання з ними, дитина перебуває у закладі та позбавлена права виховуватись у сім`ї, орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-28). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 150, 164, 166, 181 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 30.03.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~усунення і\~про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини,\~що враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів,\~визначені ст.\~182\~СК України.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~вказаної статті\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на одну дитину 1/4\~частки заробітку платника аліментів. Приймаючи визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхньої малолітньої дитини слід задовольнити, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та що визнали відповідачі. Також, враховуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню, оскільки позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їхньої малолітньої дитини, не звільняє від обов`язку щодо її утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved