Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

24.02.2025 позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВК Агро" (далі ТОВ "ДВК Агро") про стягнення заборгованості з орендної плати, інфляційних втрат, пені за договором оренди землі б/н від 12.03.2020 за 2024 рік, моральної шкоди та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 1,811 га з кадастровим номером 5324584600:00:001:0828 для ведення особистого селянського господарства на території Наріжанської сільської ради Семенівського району Полтавської області. 12.03.2020 між ТОВ "ДВК Агро" та позивачем було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого остання надала у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір укладено сторонами строком на 7 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8000,00 грн на рік Розмір орендної плати підлягає щорічній індексації. Орендна плата вноситься щорічно, не пізніше 31 грудня звітного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. Позивачка зазначила, що відповідач систематично не виконує вказані умови договору в частині оплати орендної плати, чим порушуває її права. Відповідач не сплатив орендну плату за користування землею у 2024 році та несвоєчасно сплатив орендну плату за 2022 та 2023 рік, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05.02.2025: у грудні 2022 нараховано, але не виплачено 10000,00 грн орендної плати, з яких також не сплачено суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір; у лютому 2024 року було нараховано, але не виплачено 10000,00 грн орендної плати, з яких також не сплачено суму податку на доходи фізичних осіб та військовий збір. Орендна плата за 2022 та 2023 роки виплачена лише в березні 2024 року. Факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, не зважаючи на те чи виплачена в подальшому дана заборгованість. Тому позивачка просила стягнути з відповідача 8000,00 грн несплаченої за 2024 рік орендної плати за договором оренди землі б/н від 12.03.2020, 700,36 грн інфляційних втрат, 38,50 грн пені, 5000,00 грн моральної шкоди та розірвати договір оренди землі б/н від 12.03.2020. Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 26.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний термін на усунення недоліків. 05.03.2025 на адресу суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків по справі та надано доказ доплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн (квитанція АТ КБ «ПриватБанк» від 27.02.2025 № 9371-0407-1705-6084). Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 11.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 08.04.2025. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Заявою від 24.03.2025 просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити. Відповідач ТОВ "ДВК Агро" свого представника у судове засідання не направило, копію ухвали суду та судову повістку отримали через електронний кабінет в системі «Електронний суд» 11.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 26). Відзиву, клопотань чи заяв до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 08.04.2025 вирішено здійснити заочний розгляд справи. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5324584600:00:001:0828 загальною площею 1,811 га для ведення особистого селянського господарства на території Наріжанської сільської ради Кременчуцького (Семенівського) району Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 203683879 від 11.03.2020 (а.с. 11). 12.03.2020 між [PERSON] (орендодавцем) та ТОВ "ДВК Агро" (орендарем) укладено договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого позивачка [PERSON] передала у строкове платне користування належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5324584600:00:001:0828, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Наріжанської сільської ради Семенівського району Полтавської області. Відповідно до п. 8 договір укладено на 7 років. Згідно п. 9 - 11 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8000,00 грн на рік. Розмір орендної плати підлягає щорічній індексації.Орендна плата вноситься щорічно, не пізніше 31 грудня звітного року. Відповідно до п. 14 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0,3 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 9-10). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05.02.2025 позивачці: у грудні 2022 року нараховано, але не виплачено 10000,00 грн орендної плати, з яких також не сплачено суму податку 1800,00 грн з доходів фізичних осіб та 150,00 грн військового збору; у лютому 2024 року було нараховано, але не виплачено 10000,00 грн орендної плати, з яких також не сплачено суму податку з доходів фізичних осіб 1800,00 грн та військовий збір. У березні 2024 року виплачено 20000,00 грн орендної плати, з яких сплачено 3600,00 грн податку до бюджету та 300,00 грн військового збору (а.с. 12-14). Також згідно скріншоту з банківської картки встановлено, що відповідач перерахував на картку позивачки 16050,00 грн, як оплату орендної плати за землю за 2022 та 2023 роки лише 26.03.2024 (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~651\~ЦК\~України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 1 ст.\~2\~Закону України\~"Про\~оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ч. 1 ст.\~626\~ЦК\~України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно пункту 3 частини першої\~статті 15\~Закону України «Про оренду\~ землі»\~істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 21\~Закону України\~«Про оренду землі»\~передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної\~\~ та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно\~статті 31\~Закону України\~«Про оренду землі»\~договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір відповідно до\~статті 32\~Закону України\~ «Про оренду землі»\~може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Положеннями статей\~24,\~25 Закону України«Про оренду землі»\~визначено\~\~ права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~(систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої\~статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої\~статті 141 ЗК України\~є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Згідно п. 33 дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати у строки, встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення умов вказаного договору, орендарем невчасно виплачувалась орендна плата за 2022 та 2023 роки, не виплачена орендна плата за 2024 рік. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 12.03.2020, оскільки ТОВ "ДВК Агро" істотно порушило умови спірного договору в частині виплати орендної плати. Щодо стягнення заборгованості з орендної плати за 2024 рік у розмірі 8000,00 грн. Згідно п. 9 договору оренди землі за користування земельною ділянкою встановлена орендна плата у розмірі 8000,00 грн в рік. Згідно п. 11 договору орендна плата мала сплачуватися орендарем орендодавцю щорічно, не пізніше 31 грудня звітного року. Відповідно до п. 27 договору право орендодавця вимагати орендаря своєчасного внесення орендної плати. Пункт 36 встановлює, що сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Судом встановлено, що орендна плата за 2024 рік орендарем на користь позивача не сплачена. Відповідно до\~позиції Верховного\~суду,\~викладеній\~у\~постанові\~від\~25.04.2018\~у\~справі\~№\~378/556/16-ц, зазначено,\~що у зобов`язанні з виплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою позивач є кредитором, відповідач є боржником. З огляду на це в частині виконання цього зобов`язання саме відповідач зобов`язаний довести його належне виконання, вчинене вчасно та у повному обсязі. Доказів цього суду не надано, такі обставини не встановлено. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями\~12,\~13,\~76,\~83,\~84,\~191 ЦПК України, не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Враховуючи встановлення факту не сплати відповідачем орендної плати за 2024 рік, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача несплаченої орендної плати у розмірі 8000,00 грн. Ст.\~549\~ЦК\~України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані ст. 611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем прострочено виплату орендної плати за 2022 рік на 451день. Інфляційні втрати відповідно до розрахунку за цей період становлять 507,98 грн, пеня 29,64 грн. Загальна заборгованість за 2022 рік становить 537,62 грн. Виплата орендної плати за 2023 рік прострочена на 86 днів. У зв`язку з цим інфляційне збільшення становить 96,38 грн, пеня 5,64 грн. Загальна заборгованість за 2023 рік становить 102,02 грн. За 2024 рік орендна плата не виплачена, у зв`язку з цим інфляційни втрати становлять 96,00 грн, пеня 3,22 грн. Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та пені відповідачем не спростований. Доказів, якими могли б бути спростовані твердження позивача в частині повноти нарахувань та фактичної виплати орендної плати за землю, суду не надано. За таких обставин, заявлені позивачем до стягнення інфляційні збитки та пеня за несвоєчасну виплату орендної плати у загальному розмірі 738,86 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо моральної шкоди, суд зазначає, що пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що скільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1\~ст. 1167 ЦК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц викладена правова позиція, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення\~право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі,якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК\~і\~статей 4\~та 22\~Закону "Прозахист прав споживачів"\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 зазначив, що тлумачення\~статті 23 ЦК\~свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019 в справі №216/3521/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 у справі №569/20510/19). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.1, п. 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, з-поміж іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2069,77 грн (2422,40 грн х 11738,86 грн /13738,86 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial