Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~21.08.2019 [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом про стягнення в солідарному порядку з подружжя [PERSON] та [PERSON] суми боргу за розпискою від 08.03.2019 у розмірі 17\~000, 00 доларів США та 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 06.06.2019 по 21.08.2019 у розмірі 106, 00 доларів США, а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 300, 00 грн. та кошти, сплачені за банківські послуги, у розмірі 51,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.03.2019 між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав 17\~000 доларів США на строк 90 календарних днів, тобто до 06.06.2019. На підтвердження фактичного отримання суми позики [PERSON] надав розписку від 08.03.2019. У визначений термін відповідач суму боргу не повернув, у зв`язку з чим 08.07.2019 позивач на адресу відповідача направив вимогу про повернення боргу, яка отримана [PERSON] 12.07.2019, однак до теперішнього часу борг не повернуто. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та укладав договір позики в її присутності в інтересах сім`ї з метою придбання автомобіля, позивач просить стягнути заборгованість з подружжя у солідарному порядку. Рух справи: 21.08.2019 позов [PERSON] надійшов в провадження судді Червонозаводського районного суду м.Харкова Єжова В.А. (а.с. 37 т.1). Ухвалою суду від 23.08.2019 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні на 15.01.2020 (а.с.38 т.1). 08.11.2019 [PERSON] подано відзив (а.с.42-44 т.1). 08.11.2019 [PERSON] подано відзив (а.с.50-54 т.1). 24.06.2020 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 74-78 т.1). 29.11.2021 на підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду м.Харкова за №02-13/147 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відрахуванням зі штату суду судді Єжова В.А. у зв`язку з відставкою (а.с.87-88 т.1). 13.12.2021 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у цій справі визначено суддю Демченко Світлану Валеріївну (а.с. 89 т.1). 17.12.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.90-91 т.1). Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено на Ленінський районний суд м. Полтави На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м.Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду вищевказану судову справу (а.с.106 т.1). 28.04.2022 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави головуючим у цій справі визначено суддю Новака Ю.Д. (а.с. 107 т.1). 18.07.2023 на підставі розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м.Полтави за № 90 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з тимчасовим відстороненням на підставі рішення Вищої ради правосудді від 22.06.2023 № 648/0/15-23 суддю Новака Ю.Д. від здійснення правосуддя (а.с. 218 т.1). 18.07.2023 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави головуючим у цій справі визначено суддю Парахіну Є.В. (а.с. 219 т.1). Ухвалою суду від 19.07.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.220 т.1). Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 14.09.2023 за клопотанням відповідача та його представника справу за підсудністю передано до Червонозаводського районного суду м.Харкова (а.с.244-245 т.1). 10.10.2023 за результатами автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Демченко І.М. (а.с.3 т.2). Ухвалою суду від 13.10.2023 цивільну справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено її до розгляду з урахуванням ціни позову до розгляду за правилами загального позовного провадження. 24.11.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Темник О.Б. про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с. 26 т. 2). 16.01.2024 позивачем до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Полтавського апеляційного суду від 20.07.2023 у справі № 646/8324/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним. (а.с.33-38 т.2). 27.08.2024 ухвало суду підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позиції сторін: \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив у задоволення позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з огляду на такі обставини. \~ \~ \~ \~У середині жовтня 2018 року він продав свій автомобіль ВАЗ 2112 за 2000 доларів США. Дізнавшись про це, його знайомий [PERSON] запропонував придбати у нього автомобіль марки Тойота реєстраційний номер [NUMBER] . Приблизно 20 жовтня 2018 року він приїхав до позивача у с.Комунар, де вони узгодили ціну за автомобіль у розмірі 4000 доларів США, які він того ж дня йому передав та забрав автомобіль. Крім цього, вони домовилися, що найближчим часом транспортний засіб позивач перереєструє на його ім`я. Протягом місяця позивач документи на автомобіль не переоформив та зазначив, що вартість автівки не 4000 доларів США, а вже 8\~000 доларів США. Така ситуація тривала до лютого 2019 року, він втратив роботу, почав зловживати спиртними напоями, у зв`язку з чим він вирішив продати автомобіль, звернувся до [PERSON] , щоб все-таки оформити авто на своє ім`я. Проте позивач почав вимагати гроші за авто, яке на його думку коштувало 8\~000 доларів США, та відсотки. При цьому, він висловив погрози, у зв`язку з чим, будучи обізнаним про його зв`язки в правоохоронних органах. 08 березня 2019 року йому знову зателефонував позивач, вимагаючи гроші у сумі 4\~000 доларів США та відсотки. На той день він знаходився в неадекватному стані, адже тривалий час зловживав алкоголем. Будучи наляканим, він попросив у дружини її ювелірні вироби та здав їх до ломбарду «Юніверс» за 9\~500, 00 грн. Повернувшись додому йому стало зле, у зв`язку з чим дружина викликала йому швидку. Медики діагностували підвищення тиску до показника 180/120 мм. рт. ст., дали якісь препарати та зробили укол. В цей час прийшов позивач та його дружина [PERSON] . Він разом з [PERSON] пішов на кухню, а дружина з [PERSON] до кімнати. На кухні йому знову стало зле та сильно нудило, в цей час позивач щось постійно розповідав, лякав поліцією, після чого на вимогу позивача він написав розписку та віддав йому гроші в сумі 9\~000, 00 грн. Будь-яким чином фіксувати передачу коштів [PERSON] відмовився. Приблизно 10.03.2019 йому знову зателефонував позивач та сказав, що він зараз до нього приїде та вони разом поїдуть до Слобідського відділу поліції. Приїхавши до відділу поліції, група правоохоронців тиснула на нього та вимагала, щоб він повернув позивачеві 4\~000 доларів США. Зазнавши психологічного тису від позивача та правоохоронців, він побоювався за рідних, тому щомісяця на картковий рахунок № [NUMBER] перераховував кошти у розмірі 80 доларів США. Отже, позов є результатом неправомірного тиску з боку позивача, який не давав йому ніяких коштів, а скористався безпорадним станом та змусив написати розписку (а.с.50-54). 08.11.2019 відповідач [PERSON] подала відзив, у якому вказала про необґрунтованість позовних вимогах [PERSON] з огляду на те, що з середини 2018 року її чоловік [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, що відобразилося на фінансовому стані їх сім`ї. 08.03.2019 її чоловік здав до ломбарду її золоті прикраси: обручку, ланцюжок та два кулони. Після повернення з ломбарду вона помітила, що її чоловік погано себе почуває та викликали швидку медичну допомогу. Майже одночасно з лікарями до квартири зайшли позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] . Після огляду чоловіка лікарями, позивач та її чоловік про щось розмовляли на кухні, вона чула як [PERSON] щось диктував. Після цього, їй стало відомо, що її чоловіка є якість проблеми з поліцією, які йому чимось погрожували. З позовної заяви їй стало відомо, що саме того дня, 08.03.2018 між її чоловіком та позивачем нібито укладено договір позики на суму 17\~000 доларів США. Вказує, що за цей час жодних значних придбань вони з чоловіком не робили, на що були витрачені кошти, їй не відомо. Про факт отримання чоловіком грошових коштів та укладення договору позики з оформленням розписок вона не була обізнана, єдине, що їй відомо це те, що чоловік не брав, а передавав позивачу кошти, отримання в ломбарді за рахунок її ювелірних виробів. Її не було проінформовано про укладення договору позики, вона не надавала своєї згоди, чим порушено її та малолітньої дитини права та законні інтереси (а.с.43-44 т.1). \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив від 24.06.2020 представник позивача вказала, що грошові кошти в сумі 17\~000 доларів США передавалися відповідачу в декілька етапів, а саме: 27.07.2018 - 3\~600 доларів США, 07.09.2018 5\~000 доларів США, 14.01.2019 6\~692 долари США та в січні-лютому 2019 року 1798 доларів США. Вказує, що після передачі коштів йому стало відомо, що відповідач позичав кошти й у інших спільних знайомих, яким їх також не повертав. На ці зауваження відповідачеві, [PERSON] сам запропонував приїхати до нього додому 08.03.2019 та укласти договір позики шляхом написання розписки. Договір позики укладався в інтересах сім`ї та при його укладенні була присутня дружина відповідача [PERSON] , яка була обізнана про умови договору. Посилання на погане самопочуття та виклик швидкої допомоги не свідчать про те, що [PERSON] не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними (а.с.74-78 т.1). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та, допитаний як свідок, пояснив що з відповідачем [PERSON] вони тривалий час знаходилися в товариських відносинах, останній брав у нього гроші в борг частинами на загальну суму 17 тисяч доларів, а потім став уникати їх повернення. 08.03.2019 позивач з дружиною прийшли до відповідача додому та позивач попросив [PERSON] написати розписку, і якій той підтвердив суму боргу та зобов`язання її повернути. При цьому [PERSON] у нормальному стані, на самопочуття не скаржився. Була присутня також дружина відповідача. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судового розгляду. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, з`ясувавши позицію відповідачів, викладені у відзиві та інших заявах по суті, дослідивши письмові докази, встановив обставини та правовідносини, що виникли між сторонами. \~ \~ \~ \~На підставі розписки від 08.03.2019, оригінал якої судом досліджено під час судового розгляду, встановлено, що [PERSON] взяв в позику 17 тисяч доларів у [PERSON] та зобов`язався їх повернути протягом 90 календарних днів (а.с. 17 т.1). У встановлені в розписці строки відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим 08.07.2019 [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу про повернення коштів за розпискою від 08.03.2019 протягом п`яти днів з дня отримання цієї вимоги (а.с.10 т.1). Рекомендованим поштовим повідомленням підтверджено, що [PERSON] особисто отримав вказану вимогу 12.07.2019 (а.с.11 т.1). \~ \~ \~ \~Крім того, 08.03.2019 [PERSON] склав розписку про те, що він зобов`язується повернути кошти за автомобіль Toyota Carina 1995 р. у розмірі 4000 доларів [PERSON] протягом 30 календарних днів (а.с.81 т.1). Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Згідно з нормами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. \~ \~ \~ \~Доводи відповідача щодо складення ним боргової розписки внаслідок психологічного тиску, не підтверджені жодними доказами. \~ \~ \~ \~Довідка ЛКЦ «Сана» про те, що [PERSON] проведено кодування від алкоголю на 5 років, яка міститься на а.с. 55 т. 1 , не приймається судом до уваги, оскільки не є належним та допустимим доказом, датована 19.07.2012, не містить повних анкетних даних пацієнта та будь-яких документів, що підтверджують законність діяльності такої установи. \~ \~ \~ \~Довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № 25358609/15077323 від 28.10.2019 про перерахування [PERSON] 02.07.2019, 02.08.2019, 01.09.2019 та 05.10.2019 грошових коштів на карту № [NUMBER] одержувачу [PERSON] також не приймається судом до уваги, оскільки в ній відсутня інформація щодо призначення цих платежів (а.с.56 т.1). \~ \~ \~ \~Надані представником позивача скріншоти електронних повідомлень (а.с.156-176 т.2) не приймаються судом до уваги, оскільки неможливо ідентифікувати їх учасників. Відповідно до постанови про закриття кримінального правопорушення слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 31.03.2019 року кримінальне провадження №1201922054000067 від 08.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 177-178 т.2) . Вказана постанова на думку суду не стосується предмету спору. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, тривалий час вони дружили сім`ями з Поповими. У 2019 році їй стало відомо, що [PERSON] взяв у її чоловіка в борг 17 тис. доларів частинами ( за кілька разів), конкретні дати та суми їй не відомі. 08.03.2019 року вони приїхали додому до відповідача, щоб той склав відповідну розписку. Чоловік спілкувався з [PERSON] , той був у нормальному стані, його дружина [PERSON] їй повідомила, що [PERSON] «вляпався». Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є товаришем позивача, 08.03.2019 року вони разом із родинами збиралися їхати «на природу» відпочивати. [PERSON] подзвонив [PERSON] , просив заїхати до нього додому. Вони під`їхали , свідок залишався в автомобілі. Потім [PERSON] повернувся і повідомив, що [PERSON] написав йому розписку, де підтвердив свій борг та пообіцяв повернути гроші. Зі слів позивача йому відомо, що відповідач займав гроші також у кількох спільних знайомих та не повертав їх. Свідок [PERSON] пояснив суду, що жив по сусідству з відповідачем, знайомий з ним тривалий час. Декілька років тому [PERSON] взяв у нього гроші в борг та до теперішнього часу не повернув. Свідку відомо, що останній також позичав гроші у спільних знайомих, в тому числі у [PERSON] , але не повертав борги. При спілкуванні з дружиною відповідача та підтвердила, що їй відомо про заборгованість, яку мав її чоловік, але додала, що навряд чи він щось поверне. Як пояснив суду свідок [PERSON] , йому зі слів знайомого [PERSON] відомо, що [PERSON] заборгував останньому гроші та не повертає борг. Він сам особисто також давав [PERSON] гроші в борг, але той не повернув, в такій ситуації опинилися кілька спільних знайомих, яким заборгував відповідач. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав суду аналогічні показання щодо спільного знайомого [PERSON] , який заборгував багатьом хлопцям гроші, в тому числі позивачу, та не повернув їх. Даючи оцінку показанням допитаних свідків, суд зазначає наступне. Якщо договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі N 143/280/17 (провадження N 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі N 569/24347/18 (провадження N 61-16630св19). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі N 176/2967/13-ц (провадження N 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд при розгляді цивільної справи N 388/1354/17-ц (провадження N 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14. Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача. Під час розгляду цієї справи, відповідач не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 08.03.2019. Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 року у справі № 646/8324/19 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 08.03.2019 недійсним відмовлено (а.с.37-38 т.2). Постановою Полтавського апеляційного суду від 20.07.2023 вказане рішення залишено без змін (а.с. 34-35 т.2). Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаними судовими рішення встановлено, що [PERSON] , звертаючись до суду із вказаним позовом, вказував, що розписка написана під психологічним тиском [PERSON] . Разом із тим, під час розгляду справи позивач на підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги, не надав жодного належного та допустимого доказу, який би давав підстави вважати, що під час написання оскаржуваної розписки про отримання в борг грошових коштів до нього застосовувався психологічний тиск. Не надано також доказів неотримання коштів від відповідача, а отже суди дійшли висновку про те, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й засвідчує передачу позикодавцем грошової суми позичальнику. Наразі доводи відповідача є аналогічними позовним вимогам у справі, предметом якої була ця ж боргова розписка, та не спростовують висновків суду у справі № 646/8324/19 та зводяться до переоцінки доказів на власну користь. Доводи [PERSON] про те, що договір позики є безгрошовим і він не отримував у борг грошові кошти у [PERSON] за розпискою від 08.03.2019 грунтуються, на його думку, показаннями свідків, що суперечить положенням статті 1051 ЦК України та змісту договору позики та написаної [PERSON] розписки. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі N 143/280/17 (провадження N 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі N 569/24347/18 (провадження N 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Факт підписання спірного договору позики від 08.03.2019 відповідачем не оспорюється, тобто вчинення оспорюваного правочину не було здійснено всупереч його справжньої волі. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на підтвердження отримання у [PERSON] позики в розмірі 17\~000 доларів США написав власноручно розписку, проте не виконав умов укладеного договору позики та не повернув борг у встановлений в розписці строк, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення боргу та задоволення позову. Відповідач через свого представника брав участь у розгляді справи, проте не скористався наданими йому процесуальними правами, клопотань про витребування відповідних доказів не заявляв, існування оригіналу цієї розписки не заперечував. Разом із цим, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд наводить такий розрахунок трьох процентів річних, який обраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Період розрахунку: з 06.06.2019 по 21.08.2019 , [Проценти] = 17 000,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ?76 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 106 доларів США. Договір позики був укладений під час перебування відповідачів у шлюбі в інтересах сім`ї, тому боргові зобов`язання за цим кредитом є спільними для сторін. Відповідачі не довели отримання [PERSON] кредитних коштів не в інтересах сім`ї, а у своїх особистих інтересах. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 4300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2021 року, тому, враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд стягує судовий збір з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, що узгоджується із правовим висновком Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 522/5582/16-ц, від 17.08.2022 у справі № 745/342/19, від 24.03.2021 у справі № 462/2077/17. Вимога про стягнення комісії за послуги банку у розмірі 51,60 грн. не підлягає задоволенню, оскільки банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 523/12032/18.

Outcome: approved