Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних в розмірі 43 130,37 грн., інфляційні втрати в розмірі 158 273,36 грн. за період з 01.08.2020 року по 23.02.2022 року у зв`язку із невиконанням рішення Третейського суду від 12.03.2009 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2009 року по справі № 6-386/09 за заявою ВАТ «Ерсте Банк» видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 року по справі № 133/09 про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в сумі 908 585,91 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2015 року по справі № 755/4819/15-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідобанк». На підставі Договору відступлення права вимоги від 28.02.2019 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Паріс», позивачем набуто право вимоги відповідно до відповідача [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «ФК «Паріс». Однак станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 року по справі № 133/09 не виконано, заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. 19 березня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником відповідача Панковим Д.В. до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечив проти позову в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність з огляду на те, що позивачем не набуто право вимоги до відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Судом встановлено, що 06.08.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір з фізичною особою № 014/0398/6/21083, за умовами якого кредитором передано позичальнику кредит в сумі 116 397,00 доларів США, зі строком користування кредитом до 05 серпня 2028 року, зі сплатою 13,00% річних. (а.с. 4-12) Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 року у справі № 133/09 стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Ерсте Банк» боргу в сумі 908 585,91 грн. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом, в сумі 9 485,86 грн. (а.с. 14-18) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2009 року у справі № 6-386/09 видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Ерсте Банк» боргу в сумі 908 585,91 грн. та витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом, в сумі 9 485,86 грн. (а.с. 13) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2015 року у справі № 755/4819/15-ц замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк») (юридична адреса: 01034 м. Київ, вул. Прорізна, буд. 6, поштова адреса: 03057 м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-В, кореспондентський рахунок 32003142901 в ГУ НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 321034, код ЄДРПОУ 34001693), його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (місцезнаходження: 01601 м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 10, код ЄДРПОУ 14351016), в межах процедури виконавчого провадження ВП [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа №6-386/2009 виданого 18 травня 2009 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» боргу в сумі 908585 грн. 91 коп., та витрат, пов`язаних з вирішенням спору третейським судом в сумі 9485 грн. 86 коп. (а.с. 218-221) 30.06.2017 року виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, що встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року у справі № 755/18829/21, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року. (а.с. 28.02.2019 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до Додатку № 1 до якого ПАТ «Фідобанк» відступило право вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «Паріс» за зобов`язаннями до боржника [PERSON] за кредитним договором № 014/0398/6/21083. (а.с. 226-230) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року у справі № 755/11424/20 замінено сторону у виконавчому листі № 6-386/09, виданому 18 травня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва за заявою Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» до [PERSON] про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду, змінивши стягувача Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс». (а.с. 222-225) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року у справі № 755/18829/21, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Паріс», боржник - [PERSON] , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - залишено без задоволення. (а.с. 226-230) Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17. Разом з тим, згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 дійшла висновку про необхідність відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі No 6-1355/10, від 15 серпня 2018 року у справі No190/2119/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі No 201/8548/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі No 643/4902/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі No 2-3897/10. Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу (постанова від 18 січня 2022 року у справі № 34/425). Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється. (постанова Великої Палати Верзховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425) Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року у справі № 755/18829/21, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Паріс», боржник - [PERSON] , про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання - залишено без задоволення. Таким чином, відповідно до вищенаведених висновків, наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, попри укладення договору відступлення права вимоги та, відповідно, набуття матеріального правонаступництва, позивачем ТОВ «ФК «Паріс» не набуто процесуального правонаступництва за зобов`язаннями відповідача [PERSON] про стягнення боргу в сумі 908 585,91 грн., який стягнуто за рішенням Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.03.2009 року. Таким чином, оскільки зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавчі дії не вчиняються, та відсутні правові підстави для відновлення виконавчого провадження, що є висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, який також виключає можливість заміни сторони виконавчого провадження, у позивача відсутня фактична можливість стягнення з відповідача основного боргу в межах виконання судового рішення та відсутні правові підстави нарахування відповідачу [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу, відносно якого за законом виконавчі дії вчиняти заборонено у зв`язку із пропуском позивачем строків для виконання виконавчого листа, що встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року у справі № 755/18829/21, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2023 року. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed