Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

04.03.2025 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.05.2019 року у твердій грошовій сумі, і стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в користь [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати по даній справі, зокрема, пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги адвоката. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали і просили їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, натомість подав до суду заяву, в якій зазначив, що заявлений до нього позов він визнає частково, а саме, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак у меншому розмірі ніж просить позивач, долучивши до неї (заяви) копію довідки про доходи та інформацію з відділу ДВС щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, в тому числі - неповнолітньої дитини від іншого шлюбу. Також просив суд проводити розгляд справи у його відсутність, у зв`язку із зайнятістю на роботі. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши доводи сторін, викладені у позовній заяві та письмовій заяві відповідача щодо часткового визнання позову, а також з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 14.07.2006 року позивач зареєструвала у виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області шлюб з відповідачем [PERSON] , актовий запис №23. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час вже досяг повноліття, та син [PERSON] , [INFO] , що є неповнолітнім і проживає разом з матір`ю (а.с.6, 9). Як з`ясовано в ході розгляду справи, рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2019 року, з підстав, наведених у ньому, шлюб між сторонами по даній справі було розірвано. Неповнолітніх дітей від шлюбу даним рішенням ухвалено залишити проживати з матір`ю (а.с.7-8). В подальшому, у зв`язку з ненаданням відповідачем коштів на утримання неповнолітніх дітей від шлюбу в добровільному порядку, позивач звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів. Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.05.2019 року, з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , ухвалено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі по 1400 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11). Судом перевірено, що 18.01.2025 року стягнення аліментів з відповідача в користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] припинилося, так як останній досяг повноліття. Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач зареєстрована і проживає разом з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] , що стверджується витягами з реєстру Пасічнянської територіальної громади за №2023/009707041 від 27.11.2023 року та №2025/002408750 від 19.02.2025 року відповідно (а.с.5, 6). Крім того, на утриманні позивача знаходиться також повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який навчається на денній формі навчання на факультеті природничих наук в Прикарпатському національному університеті ім.В.Стефаника. Як з`ясовано судом, на даний час [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за хворою перестарілою матір`ю [PERSON] , 1938 року народження. Доходів від підсобного господарства позивач не має, підприємницькою діяльністю не займається. В зв`язку з наведеним позивач посилається на те, що її сім`я є малозабезпеченою, і тому вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від їх шлюбу з відповідачем, зазнаючи значних матеріальних труднощів із-за відсутності належної матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Крім того, встановлено і не спростовано стороною відповідача, що діти часто хворіють і на їх лікування потрібні кошти. Вказані обставини стверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 19.02.2025 року, складеним старостою Пнівського старостинського округу Пасічнянської сільської ради В.Гладиш (а.с.12). В обгрунтування своїх вимог позивач звертає увагу, що догляд та утримання неповнолітнього сина, який навчається в 5 класі Пнівського ліцею, потребує значних коштів, яких у неї немає, а визначений згідно рішення Надвірнянського районного суду від 07.05.2019 року розмір аліментів в сумі 1400 грн. щомісячно на його утримання, є явно недостатнім для забезпечення нормальних умов розвитку, беручи до уваги вік та потреби дитини. Стверджує, що відповідач зовсім не цікавиться станом здоров`я сина і не проявляє увагу щодо нього, не надає крім присуджених аліментів будь-якої додаткової матеріальної підтримки на необхідні витрати сина. Суд констатує, що відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; інші обставини, що мають істотне значення. Також, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Як вбачається із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач по справі [PERSON] , крім аліментів в користь позивача на утримання неповнолітнього сина, на даний час також сплачує кошти на утримання дружини та неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу, що підтверджується розрахунками Івано-Франківського відділу ДВС із сплати аліментів, копії яких долучено до матеріалів справи. Наведена обставина стороною позивача не заперечується. З огляду на викладене, суд зазначає, що виходячи із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду, проте із урахуванням зокрема матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів. Суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріального становища позивача, а також матеріального стану платника аліментів, який може утримувати свою неповнолітню дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, беручи до уваги обставини, наведені в позовній заяві, а також у письмовій заяві відповідача щодо часткового визнання позову, зважаючи на те, що утримувати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до\~часткового задоволення\~і розмір\~аліментів може\~бути збільшено\~та визначено\~судом в\~твердій грошовій\~сумі,\~однак в меншому розмірі, ніж просить позивач,\~а саме по 3000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, стягнення аліментів у визначеному розмірі слід розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили і проводити до повноліття дитини. Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку: У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги за №30 від 04.03.2025 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 04.03.2025 року, квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №72400532 від 04.03.2025 року та акту виконаних робіт від 07.04.2025 року, витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. Разом з тим, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~тобто в\~розмірі -2571 грн. 30 коп. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З огляду на зазначене, позивач у справі про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного ст.ст.180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved