Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] через\~свого представника\~ адвоката\~Гроголь Раїсу\~Володимирівну звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 20 660,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що з 22.04.1999 до 25.03.2014 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Вказала, що 06.11.2023 Корабельним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, [PERSON] (справа488/4417/23). Однак відповідач, не зважаючи на те, що має реальну можливість сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу на сина, так як є засновником приватного підприємства "АГРОДОН", приватного підприємства "АгроВит-2021", від виплати аліментів самоусунувся. Відповідно до довідки державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 488/4417/23 від 16.11.2023, заборгованість по аліментам станом на 01.08.2024 становить 20 660,00 грн. Зазначила, що період заборгованості по аліментам з 01.11.2023 по 31.07.2024 становить 274 дня. У зв`язку з тим, що розмір пені за вказаний період перевищує 100% заборгованості по аліментним платежам, просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 20 660,00 грн. Ухвалою суду від 14.11.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Представник третьої особи заперечень не надав. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом\~ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Під час вивчення матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.04.1999 року до 07.04.2014 року, що підтверджується наданими суду копіями Свідоцтва про одруження, актовий запис № 173 від 22.04.1999 р. та заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.03.2014 р., ухваленого у цивільній справі № 488/844/14-ц (провадження № 2/488/787/14). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.08.2007 р. З матеріалів справи, а також відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 06.11.2023 р. у цивільній справі № 488/4417/23 (провадження № 2-н/488/1170/23) Корабельним районним судом м. Миколаєва був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий документ був пред`явлений позивачем на примусове виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Центральний ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса)) на підставі заяви від 05.08.2024 р. З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Ткаченко М. вбачається, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.08.2024 р. утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 20 660,00 грн. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Аналізуючи наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~суд доходить\~переконання,\~що заборгованість\~зі сплати\~аліментів виникла\~з вини\~відповідача,\~що останнім\~не спростовано,\~тому позивач\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~за прострочення\~сплати аліментів. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.11.2023 року до 31.07.2024 року та вказано, що період заборгованості становить 274 дні та дорівнює сумі 30 742,57 грн. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої розмір пені, яка належить до стягнення з відповідача не може перевищувати 100% від усми боргу, просив стягнути з відповідача 20 660,00 грн. Проте, з розрахунком проведеним позивачем суд не погоджується та робить власний розрахунок, використовуючи вищенаведені правила для обрахунку пені зі сплати аліментів, наведені у Постанові Велика Палата Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеним головним державним виконавцем Центрального Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Ткаченко М. вбачається, що у червні 2024 року відповідачем були сплачені аліменти в сумі 11 700,00 грн. Враховуючи, що щомісячний платіж по аліментам за червень місяць 2024 року відповідачем сплачений повністю, суд доходить висновку, що за цей місяць пеня по аліментах не нараховується, а тому кількість днів за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2023 р. по 31.7.2024 р. складає 244 дні (274-30). Розрахунок заборгованості пені має бути наступний: - листопад 2023 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *213 днів * 1% = 7 659,48 грн. - сума неустойки (пені); - грудень 2023 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *182 дні * 1% = 6 544,72 грн. - сума неустойки (пені); - січень 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *151 дні * 1% = 5 429,96 грн. - сума неустойки (пені); - лютий 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *122 дні * 1% = 4 387,12 грн. - сума неустойки (пені); - березень 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *91 дні * 1% = 3 272,36 грн. - сума неустойки (пені); - квітень 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *61 дні * 1% = 2 193,56 грн. - сума неустойки (пені); - травень 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *30 днів * 1% = 1 078,80 грн. - сума неустойки (пені); - червень 2024 нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачено аліментів 11 700,00 грн, сума неустойки (пені) 0,00 грн; - липень 2024 р.: нарахована сума аліментів 3 596,00 грн., сплачена сума аліментів 0 грн. *31 день* 1% = 1 114,76 грн. - сума неустойки (пені). Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2023 р. до 01.06.2024 та з 01.07.2024 по 31.07.2024 р. складає 31 680,76 грн. З урахуванням проведеного судом розрахунку, а також приймаючи до уваги положення ст. 196 СК України, за якими сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може бути більше 100 відсотків заборгованості, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2023\~р.\~до 01.06.2024\~та з\~01.07.2024\~по 31.07.2024\~р.\~у загальному\~розмірі 20\~660,00 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., на підставі звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved