Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

26.03.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] \~укладено договір про надання споживчого кредиту № 4219670, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу у користування грошові кошти в розмірі 14 000 грн, в межах строку дії договору 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,9% в день, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісію. 30.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальника за Кредитним Договором № 4219670 від 27.05.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 4219670 від 27.05.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] ТОВ «Авентус Україна» правонаступником якого є ТОВ «Коллект Центр», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 46\~343,34 грн, з яких: 14\~000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31\~870,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 0,00 грн заборгованість по пеням і штрафам; 64,43 грн. нараховані 3% річних; 408,91 грн інфляційні втрати. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 46\~343,34 грн та судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 27.05.2021\~року між\~ТОВ «Авентус\~Україна» та\~ [PERSON] \~укладено\~договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~4219670,\~шляхом підписання\~електронним підписом\~з використанням\~одноразового ідентифікатора\~А219716,\~зокрема 27.05.2021\~о 08:39:27, відповідно до умов якого відповідач отримав у користування грошові кошти в розмірі 14 000 грн, в межах строку дії договору 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,9% в день, знижена процентна ставка 1,615% в день, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісію. Відповідно до п.2.1 Договору передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Згідно пункту 5.4 Договору споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. 30.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-12/2021-21, відповідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальника за Кредитним Договором № 4219670 від 27.05.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальника ТОВ «Коллект центр», в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 4219670 від 27.05.2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що за Кредитним договором № 4219670 від 27.05.2021 року відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 10.01.2023 року в розмірі 46\~343,34 грн, з яких: 14\~000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31\~870,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 0,00 грн заборгованість по пеням і штрафам; 64,43 грн. нараховані 3% річних; 408,91 грн інфляційні втрати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір\~домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). З огляду на матеріали справи, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 4219670 від 27.05.2021 року, який був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А219716. Вказаним одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-числової послідовності, наданий відповідачу, було підписано вищезазначений договір та Паспорт споживчого кредиту від 27.05.2021 року, тобто позивач виконав взяті на себе зобов`язання. Крім того, відповідач здійснив погашення за отриманими кредитними коштами, а саме 12.07.2021 року було здійснено погашення за процентами по договору в розмірі 50 грн. Внесення відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за Договором \~ \~ \~ \~№ 4219670 від 27.05.2021 року, що у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення Договору та погодження всіх умов договору. Адже, без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати кошти. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів першої судової палати \~ \~ \~ \~ Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц \~ \~ \~ \~ від 23.12.2020 року: «часткова сплата боржником або \~ \~ \~ \~ з його згоди \~ \~ \~ \~ іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним \~ \~ \~ \~боргу». Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. На підставі договору відступлення прав вимоги, новий кредитор - Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект центр» має право вимоги повернення заборгованості, оскільки набуло право грошової\~вимоги до відповідача в сумі 46 343 грн 34 коп. Натомість відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором, а тому має заборгованість перед первісним кредитором. Таким чином, позов підлягає задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект центр» заборгованість за Кредитним договором № 4219670 від 27.05.2021 року у розмірі 46\~343,34 грн. Позивачем при подачі позовної заяви заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійно правничу допомогу в сумі 13 000 гривень. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано наступні документи, а саме: Договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року; платіжна інструкція № 413000008 від 09.02.2024 року; заявка на надання юридичної допомоги № 825 від 07.02.2024 року; Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року. А тому витрати понесені позивачем на оплату професійно правничої допомоги в розмірі 9 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved