Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

31.12.2024 [PERSON] через представника, адвоката Ястремську А.М., з використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] 2011 р.н. та [PERSON] 2013 р.н. Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 13.01.2021 рішенням Смілянського міськрайонного суду, яким також стягнуто із відповідача, [PERSON] аліменти на утримання обох дітей. Мати із 2017 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Під час спільного проживання часто зникала з дому на тривалий час, до тижня, залишала дітей напризволяще, зловживала спиртними напоями. В 2018 році був випадок, коли [PERSON] , забирала дітей жити до своєї тітки, яка є єдиним близьким її родичем, однак тітка невдовзі сама зв`язувалася із позивачем та попросила забрати дітей назад, бо мати за ними не доглядає. Після розлучення в 2021 році діти постійно та безперервно проживають зі своїм батьком, позивачем в справі. На даний час обоє дітей ходять в школу, мати не підтримує жодного зв`язку із навчальним закладом, поодинокі випадки, коли вона з`являлась в школу, були давно. На даний час мати навіть не спілкується із дітьми, незважаючи на те, що позивач жодним чином не перешкоджає у спілкуванні, більше 5 років проживає окремо та місце її знаходження позивачеві не відоме. Допустила виникнення значної заборгованості по аліментах, не надає матеріальної допомоги на утримання дочок. Коли почалося повномасштабне збройне вторгнення рф, відповідач перешкоджала [PERSON] виїхати разом із дітьми за кордон, вимагала за надання відповідної згоди гроші. У вказаних діяннях відповідача вбачається злісне ухилення від виконання власних обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно обох доньок. В судовому засіданні позивач та його представник, позицію яких підтримав також представник третьої особи - органу опіки і піклування Смілянської міської ради, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток, копій ухвал по справі за адресою зареєстрованого місця її проживання, які були повернуті відправникові у зв`язку із закінченням терміну зберігання, відсутністю адресата за вказаною адресою. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в м. Сміла, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в м. Сміла, батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2021 в справі №703/3705/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи із 10.11.2020 і до повноліття дітей. Судове рішення вступило в законну силу 24.02.2021. Рішенням Виконавчого комітету Смілянської міської ради №400 від 19.10.2023 затверджений висновок щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із батьком. Згідно із довідкою від 06.11.2020 №123657, виданою за підписом голови квартального комітету №20 м. Сміла, [PERSON] 1986 року народження, проживає по [ADDRESS] , на його утриманні перебувають діти [PERSON] 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, у вихованні яких мати участі не приймає. Відповідно до довідки від 03.12.2024 №392, виданою за підписом голови квартального комітету №20 м. Сміла, [PERSON] та його доньки, [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Колишня дружина [PERSON] з доньками не проживає, її місцезнаходження невідоме. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 30.11.2024 становить 41095,00 грн. Рішенням Виконавчого комітету Смілянської міської ради №82 від 11.02.2025 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з вказаного висновку, мати дітей протягом останніх п`яти років не проживає разом із дочками, а останні три роки навіть не відвідувала дітей, не бере жодної участі у їх вихованні, навчанні, матеріальному забезпеченні, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням. Була повідомлена за останнім відомим місцем проживання щодо розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав, запрошена для участі в його розгляді на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, проте проігнорувала та не з`являлася. З огляду на досліджені обставини орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є дружиною хрещненого батька дівчат, допомагає в їх догляді позивачеві, їх подружжя з ним товаришує. Мати тривалий час не спілкується з дітьми, в той час, коли проживала в шлюбі з [PERSON] , не доглядала дівчат, не слідкувала за їх здоров`ям, гігієною, залишала дітей наодинці. Вказані обставини відносяться до часу, коли меншій дочці ще не було 6 років. Після розлучення подружжя не бачила, щоб [PERSON] спілкувалася зі своїми дочками або будь-яким чином цікавилася їх долею. Пригадала випадок, коли гуляючи з дівчатами на вулиці, зустріла їх матір, але та демонстративно вдавала, що їх не бачить, дівчата з нею також не хотіли спілкуватися та мали при цьому ображений вигляд. В судовому засіданні, з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України, в присутності батька як законного представника, а також представника органу опіки та піклування, допитані малолітні [PERSON] та [PERSON] . Малолітня [PERSON] показала, що не бачила матір багато років, щонайменше з 2018 року, тому мало пам`ятає навіть її зовнішність. Мати не вітає її та сестру зі святами, навіть не телефонує. Не купує подарунків, не відвідує школу, де вони навчаються. Малолітня [PERSON] показала, що мати не приймає ніякої участі в її та її сетри житті вже декілька років. Вона фактично не пам`ятає матері, спілкуватися з нею також не бажає. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі\~ ст. 141, ч. 2, 3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить зокрема ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23),22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), на які, у тому числі, посилалася заявниця. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що сам факт ініціювання позивачем розгляду питання про позбавлення батьківських прав, спочатку шляхом звернення до органу опіки та піклування, а в подальшому з позовом до суду, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачки змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, спілкування з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у її вихованні. В судовому засіданні встановлено, відповідач обов`язків по вихованню дітей не виконує, їх життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає відтак, враховуючи покази свідків, висновок щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, суд приходить до висновку, що позовна заява про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованою та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ній обставин. При цьому з матеріалів справи не вбачається, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки. Навпаки, вона не брала участі в розгляді органом опіки та піклування питання про доцільність позбавлення її батьківських прав, не скористалася правом висловити свою позицію. Також відповідачка не приймала участі в судовому розгляді справи, що на переконання суду вказує на її байдужу позицію щодо даного питання. Крім того, в ході судового розгляду справи не встановлено жодних обставин, які б могли перешкоджати відповідачці виконувати обов`язки по вихованню, догляду, навчанню, матеріальному забезпечені дітей, як матері. Встановлені під час судового розгляду факти в сукупності вказують, що [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання власних обов`язків щодо дітей, що є очевидною підставою для позбавлення її батьківських прав. З урахуванням наведеного та інтересів малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факт ухилення матері від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, доведено поза розумним сумнівом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved