Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

27.11.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором за №17336/112/2022 від 26.09.2022 року в розмірі 11\~916,93 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26.09.2022 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір за №17336/112/2022, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 31\~779,57 грн. з процентною ставкою 37,8% та умовою повернення в термін до 25.09.2023 року. Згідно умов п. 1.4 кредитного договору видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 26.09.2022 року за №925204. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору - позичальник зобов`язався повернути банку кредит/кредити у повному обсязі, в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється на ануїтетною схемою, згідно Додатку 1 (Платіжного календаря), що є невід`ємною частиною цього договору. Всупереч вимогам законодавства та умовам кредитного договору, позичальник систематично не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, кредит не погашав. При цьому, відсотки за користування кредитом банк припинив нараховувати з 01.06.2023 року, що значно покращує матеріальне становище боржника. З метою вирішення спору в досудовому порядку, банк 08.06.2023 року скерував позичальнику лист-вимогу, який залишився без реагування. Станом на 22.10.2024 року заборгованість по кредитному договору за №17336/112/2022 від 26.09.2022 року становить 11\~916,93 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 10.12.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 02.04.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи,\~повно і\~всебічно з`ясувавши\~обставини справи,\~оцінивши докази\~на підтвердження\~таких обставин\~у їх\~сукупності,\~судом встановлено, що 26.09.2022 року між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] було укладено кредитний договір за №17336/112/2022 (а.с. 4-6). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору - банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 1.2 договору - кредит надається позичальнику на поточні потреби позичальника, а саме: на рефінансування кредитної заборгованості за кредитним договором за №15480/112/2021 від 13.12.2021 року, укладеним з АТ АКБ «Львів». Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору - кредит надається у сумі 31\~779,57 гривень, з умовою його повернення до 25.09.2023 року, в порядку та на умовах цього договору. Видача позичальнику кредиту здійснюється банком одноразово, у безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника за № [NUMBER] , відкритий позичальнику в АТ АКБ «Львів» для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором за №15480/112/2021 від 13.12.2021 року. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (п. п. 1.4, 1.5 договору). Згідно пункту 3.2. - за користування кредитом позичальник сплачує банку фіксовану процентну ставку у розмірі 37,8% проценти річних. Пунктом 3.6. договору встановлено, що позичальник сплачує проценти щомісяця до дня повернення кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Згідно пунктів 5.1., 5.2. договору - позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі, в порядку та терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою згідно Додатку 1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною договору. Згідно пункту 5.8. договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством. Також, 26.09.2022 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма), де зазначено основні умови кредитування (а.с. 8-9). Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером за №925204 від 26.09.2022 року (а.с. 10). Таким чином АТ АКБ «Львів» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором кредиту за №17336/112/2022 від 26.09.2022 року, укладеного між АТ АКБ «Львів» та відповідачем, вбачається, що станом на 22.10.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед АТ АКБ «Львів» становить 11\~916,93 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом (а.с. 3). 08.06.2023 року на адресу відповідача, позивачем надсилався лист-вимога про дострокове виконання зобов`язання (а.с. 11-12). Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття ст. 4 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження, учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України - при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами ЦК України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України - договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України - оговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст. 1055 ЦК України зазначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже судом встановлено, що вказаний кредитний договір, укладений між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому, саме з 26.09.2022 року між сторонами виникли договірні відносини. При цьому, прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач - АТ АКБ «Львів» виконало своєчасно та повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі відповідачу. В свою чергу, взяті на себе зобов`язання, відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість за зазначеним кредитним договором від 26.09.2022 року. Позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом пред`явлення позову до суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені ним позовні вимоги, в той же час відповідачем не надано суду жодних заперечень проти позову, доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви, який суд вважає вірним. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, а також беручи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим в нього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті коштів, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір у сумі 3\~028 грн.

Outcome: approved