Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

[PERSON] у лютому 2025 року звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду міста Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого із [PERSON] у вересні 2019 року. У обгрунтуванні позову посилається на те, що 29.01,1994 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів міста Києва, Державний центр розвитку сім`ї, про що зроблено запис за №126. Вказаний шлюб між сторонами було розірвано 11.03.2004 у відділі реєстрації актив цивільного стану Дарницького районного управління юстиції, про що зроблено запис №196. У подальшому, 17.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] вдруге було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Юстиції у місті Києві, про що зроблено запис за №1842. Від шлюбу було народжено двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у неї припинились, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на розірванні їх шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1, ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що 29.01,1994 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів міста Києва, Державний центр розвитку сім`ї, про що зроблено запис за №126. Вказаний шлюб між сторонами було розірвано 11.03.2004 у відділі реєстрації актив цивільного стану Дарницького районного управління юстиції, про що зроблено запис №196. У подальшому, 17.09.2019 року між [PERSON] та [PERSON] вдруге було укладено шлюб, який був зареєстрований у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Юстиції у місті Києві, про що зроблено запис за №1842. Від шлюбу було народжено двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам їх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved