Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , мати, позивач) в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , батько, відповідач) зміну порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] (далі також - [PERSON] , син). Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 21.09.2023 зобов?язано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON] . Визначено батькові - [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином Позивач вказує, що з часу набрання рішенням законної сили, [PERSON] жодного разу не приїхав до дитини, тобто самоусунувся від виконання судового рішення. В той же час, [PERSON] налаштовуючи та готуючи сина для зустрічі з батьком, підлаштовуючи свій графік і маючи серйозні наміри та надію у спілкуванні батька із сином, вимушена була неодноразово звертатися із заявами до Служби у справах дітей про невиконання батьком рішення суду та з проханням вжиття заходів до останнього. В одній із телефонних розмов представник Служби у справах дітей повідомив [PERSON] , що при спілкуванні із [PERSON] , останній повідомив, що не може виконувати рішення суду, оскільки перебуває за кордоном. Крім того, [PERSON] повідомив ті самі обставини [PERSON] . З урахуванням викладено, позивач просила змінити визначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2023 порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] та визначити спілкування батька із сином за умови бажання дитини, за попереднім погодженням із матір`ю [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.05.2024 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу було передано судді 31.05.2024. Ухвалою від 10.06.2024 суд відкрив провадження, призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребував від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] у період із 21.09.2023 по теперішній час, із наданням відомостей про пункт перетину державного кордону України. 17.06.2024 на адресу суду від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на ухвалу суду від 10.06.2024. Відповідач у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив не подав. 02.10.2024 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.11.2024 від Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок № 106-9164 від 29.10.2024 щодо розв`язання даного спору. Ухвалою суду від 03.12.2024 суд визнав явку представників Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання обов`язковою. Зобов`язав позивача [PERSON] забезпечити явку до суду дитини [PERSON] . У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила позов задовольнити. Вказала, що після ухвалення рішення суду, яким встановлено [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, батько жодного разу не зателефонував сину та не приїхав до нього на побачення. Востаннє [PERSON] бачився із сином майже чотири роки тому, коли дитині було шість років. Давід вважає своїм батьком її нинішнього чоловіка - [PERSON] , який взяв на себе обов`язок по вихованню дитини. Відповідач самоусунувся від виховання та розвитку сина. Навіть не привітав дитину із Новорічно-Різдвяними святами та днем народження дитини. Оскільки рішенням суду встановлений графік побачень дитини з батьком, вона з сином змушена у визначені дні чекати відповідача, в цей час вона позбавлена можливості організувати свій час. Така байдужість відповідача до дитини та свідоме невиконання рішення суду відповідачем, порушує її права та права їх дитини. Представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити та при ухваленні рішення враховувати висновок Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що задоволення заявлених вимог буде фактично свідчити про позбавлення батька батьківських прав по відношенню до сина. Відповідач не може виконувати рішення суду, оскільки знаходиться за кордоном. Проте він має бажання виховувати сина та спілкуватися з ним. Повідомив, що відповідач не має можливості спілкуватися із сином засобами зв`язку, оскільки цьому перешкоджає позивач. На питання суду повідомив, що йому невідомо, чи звертався відповідач до відповідних органів з приводу невиконання позивачем рішення суду. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала висновок Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд вислухавши виступи позивача, представників сторін, представника третьої особи 1, опитавши дитину, дослідивши надані докази встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що 09.09.2011 зроблено актовий запис № 1765. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 31.01.2015 Відділом ДРАЦС Дарницького РУЮ шлюб між [PERSON] та [PERSON] 31.01.2015 розірвано. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , який за домовленістю між сторонами проживає з матір`ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 21.09.2023 зобов`язано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON] . Визначено батькові - [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином за наступним графіком: 1) необмежене спілкування батька з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та/або будь-яких інших технічних засобів зв?язку, що не передбачають безпосереднього спілкування між батьком та сином; 2) можливість відвідування батьком дитини у шкільному або іншому навчальному закладі під час проведення святкових та тематичних заходів; 3) побачення батька з сином у вихідний день - суботу - перший та третій тиждень кожного календарного місяця - з 17.00 год. п`ятниці до 17.00 год. суботи, які проводити за місцем проживання батька або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері, з урахуванням бажання дитини, - після спливу перехідного 6-місячного строку. Зважаючи на вік дитини (8 років) та тривалу відсутність спілкування сина з батьком суд встановив перехідний період строком 6 місяців, упродовж якого визначає дозвіл на побачення батька з сином у суботу першого та третього тижня кожного календарного місяця - з 15.00 год. до 19.00 год., які проводити за місцем проживання батька або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері; 4) зустрічі батька з сином та спільного святкування з сином у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20.00 год. до 19.00 год. наступного дня після свята, Різдво Христове, Пасха (Великдень), Трійця, за місцем проживання батька та/або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері, з урахуванням бажання дитини; 5) спільне з дитиною святкування дня народження батька в день його народження - [INFO] , за місцем проживання батька та/або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері, з урахуванням бажання дитини, у години, які не перешкоджатимуть навчальному процесу дитини; 6) побачення батька з сином в період шкільних канікул без присутності матері, з урахуванням бажання дитини, після спливу 6-місячного перехідного періоду: - в період літніх канікул - з 01 червня по 15 липня кожного парного року, і у період з 15 липня по 30 серпня кожного непарного року, - у період зимових канікул - у другу половину календарної кількості днів канікул. Відмовлено у задоволенні вимог щодо визначення побачень батька з сином щовівторка та щочетверга кожного тижня з 15:00 год до 18:30 год., а також побачень батька з сином у період осінніх та весняних канікул у другу половину календарної кількості днів канікул, у тому числі за місцем проживання батька або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері. Вказане рішення не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України [PERSON] 26.01.2024 перетнув державний кордон України в пункті пропуску Рава-Руська. Відомостей про повернення відповідача на територію України матеріали справи не містять. В судовому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації було опитано дитину [PERSON] , який суду пояснив, що він проживає разом з сестрою, мамою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , якого вважає своїм батьком. Навчається у 4-А класі, має високий рівень знань. Займається на секції боксу, має інші захоплення. Вказав, що готувати домашні завдання йому допомагає мама та [PERSON] . Пояснив, що не хоче бачитися із [PERSON] , бо не вважає його батьком. Востаннє він бачив батька, коли йому було років 6. Мама його змушує дзвонити батьку, але він не хоче. У грудні 2024 року він на прохання матері зателефонував батьку, проте, з того часу, вони більше не спілкувалися. Батько йому взагалі не дзвонить. Щодо зміни встановленого судом способу участі у вихованні дитини Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. При цьому, як зазначено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня 2021 року батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідність визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи, зокрема суд має врахувати, у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Суди повинні також враховувати та брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини. При цьому, треба пам`ятати, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Зі змісту висновку органу опіки та піклування № 106-9164 від 29.10.2024 вбачається, що з урахуванням рекомендації комісії (протокол від 16.10.2024 №22) та з урахуванням думки дитини, рекомендовано змінити встановлений [PERSON] час спілкування зі своїм малолітнім сином [PERSON] , враховуючи психоемоційний і фізичний стан здоров`я дитини, особисту прихильність до кожного з батьків, вікові потреби дитини та його розпорядок дня; з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких дитина отримує відповідну освіту та додаткове навчання (секції, гуртки тощо), наступним чином: батько проводить час із сином, за умови попередньої домовленості з малолітнім [PERSON] та бажанням дитини. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На переконання суду висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та не відповідає інтересам дитини, оскільки фактично усуне батька від виховання сина, що може негативно вплинути на розвиток дитини як особистості, його статево-рольову ідентифікацію та подальші стосунки з представниками протилежної статі. Суд враховує думку дитини, який повідомив, що не бажає бачитися з батьком та спілкуватися з ним, разом таке небажання дитини з урахуванням його віку (9 років), не відповідатиме інтересам дитини. З плином часу, за відсутності спілкування, зв`язок батька та сина, може бути втрачено, що є неприпустимим, оскільки дитині потрібна любов і увага обох батьків, а роль батька у вихованні сина є надзвичайно важливою. Разом з тим, суд не може не врахувати й ту обставину, що з часу набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2023 законної сили, відповідач жодного разу не приїхав до сина на зустрічі, не спілкується із дитиною засобами зв`язку. Доводи представника відповідача про те, що матір дитини чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином, суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних тверджень, зокрема, звернень відповідача до відповідних державних органів щодо невиконання [PERSON] рішення суду від 21.09.2023. Також матеріали справи не містять відомостей, що рішення суду, яким було встановлено способи участі батька у вихованні та спілкуванні із сином пред`являлося до примусового виконання. Всупереч доводам сторони відповідача, саме позивач зверталася із численними заявами до Служби у справах дітей, оскільки відповідач самоусунувся від виконання рішення суду та виконання батьківських обов`язків, копії яких наявні в матеріалах справи. Суд вважає, що виконання судового рішення у цій справі в частині особистих побачень батька з дитиною ускладнено через перебування [PERSON] за кордоном. Отже зміна істотних обставин може потребувати зміни порядку (застосування інших способів) реалізації прав батьків щодо малолітньої дитини. На переконання суду, відповідач, перебуваючи за кордоном, може виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до сина шляхом спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу, до свого повернення в Україну. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Однак, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Рішенням суду від 21.90.2023 зобов`язано позивача усунути [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, тобто [PERSON] має дотримуватися встановленого судом графіку побачень, готувати дитину до зустрічей, підлаштовувати свій графік, не планувати у цей час додаткові заняття дитини, спільний з дитиною відпочинок та оздоровлення дитини тощо. З точки зору оцінки, чи відповідає встановлений рішенням суду від 21.09.2023 у справі № 753/23861/21, спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, інтересам малолітньої дитини на час розгляду справи, то за встановлених обставин справи, зважаючи на позицію відповідача, який навіть не попереджає про причини неявки на побачення до дитини, суд вбачає підстави для зміни визначеного рішенням суду порядку участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином. Пасивна поведінка відповідача щодо виконання батьківських обов`язків, порушує інтереси дитини, оскільки мати може використати цей час на користь дитини. З урахування пояснень позивача, представників сторін, думки дитини, досліджених доказів суд визначає спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином за наступним графіком: 1) необмежене спілкування батька з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного засобів зв?язку, що не передбачають безпосереднього спілкування між батьком та сином, зі збереженням звичного для дитини режиму; 2) можливість відвідування батьком дитини у шкільному або іншому навчальному закладі під час проведення святкових та тематичних заходів; 3) побачення батька з сином у суботу - перший та третій тиждень кожного календарного місяця з 16.00 год. до 19.00 год., з можливістю проводити час за місцем проживання батька або в місцях культурно-розважального характеру, без присутності матері; 4) побачення батька з сином в період шкільних канікул та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Великдень, день народження дитини, день народження батька), за попередньою домовленістю із матір`ю дитини [PERSON] . Ухвалюючи рішення, суд керується критерієм найкращих інтересів дитини. Однак не тільки суд повинен виходити із даного принципу, але й батько дитини, оскільки в цьому контексті, важливо налагодити зв`язок із дитиною, зберегти спорідненість, щоб дитина відчувала батьківство, турботу та захищеність. В той же час, суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] не пізніше ніж за два дні до зустрічей з дитиною, повідомляти [PERSON] про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають батьку дотримуватися встановленого судом графіку. Суд звертає увагу сторін на те, що об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є гостро емоційні та постійно мінливі стосунки між батьками і дітьми, тому встановлений рішенням суду порядок участі батька у вихованні дитини може бути на вимогу однієї із сторін змінений у разі зміни обставин, які істотно впливають на режим спілкування. Тобто з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку, потреб, різних життєвих обставин, батьки не позбавлені можливості у майбутньому змінити спосіб участі у вихованні дитини. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial