Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №02015467464 від 12.09.2008, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] , у розмірі 79760,23 грн. звернути стягнення на предмет застави, що незаконно відчужений [PERSON] , а саме: транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, 2008 року випуску, № кузова [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного автомобіля ТОВ «Кредитні ініціативи» на публічних торгах в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною визначеною оцінкою майна на момент продажу, а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати на оплату судового збору. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову представник позивача вказала, що 12.09.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (Кредитор) та [PERSON] (Позивачальник, Заставодавець) укладений Кредитний договір № 02015467464 та Договір застави. \~ \~ \~ \~18 травня 2012 між ТОВ «Простофінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 02015467464 від 12.09.2008 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». \~ \~ \~ \~Даний факт встановлений рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2014 у справі №397/2252/13-ц, яким також стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за Кредитним договором №02015467464 від 12.09.2008 у розмірі 79760,23 грн. та витрати судового збору у сумі 797,60 грн. \~ \~ \~ \~11.07.2019 приватним виконавцем Мехед О.В. було відкрито виконавче провадження (ВП №59523831) з примусового виконання виконавчого листа №397/2252/13-ц, виданого Олександрівським районним судом Кіровоградської області 23.05.2017. Станом на день подання позову рішення суду від 22.01.2014 у справі №397/2252/13-ц не виконане, виконавче провадження відкрите. Позивач дізнався, що вищевказаний автомобіль, що належить [PERSON] на праві власності та виступає забезпеченням за кредитним договором, незаконно відчужений [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.589, ч.1 ст.592 ЦК України, Закону України\~«Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вважає, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави іншої особи, у зв`язку з чим на предмет застави може бути звернено стягнення. У результаті порушення [PERSON] умов Договору застави, шляхом відчуження предмету застави, без згоди Заставодержателя, останній позбавлений права задовольнити свої вимоги у способи, визначені Договором застави, чим порушені його права та охоронювані законом інтереси. Згоду на відчуження предмету застави ТОВ «Кредитні ініціативи» взагалі не надавалась. У Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна на момент відчуження та станом на сьогодні присутні відомості про обтяження предмета застави, а тому [PERSON] не є ї не може бути визнана добросовісним набувачем вказаного автомобіля. Таким чином, в результаті протиправних дій [PERSON] , в комплексі порушення умов Кредитного договору та Договору застави, а також відчуження предмету застави без згоди Заставодержателя, ТОВ «Кредитні ініціативи» позбавлено права задовольнити свої вимоги у способи визначені законодавством України, що призводить до порушення права та охоронюваних законом інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (а.с. 43-44). Ухвалою суду від 04.11.2024 закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 105-106). Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без їх участі; позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов (а.с. 150-152). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 113, 114, 143, 145, 171, 172). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце день та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.169). Також третьою особою надано пояснення щодо позову, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обгрунтування своїх пояснень зазначила, що на час відчуження спірного автомобіля гр. [PERSON] у 2017 була здійснена перевірка автомобіля по VIN номеру [NUMBER] в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, та відповідно до витягу від 17.03.2017 №51735165, за даними параметрами інформація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня. Системний аналіз наведених нею норм ст. 572 ЦК України, ст.1, 27 Закону України «Про заставу» та ст. 9, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що [PERSON] є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати про наявність Договору застави від 12.09.2008 №02015467464. За таких обставин, при переході права власності на автомобіль від [PERSON] до [PERSON] застава, при відсутності в день укладення угоди зареєстрованому у встановленому законом порядку обтяження, силу не зберігає. Таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником [PERSON] і обтяжувачем ТОВ «Кредитні ініціативи» чи його правонаступниками, проте воно не є чинним у відносинах з [PERSON] . Вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та вилучення автомобіля по суті зводяться до витребування цього майна у добросовісного набувача в порушення положень ст. 41 Конституції України і ст.321 ЦК України. Обставини за наявності яких, відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, майно може бути витребуване у добросовісного набувача відсутні (а.с. 74-77). Представник третьої особи адвокат Істоміна К.В. надала заяву про розгляд справи без її участі та просила при ухваленні рішення врахувати пояснення третьої особи щодо позову (а.с.181-182). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~\~ Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, відповідно до ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.09.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладений Кредитний договір № 02015467464, відповідно до п.1.1, 1.2 умов якого ТОВ «ПростоФінанс» надало позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 114000,00 грн., який підлягає погашенню в термін до 2015.09.10, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії для придбання автомобіля марки «Hyundai», модель «Sonata 2.0 5MT2», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1998, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , серія та номер свідоцтва про реєстрацію Транспортного засобу [NUMBER] , придбаного Позичальником у КІР ф-я ТОВ «Український Автомобільний Холдинг» згідно Договору купівлі-продажу № ___ від __________, та здійсненого Позичальником за власні кошти першого внеску в розмірі 20000 грн. (а.с. 9-11). Відповідно до п.1.3 вказаного Кредитного договору, в якості забезпечення зобов`язань Позичальника за цим Кредитним договором надається застава Транспортного засобу (Автомобілю), який визначено в п.1.2 цього кредитного договору згідно Договору застави транспортного засобу, який буде укладено між Позичальником та Кредитодавцем, загальною вартістю 134000 грн. В якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором Сторони укладають Договір поруки з Фізичною особою. Відповідно до п.2.8 вказаного Кредитного договору надання кредиту здійснюється Кредитодавцем не пізніше 2 робочих днів, виключно з дати: 2.8.1. набрання чинності договором застави транспортного засобу, згідно п.1.3 Кредитного договору та Договору поруки, згідно п.1.3 Кредитного договору (в разі надання додаткового забезпечення); 2.8.2 надання Кредитодавцю Позичальником укладених Договорів страхування, що зазначаються нижче, а також підтвердження їх оплати в повному обсязі за власні кошти, в разі, якщо Позичальник не отримує кредитні кошти за цим Кредитним договором для сплати зазначеного договором страхування. Відповідно до п.9.4 вказаного Кредитного договору Кредитодавець вправі без обмежень уступати будь-які свої права за цим Договором. У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець) укладено договір застави транспортного засобу № 02015467464 від 12.09.2008, за яким заставодавець передала у заставу транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Sonata 2.0 5MT2», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1998, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , серія та номер свідоцтва про реєстрацію Транспортного засобу [NUMBER] (а.с.13-17). Відповідно до п.1.1 Договору застави, право застави у Заставодержателя виникає з моменту підписання цього Договору повноважними представниками Сторін. Предмет застави належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується наступними документами: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Кіровоградське РЕВ ДАІ при УМВСУ в Кіровоградській обл. 2008.09.12; Договором купівлі-продажу. Один екземпляр Договору купівлі-продажу зберігається у Заставодержателя до повного виконання Заставодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором №02015467464 від 2008.09.12, укладеним між Заставодавцем (як Позичальником) та Заставодержателем (як Кредитодавцем). Відповідно до п.1.3 Договору застави, у випадку продовження строків виконання зобов`язань за Кредитним договором (шляхом укладення договорів про внесення змін до нього), дія застави, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання кредитного договору. Відповідно до п.2.1.5 Договору застави, заставодавець зобов`язаний без письмової згоди Заставодержателя не здійснювати дій, пов`язаних із зміною права власності на Предмет застави, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, в тому числі: передача в оренду, спільну діяльність тощо, при цьому наступна застава Предмету застави забороняється. Відповідно до п.3.2 Договору застави, звернення стягнення на Предмет застави відбувається у відповідності до чинного законодавства будь-яким із наступних позасудових способів на вибір Заставодержателя. Відповідно до п.2.4.3 Договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави відповідно до чинного законодавства України: у разі, коли в момент настання терміну виконання Заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою за цим Договором, вони не будуть виконані. У разі виникнення права звернення стягнення на Предмет застави реалізувати його відповідно до чинного законодавства України, при цьому спосіб реалізації Предмету застави визначається Заставодержателем самостійно на свій розсуд, виходячи і з існуючих способів реалізації заставного майна, що передбачені чинним законодавством України (п.2.4.6 Договору застави). Відповідно до п.2.4.8 Договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави та реалізувати його та/або вимагати від Заставодавця дострокового виконання зобов`язань, що випливають із Кредитного договору за умови настання будь-якого або всіх наступних випадків: - здійснення Заставодавцем перешкоди у реалізації Заставодержателем права, встановленого п.2.4.4 цього договору; - невиконання Заставодавцем зобов`язань за цим Договором, зокрема, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмету застави, в тому числі зобов`язань, передбачених п.2.1.7 договору; - невиконання Заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором; - загибелі, втрати чи пошкодження Предмету застави і невиконанні при цьому Заставодавцем умов, викладених у п.2.1.9 цього договору; - відчуження Предмета застави і невиконання при цьому Заставодавцем умов, викладених у п.2.1.10 цього Договору; - обтяження Предмета застави зобов`язаннями на користь третіх осіб без письмового погодження Заставодержателя. Відповідно до п.3.1 Договору застави, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Майно та його реалізацію у наступних випадках: - якщо на момент настання строку виконання Заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки Суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум процентів за користування кредитом та/або суми комісії за надання кредиту, та/або сум комісії за управління кредитом, та/або в разі несплати або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу) та/або інших боргових зобов`язань, що передбачені кредитним договором; - незалежно від настання строку виконання Заставодавцем будь-яких обов`язань за Кредитним договором у разі настання смерті Заставодавця або порушення відносно останнього справи про притягнення до кримінальної відповідальності; - незалежно від настання строку виконання Заставодавцем будь-яких зобов`язань за Кредитним договором при настанні випадків, указаних у п.2.4.8 цього Договору. Відповідно до п.6.1. Договору застави, цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання зобов`язань Заставодавцем за Кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або припинення права застави у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством. У позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки 18 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право грошової вимоги за Кредитним договором № 02015467464 від 12.09.2008 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2014 у справі №397/2252/13-ц, яким також стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за Кредитним договором №02015467464 від 12.09.2008 у розмірі 79760,23 грн. та витрати судового збору у сумі 797,60 грн. (а.с.2-7). Разом з тим, з заочного рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2014 у справі №397/2252/13-ц (н/п 2/397/80/14) встановлено, що у провадженні суду знаходилася справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до Особи _1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №02015467464, укладеним 12.09.2008 відповідачем з ТОВ «Просто Фінанс», який було частково задоволено (а.с.28-29). Також на підтвердження позовних вимог, представником позивача подано інформацію про наявність виконавчого провадження №59523831, відкритого 11.07.2019 приватним виконавцем Мехед О.В., в якому стягувачем є ТОВ «Кредитні ініціативи», а боржником [PERSON] . Однак, з даного рішення не можливо встановити дійсні дані про сторін у справі та встановлені відносно них обставин. Відомості про набрання рішення законної сили відсутні. З наданої інформації щодо відкритого виконавчого провадження не можливо встановити підстави його відкриття (за яким виконавчим документом). Також позивачем не подано суду належних доказів про розмір наявної у відповідачки [PERSON] заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4\~ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12\~ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України, суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтей 15 та 16 \~ ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до\~ст.512\~ЦК України, передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~ \~ \~ \~Так, ч. 2, 4\~ст. 83 ЦПК України\~передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. \~ \~ \~ \~У пунктах 6, 7 ч.2\~ст. 43 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. \~ \~ \~ \~Позивачем не було повідомлено письмово суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів в повному обсязі. \~ \~ \~ \~При цьому, суду є незрозумілим факт подачі представником позивача неналежним чином оформлених документів (рішення суду), що в свою чергу вказує на недобросовісне виконання представником позивача своїх процесуальних обов`язків. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України,\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд повинен врахувати як вимоги ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 205/7739/21 /провадження № 61-3175св23/, від 16.11.2023 у справі № 757/19682 /провадження № 18-ц (61-11480св23). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, оскільки позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано належних доказів переходу до нього права грошової вимоги за Кредитним договором №02015467464 від 12.09.2008, укладеним між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] , розмір заборгованості за кредитним договором, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідачів, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed