Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

1.Описова частина У серпні 2024 року [PERSON] (надалі за текстом також - позивач), в інтересах якої діяла адвокат Волошина Наталія Андріївна, звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (надалі за текстом також - відповідач, АТ «СЕНС БАНК» або банк ) з позовними вимогами про стягнення з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» на користь [PERSON] : -безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом №345 від 12.01.2028 в сумі 456 946,57 гривень; -3 % річних від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів в розмірі 23 788,93 гривень; -інфляційних втрат від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів у розмірі 50 718,70 гривень; -моральної шкоди у розмірі 200 000,00 гривень; -збитків у розмірі 1 000 000,00 гривень. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.08.2024 цивільну справу №754/11076/24 за позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (місцезнаходження 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100) передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. 1.1. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що у за рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №754/5560/18 (набуло законної сили 10.11.2022) було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №345 від 12.01.2028, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса, було запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК», які виникли на підставі Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №031.29-08/242 та Договору іпотеки №42.02-11/290 щодо залишку заборгованості за кредитом у розмірі 65 799,43 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 76 824,62 долари США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, належну позивачу, квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була реалізована згідно Договору купівлі-продажу №6785 від 19.06.2018 і таким чином, на думку позивача, отримані банком грошові кошти у розмірі 456 946,57 гривень від реалізації квартири є безпідставно набутими та підлягають поверненню згідно статті 1212 ЦК України. У зв`язку з невиконанням банком зобов`язання з повернення безпідставно одержаних грошових коштів позивач, посилаючись на положення статей 536, 625 та 1214 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати. У зв`язку з втратою житла позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, переживаннях, а також рецидиві тяжкого онкологічного захворювання. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 200 000,00 гривень. Також, для відновлення попереднього стану, а саме придбання нової квартири, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1 000 000,00 гривень, обґрунтовуючи таку вимогу, середньою вартістю аналогічної квартири, яка становить 1 500 000,00 гривень. З врахуванням стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 456 946,57 гривень та збитків у розмірі 1 000 000,00 гривень, позивач зможе придбати собі квартиру, яка за параметрами загальної та житлової площі відповідатиме реалізованій банком квартирі [ADDRESS] . Як докази позивачем надано: копія Договору іпотеки №42.02-11/290 від 28.03.2008; копія виконавчого напису нотаріуса №345 від 12.01.2018; копія рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №754/5560/18; копія Акта реалізації предмета іпотеки від 06.04.2018 у виконавчому провадженні [NUMBER]; копія постанови про закінчення виконавчого провадження [NUMBER]; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно; копії медичних документів позивача; скрін-шот з сайт оголошень з продажу квартир, документи, що підтверджують надання позивачу та вартість професійної правничої допомоги. 1.2. Стислий виклад позиції відповідача У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив факт укладення між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] кредитного договору №031.29-08/242 в забезпечення виконання якого між вказаним вище банком та позивачем було укладено Договір іпотеки №42.02-11/290 з визначенням як предмет іпотеки квартири [ADDRESS] , а також факт вчинення виконавчого напису № 345 від 12.01.2028. Вказує, що договірний характер правовідносин, що існує між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення кредитних коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, водночас, в позовній заяві взагалі відсутні посилання на докази заподіювання позивачу моральних страждань та/або переживань. Відповідач стверджує про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу її не співмірність із складністю справи та обсягом наданих послуг. У задоволенні позову просить відповіти в повному обсязі. 1.3. Заяви, клопотання учасників справи Одночасно з позовною заявою, представником позивача подана заява про відстрочення сплати судового збору у задоволенні якої було відмовлено. 1.4.Процесуальні дії у справі Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.08.2024 цивільну справу №754/11076/24 за позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (місцезнаходження 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100) передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О. Ухвалою Голосіївського районного суду від 10.09.2024 відмовлено у задоволені заяви представника позивача про відстрочення сплати судового збору та залишено позов без руху. 16.09.2024 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та документи про сплату судового збору у розмірі 15 140,00 гривень. Ухвалою Голосіївського районного суду від 17.09.2024 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.11.2024. 01.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2025. 08.01.2025 судове засідання відкладено на 27.01.2025. 13.11.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (надісланий до суду через АТ «УКРПОШТА 06.10.2024») із вказанням проте, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана банком лише 22.10.2024. 13.01.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, з обґрунтуванням строків подання тим, що представник ознайомилася з відзивом лише в судовому засіданні 08.01.2025. 27.01.2025 в судовому засіданні, у зв`язку із завершенням робочого часу суду, оголошено перерву до 27.03.2025. У судовому засіданні 27.03.2025 суд дослідив зібрані у справі докази, вислухав та оцінив виступи учасників справи у судових дебатах та оголосивши про перехід до стадії ухвалення судового рішення повідомив час його проголошення - 07.04.2025. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Суд вважає загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставини про те, що АТ «СЕНС БАНК» є правонаступником АТ «УКРСОЦБАНК» на підставі рішення єдиного акціонера від 15.10.2019 № 5/2019. Суд встановив, що 28.03.2008 між АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №031.29-08/242 (а.с.68) згідно умов якого позичальнику був наданий кредит в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 65 800, 00 доларів США. 28.03.2008 між АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК», як кредитором та [PERSON] , як позичальником та [PERSON] , як поручителем, був укладений трьохсторонній Договір поруки №42.02-11/292 (а.с.77), згідно умов якого поручитель зобов`язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №031.29-08/242 від 28.03.2008. 28.03.2008 між АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК», як іпотекодержателем та [PERSON] , як іпотекодавцем, був укладений Договір іпотеки №42.02-11/290 (а.с.80), згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання зобов`язань нерухоме майно а саме, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . 12.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. виданий виконавчий напис № 345, згідно якого було запропоновано ПАТ «УКРСОЦБАНК», як кредитору, задовольнити свої грошові вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 142 624,05 долари США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . 06.04.2018 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. при примусовому виконанні виконавчого напису №345 був складений Акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] . Ціна продажу вказаної квартири ДП «СЕТАМ» на електронних торгах від 30.03.2018 становить 456 946,57 гривень. Сума коштів перерахованих за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний внесок становить 456 946,57 гривень, дата перерахування 05.04.2018. Відповідач ні у поданому до суду відзиві, ні в судовому засіданні не спростував факт отриманні ним грошових коштів від реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] у розмірі 456 946,57 гривень. Згідно рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №754/5560/18 виконавчий напис, вчинений 12.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрованим в реєстрі за № 345 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно ухвали Київського апеляційного суду від 25.07.2023 у справі № 754/5560/18 поновлено дію рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019. 2.2. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1 та 2 статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (надалі за текстом також - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Із змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають в наслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Суд звертає увагу, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Суд встановив, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №754/5560/18, яке набуло законної сили, виконавчий напис, вчинений 12.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 345 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] визнано таким, що не підлягає виконанню. Факт стягнення з позивача підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2018 ВП [NUMBER], складеним приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. при примусовому виконанні виконавчого напису №345. Суд встановив, що за результатами електронних торгів ДП «СЕТАМ, які відбулися 30.03.2018, було реалізовано предмет іпотеки, а саме, належну позивачу квартиру [ADDRESS] за 456 946,57 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач не заперечив факту отримання ним грошових коштів від реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] у розмірі 456 946,57 гривень. Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд вважає встановленим факт того, що відповідач безпідставно набув від позивача грошові кошти у розмірі 456 946,57 гривень, водночас, правові підстави набуття відповідачем вказаних грошових коштів, на підставі виконавчого напису нотаріуса №345 від 12.01.2018, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню - відпали, а тому отримані відповідачем кошти в сумі 456 946,57 гривень підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Щодо стягнення з відповідача 3 % річних від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів в розмірі 23 788,93 гривень та інфляційних втрат у розмірі 50 718,70 гривень суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала. Згідно дослідженого Акта про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2018 суд встановив, що грошові кошти були перераховані 05.04.2018 за результатами реалізації предмета іпотеки у розмірі 456 946,57 гривень. Водночас юридичним фактом, з яким пов`язано припинення підстав для набуття відповідачем від позивача грошових коштів, є рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №754/5560/18, згідно якого виконавчий напис, вчинений 12.01.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 345 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане судове рішення набуло законної сили 10.11.2022. Суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Суд враховує те, що про обставини, які б свідчили про прострочення кредитора (позивача) у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів, або про обставини, які б перешкоджали боржнику (банку) з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, у цій справі відповідач не стверджує і суд їх не встановив. Суду вважає, що момент виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна слід пов`язувати з таким юридичним фактом, як дата набрання законної сили судовим рішенням, яким встановлено факт безпідставності отримання майна, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні стає достеменно проінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо повернення безпідставно отриманого майна. Період за який позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат становить з 11.11.2022 по 05.08.2024. Суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період, з урахуванням продовження строку позовної давності згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та встановив, що такий розрахунок є арифметично вірним: сума нарахованих процентів становить - 23 788,93 гривень, а сума збитків від інфляції становить 50 718,70 гривень. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів в розмірі 23 788,93 гривень та інфляційних втрат у розмірі 50 718,70 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 гривень суд зазначає наступне. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У справі яка розглядається, позивач стверджує, що в результаті звернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса №345 від 12.01.2018 та реалізації квартири, поки розглядалася справа №754/5560/18, позивач, проти своєї волі, втратила належну їй квартиру, що в підсумку спричинило їй душевні страждання. Окрім того, позивач вказує, що вона перебувала у постійному стресі, через судові справи щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та під час намагання повернути свою квартиру в судовому порядку по справі №754/11145/20. Наслідком перенесених душевних страждань та нервових стресів стало, на твердження позивача, повторне захворювання позивача на онкологічне захворювання та повторне проходження променевого лікування. Як доказ, позивач додала до позовної заяви копії медичних документів, а саме: копію виписного епікризу за 2022 рік та копії двох аркушів «щоденника лікування» за два дні травня 2022 року. Розмір перенесених душевних страждань та переживань [PERSON] оцінює в 200 000,00 гривень. Як суд вже зазначав, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за існування таких умов: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; 4) вина особи, яка завдала моральної шкоди. При цьому відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 296/3325/20 (провадження № 61-6408св21). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд констатує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача. Як встановив суд 28.03.2008 позивач добровільно уклала з АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК» Договір іпотеки №42.02-11/290 (а.с.80), згідно умов якого [PERSON] , як іпотекодавець, передала в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання зобов`язань, нерухоме майно а саме, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У вказаному договорі іпотеки (пункт 1.4.) були чітко визначені зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання. Згідно пункту 4.1. Договору іпотеки №42.02-11/290 від 28.03.2008 сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення та предмет іпотеки, тобто, належну позивачу квартиру. Підпунктом 4.5.2. пункту 4.5. Договору іпотеки №42.02-11/290 від 28.03.2008 визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, звертаючись до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису №345 від 12.01.2018, відповідач діяв у відповідності до умов укладеного між ним та позивачем Договору іпотеки №42.02-11/290 від 28.03.2008, що виключає протиправний характер його дій. Отже, не виключаючи те, що позивач безумовно відчувала душевні страждання у зв`язку з реалізацією на електронних торгах належної їй квартири, суд, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, не вбачає наявність протиправної поведінки відповідача у зверненні стягнення на таку квартиру, яка була предметом іпотеки, та не вбачає причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - самою моральною шкодою. Відсутність вказаних елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 000 000,00 гривень суд зазначає наступне. За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач вказує, що в результаті звернення банком стягнення за виконавчим написом №345 від 12.01.2018 на квартиру шляхом її реалізації, [PERSON] втратила свою однокімнатну квартиру, по [ADDRESS] , на шостому поверсі, дев`ятиповерхового панельного будинку, загальною площею 35,60 кв.м., у зв`язку з чим для відновлення порушеного права позивач мусить придбати іншу квартиру. Як стверджує позивач, ринкова вартість аналогічної квартири на дату подання позову становить приблизно 1 500 000,00 гривень, таким чином, без врахування безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 456 946,57 гривень, відповідачем має бути відшкодовано позивачу 1 000 000,00 гривень. Як доказ розміру збитків позивач надала до суду роздруківку інтернет-ресурсу з продажу нерухомості на якому відображена вартість пропозицій квартир. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Визначаючи розмір збитків, позивач посилається, як на доказ, на роздруківку (скрін-шот) з сайту оголошень з продажу квартир (а.с.20). Водночас, суд зазначає, що вказана роздруківка є неналежної якості, що не дозволяє встановити зміст інформації яка в ній відображена. Зокрема, неможливо визначити інтернет-ресурс на якому викладена така інформація, актуальну дату такої інформації, об`єкти нерухомості (їх характеристики) які пропонуються до продажу, а також безпосередньо ціну їх продажу. Суд також зазначає, що ціни об`єктів нерухомості на спеціалізованих інтернет ресурсах далеко не завжди відображають реальну вартість продажу (ціни договору купівлі-продажу) таких об`єктів, а тому не можуть бути джерелом достовірної інформації щодо вартості житла. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що надана позивачем роздруківка (скрін-шот) з сайту оголошень з продажу квартир (а.с.20) не відповідає критеріям належності, достовірності та достатності доказів, а тому не береться судом до уваги. Інших доказів, які підтверджують розмір завданих позивачу збитків до суду не надано. Таким чином, суд позбавлений можливості належного та достовірного визначення розміру завданих позивачу збитків і критично ставиться до заявленого у позові розміру збитків в сумі 1 000 000,00 гривень, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. 3. Висновки суду Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги у загальному розмірі 531 454,20 гривень, що складаються з: безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом №345 від 12.01.2028 в сумі 456 946,57 гривень; 3 % річних від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів в розмірі 23 788,93 гривень та інфляційних втрати від суми безпідставно одержаних банком грошових коштів у розмірі 50 718,70 гривень. 4.Судові витрати Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією платіжної інструкції № 0.0.3887324761.1 від 16.09.2024 згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 15 140,00 гривень. Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги у меншому розмірі (531 454,20 гривень) ніж було заявлено у позові (1 731 454,20 = 456 946,57 + 23 788,93 + 50 718,70 + 200 000,00 + 1 000 000,00) що становить 30.69% від заявлених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі (30,69% від 15 140,00 гривень) - 4 646,47 гривень. Суд також зазначає, що право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження цих обставин позивачем суду надано належні та допустимі докази, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу, а саме: копію Договору на професійну правничу допомогу №01/07 від 01.07.2024; копію Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги №01/07 від 01.07.2024; копію розрахунку гонорару (витрат) за надання правової допомоги по Договору про надання правової допомоги №01/07 від 01.07.2024; копію ордера на надання правничої допомоги серії АЕ №1301534 від 16.09.2024. Суд встановив, що згідно пункту 4 Договору на професійну правничу допомогу №01/07 від 01.07.2024 укладеного між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОІДАЛЬНІСТЮ «Юридична компанія «БАРІСТОР УКРАЇНА» сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару у розмірі 40 000,00 гривень, при цьому, гонорар сплачується протягом місяця з моменту набрання судовим рішенням у справі законної сили. Безпосередньо правову допомогу позивачу у справі буде надавати адвокат від Товариства - Волошина Наталія Андріївна. Повноваження на представництво інтересів [PERSON] адвокатом Волошиною Наталією Андріївною у Голосіївському районному суді міста Києва підтверджуються копією ордера на надання правничої допомоги серії АЕ № 1301534 від 16.09.2024 (а.с.91). Згідно розрахунку гонорару (витрат) за надання правової допомоги по Договору про надання правової допомоги №01/07 від 01.07.2024 (а.с.21) вбачається, що адвокат надала наступні послуги: 1) консультація та узгодження правової позиції з клієнтом вартістю 1 000,00 гривень; 2) підготовка та подання позову про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, збитків та стягнення моральної шкоди (збір та наліз документів для підготовки позову, аналіз судової практики у подібних справах, підготовка позовної заяви з визначенням доказів та додатків вартістю 10 000,00 гривень; 3) підготовка інших процесуальних документів по справі вартістю 4 000,00 гривень; 4) представництво інтересів позивача в судових засіданнях вартістю 25 000,00 гривень. Загальна вартість послуг становить 40 000,00 гривень. Як суд вже зазначав, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У поданому до суду відзиві відповідач стверджує про те, що заявлена позивачем сума витрат не є співмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг). Дослідивши наданий позивачем розрахунок гонорару (а.с. 21) суд звертає увагу, що пункт 3 вказаного розрахунку, де зазначено про надання позивачу послуг «підготовка інших процесуальних документів по справі» не відповідає умові щодо надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а тому вартість таких послуг (4 000,00 гривень) не підлягає відшкодуванню відповідачем. Окрім того, суд дійшов висновку, що вартість представництва інтересів позивача у суді, враховуючи те, що з чотирьох засідань одне було відкладене, у розмірі 25 000,00 гривень, не відповідає критерію розумності їх розміру та складності справи, а тому вказана сума підлягає зменшенню до 15 000,00 гривень (по 5 000,00 гривень за засідання). Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі (1 000,00 + 10 000,00 + 15 000,00) - 26 000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial