Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищезазначеним позовом\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~та просить\~суд стягнути\~з нього\~на свою\~користь основну\~суму боргу\~за договором\~позики,\~відповідно до\~боргової розписки\~від 12\~січня 2022\~року,\~в розмірі\~2\~915\~080\~грн.\~00\~коп.\~(два\~мільйони дев`ятсот\~п`ятнадцять тисяч\~вісімдесят грн.,\~00\~коп.);\~суму грошових\~коштів у\~розмірі 886\~595,41\~грн.\~(вісімсот\~вісімдесят шість\~тисяч п`ятсот\~дев`яносто п`ять\~грн.,\~сорок одна\~коп.)\~в якості\~інфляційних втрат\~за періоди\~з 12\~січня 2022\~року (момент\~написання відповідачем\~боргової розписки)\~до 12\~жовтня 2023\~(момент\~подання позовної\~заяви);\~суму грошових\~коштів у\~розмірі 153\~101,60\~грн.\~(сто\~п`ятдесят три\~тисячі сто\~одна грн.\~шістдесят коп.)\~(сума\~прострочення грошового\~зобов`язання\~за період\~з 12.01.2022\~року по\~12.10.2023\~р.)\~в якості\~3\~%\~річних від\~простроченої суми\~боргу; судові витрати на правову допомогу що складають 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень); судовий збір який було сплачено за подання даної позовної заяви. В обґрунтування вимог зазначив, що 12.01.2022 \~ \~ \~ \~ року\~між ним\~та [PERSON] \~був укладений\~договір позики,\~що підтверджується\~борговою розпискою,\~про те,\~що він\~надає відповідачу\~суму у\~розмірі 50\~000\~тисяч доларів\~США (згідно\~розписки в\~еквіваленті 2\~915\~080\~грн.\~00\~коп.\~(два\~мільйони дев`ятсот\~п`ятнадцять тисяч\~вісімдесят грн.,\~00\~коп.).\~Вказані кошти\~відповідач повинен\~повернути позивачу\~у строк\~до 1\~липня 2022\~року.\~Позивач усно\~проінформував відповідача\~про те,\~що останній\~повинен повернути\~вищевказані грошові\~кошти,\~проте відповідач\~не здійснив\~дій,\~які були\~б направлені\~на повернення\~отриманих в\~борг грошових\~коштів у\~розмірі 50\~000,00\~(п`ятдесят\~тисяч)\~доларів США.\~Оскільки вказані\~грошові кошти\~у розмірі\~50\~000,\~00\~(п`ятдесят\~тисяч)\~доларів США,\~позивачу повернуто\~не було,\~ним було\~надіслано відповідачу\~письмову досудову\~вимогу,\~в якій\~ним вимагалось\~від [PERSON] ,\~повернути кошти\~у розмірі\~50\~000,\~00\~(п`ятдесят\~тисяч)\~і доларів\~США,\~що еквівалентно\~сумі 2\~915\~080\~грн.\~00\~коп.\~(два\~мільйони дев`ятсот\~п`ятнадцять тисяч\~вісімдесят грн.,\~00\~коп.),\~позивачу на\~офіційний рахунок,\~проте жодних\~дій від\~відповідача,\~щодо повернення\~вищевказаних грошових\~коштів,\~знову здійснено\~не було.\~Виходячи з\~цього,\~між позивачем\~та відповідачем\~виникли договірні\~відносини,\~котрі випливають\~із договору\~позики від\~12.01.2022\~року,\~що відповідно\~підтверджується власноруч\~написаними відповідачем\~розписками.\~Відповідач [PERSON] ,\~своїх зобов`язань\~не виконав,\~отримані грошові\~кошти в\~борг від\~позивача,\~не повернув\~та не\~повертає.\~Станом на\~момент подачі\~даної позовної\~заяви відповідач\~не виходить\~на зв`язок.\~Позивач неодноразово\~звертався до\~відповідача,\~телефонував йому,\~намагався зустрітися\~з ним,\~але не\~у телефонному\~режимі,\~не при\~особистій зустрічі\~відповідач на\~зв`язок не\~виходить та\~ухиляється від\~повернення боргу\~за борговою\~розпискою.\~Тому позивач\~вимушений звернутися\~до суду\~з позовною\~заявою про\~розірвання договору\~позики та\~повернення йому\~боргу за\~борговою розпискою\~до [PERSON] . Оскільки фактично відповідач своїми діями заборгував позивачу суму у розмірі 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч) доларів СІЛА, що еквівалентно сумі 2 915 080 грн. 00 коп. (два мільйони дев`ятсот п`ятнадцять тисяч вісімдесят грв., 00 коп.), вважає за необхідне стягнути з Відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 886\~595.41 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 153\~101.60 грн. Періоди за якими необхідно стягнути з відповідача суму боргу є дати з 12 січня 2022 року (момент написання боргової розписки) до 12 жовтня 2023 (момент подання позовної заяви). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] наполягав на задоволенні позову та пояснив відповідно змісту позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав суду оригінал розписки для огляду та в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач та його представник не заперечують проти винесення заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 статті 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.01.2022 року між [PERSON] , як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, про що складено розписку (а.с. 9). У розписці зазначено, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 50\~000 (п`ятдесят тисяч) доларів США грн. строком до 01.07.2022 року. Боргова розписка написана у присутності свідка: [PERSON] , який підтверджував факт передачі грошових коштів. Оригінал розписки було оглянуто судом в ході розгляду справи. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, до теперішнього часу борг не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21). Будь-яких доказів на спростування факту укладення між сторонами договору позики від 12.01.2022 року, доказів щодо повернення боргу - відповідачем суду не надано. Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у встановлений строк [PERSON] не повернув, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 2915 080 грн. 00 коп., відповідно до боргової розписки від 12.01.2022 року є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача за період часу з 12 січня 2022 року інфляційних втрат у розмірі 886\~595,41 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 153\~101,60 грн. слід зазначити наступне. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Встановлено, відповідач має перед позивачем заборгованість за борговою розпискою від 12 січня 2022 року у розмірі 2\~915 080 грн. 00 коп. (два мільйони дев`ятсот п`ятнадцять тисяч вісімдесят грн. 00 коп). Враховуючи, що відповідачем борг не повернутий, підлягають застосуванню вимоги ст.625 ЦК України. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат. Розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції здійснюється за період з січня 2022 року по вересень 2023 року: (101,30 : 100) х (101,60 : 100) х (104,50 : 100) х (103,10 : 100) х (102,70 : 100) х (103,10 : 100) х (100,70 : 100) х (101,10 : 100) х (10І,90 : 100) х (102,50 : 100) х (100,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) х (101,50 : 100) х (100,20 : 100) х (100,50 : 100) х (100,80 : 100) х (99,40 : 100) х (98,60 : 100) х (100,50 : 100) = 1.30414102. 2 915 080,00 х 1.30414102 - 2 915 080,00 = 886 595,41 грн. (вісімсот вісімдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять грн. 41 коп.). Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми здійснюється за період прострочення грошового зобов`язання: з 12.01.2022 року по 12.10.2023 року (кількість днів між датами дорівнює 639 днів). 2 915 080 грн. 00 коп. (сума боргу) х 3% х 639 : 365 : 100 = 153 101,60 грн. (сто п`ятдесят три тисячі сто одна грн., шістдесят коп.). Таким чином, за період часу з 12 січня 2022 року від суми основного боргу у розмірі 2 915 080 грн. 00 коп. три відсотки річних становлять 153 101,60 грн. та інфляційне збільшення становить 886 595,41 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Відповідачем будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надано. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 15140,00 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання юридичних послуг від 18.04.2024, який укладений між [PERSON] та адвокатом Морозов В.Ю., адвокатом Рясний В.Д.; актом наданих послуг на загальну суму 50\~000,00 грн., квитанцією про сплату витрат на правову допомогу в сумі 50\~000,00 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 50 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат. Суд, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial