Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

06.11.2024р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені - з кінця 2024р. вони проживають окремо, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, між ними відсутній спір про поділ спільного майна. Від шлюбу є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спір про місце проживання дітей відсутній, оскільки діти проживають фактично з батьком, і відповідачка ними не цікавиться; відповідачка погоджується на розірвання шлюбу, та за обопільною домовленістю діти будуть продовжувати проживати з батьком - з ним, позивачем [PERSON] , тому він просить після розірвання шлюбу цим же судовим рішенням залишити дітей проживати з ним. Відповідач, що була повідомлена судом належним чином про час та місце судового засідання, - до суду не прибула, не надала суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Крім того, суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочного порядку. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - підлягають задоволенню, за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] , вид.02.10.2021 Болградським відділом державної РАЦС у Болградському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м.Одеса), - між гр.гр. [PERSON] та [PERSON] 02.10.2021р. був зареєстрований шлюб (а/запис №110), дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с.11). Від цього шлюбу в сторін народилася діти: [INFO] - [PERSON] (свідоцтво про її народження серії [NUMBER] , вид.10.11.2021р. Болградським відділом державної РАЦС у Болградському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м.Одеса), а/запис №230) та 12.01.2023р. - [PERSON] (свідоцтво про його народження серії [NUMBER] , вид.08.02.2023р. Болградським відділом державної РАЦС у Болградському районі Одеської області Південного МУ МЮ (м.Одеса), а/запис№21? а.с.12-13), які проживають, як стверджується у позові, - з батьком - позивачем [PERSON] , спору між сторонами про місце проживання дітей не вбачається. Спору про майно між сторонами не вбачається. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної Декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст.110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу, потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, від відповідача не надійшло заперечень на позов, тому, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам позивача, що потягне за собою неприпустиме порушення його прав на вільний вибір. Відповідно до ч.2ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу, оскільки незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню. Крім цього, щодо вимоги про залишення неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу проживати з батьком, - мати дітей не надала суду з цього приводу заперечень. Відповідно до ст.ст.29ч.4,160 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає; місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Вирішуючи у даному випадку питання щодо залишення проживання дітей сторін після розірвання шлюбу з позивачем, суд враховує довідку з місця проживання та акт житлово-побутових умов, згідно яких діти фактично проживають за місцем реєстрації - з позивачем, та виходить з того, що за загальним правилом, за відсутності спору між батьками - суд може вирішити питання про залишення місцем проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Саме до такого висновку дійшов ВС України у своїй Постанові №200/952/18 від 15.01.2020р. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення дітей сторін після розірвання шлюбу проживати разом з їхнім батьком - позивачем.

Outcome: approved