Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] [INFO] , який проживав у Республіці Німеччина місто Ганновер. У померлого залишилося майно у [ADDRESS] та земельної ділянки на якій він знаходиться. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка на якій він знаходиться. [PERSON] (далі - Позивач) є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців за заповітом і за законом немає. Враховуючи, що на виготовлення свідоцтва про смерть та направлення його в Україну пройшло багато часу та враховуючи, що 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан в зв`язку з військовою агресією Росії і чоловіки не мали змоги виїжджати за межі України, позивач отримав свідоцтво про смерть лише у грудні 2024 року та звернувся до Шістнадцятої Київської Державної нотаріальної контори за місцем знаходження майна померлого про прийняття спадщини. 18.12.2024 року Позивач отримав відповідь від Шістнадцятої Київської Державної нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини у зв`язку із пропуском шестимісячного строку. Після звернення до нотаріуса, Позивачу було повідомлено, що останній пропустив термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо поновити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк Позивач не міг звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із тим, що не мав на це змоги у зв`язку з сімейними складностями та військовою агресією Російської Федерації і фактично з перших днів війни пішов захищати Україну та перебуває в ЗСУ на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , де і перебуває на сьогодні. Незадоволення прохання Позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування а саме: до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, яка є співвідповідачем по даній справі, майно знаходиться саме на території даної адміністрації (територіальної громади). Позивач в своєму позові посилаються на те, що помер його дідусь [PERSON] , що залишив заповіт на свого внука на все спадкове майно. Позивач хотів своєчасно подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, але своєчасно випадково цього не зробив, оскільки дідусь помер у Німеччині і виникали складності в отриманні свідоцтва про смерть та тривалий час не міг прийти до нормального стану, було оголошено обмеження в пересуванні через повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну, зараз проходить службу в ЗСУ, звертався до консульства України в Німеччині на отримання свідоцтва про смерть свого дідуся, але у зв`язку з відсутністю коштів не зміг своєчасно оплатити дані послуги та в повному обсязі надати всі необхідні документи, в зв`язку з чим отримав свідоцтво про смерть лише у грудні 2024 року та звернувся із даними документами до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про вступ в спадщину на що отримав відмову. Враховуючи збіг тяжких сімейних обставин, та той факт, що Позивач не є фахівцем в галузі права та спочатку отримав не вірну консультацію стосовно спадщини, що на період військового стану терміни зупиняються і подати заяву до нотаріальної контори про вступ у спадщину можна протягом тридцяти днів після закінчення військового стану, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини не навмисно пропустив. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 18.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом. З відзиву вбачається, що позов пред`явлено до Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації проте вона є неналежним відповідачем. 18.02.2025 року до суду від представника позивача подано відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києві від 10.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні за участю сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Також просить суд, розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився. У відзиві просить суд слухати справу у відсутності їх представника. Шістнадцята київська державна нотаріальна контора надіслала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] в м.Ганновер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті померлої відкрилась спадщина у вигляді будинка [ADDRESS] та земельної ділянки на якій він знаходиться. Коло спадкоємців встановити не надається можливим, оскільки позивач та його представник не приймали участі у розгляді справи, клопотання про витребування копії спадкової справи до суду не подавали. Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Позивач є онуком померлого [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С.М. 25.07.2003 року, зареєстрований в реєстрі за № 2462, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом позивач зазначив, що він пропустив строк для прийняття спадщини через збіг тяжких сімейних обставин, та той факт, що він не є фахівцем в галузі права та спочатку отримав не вірну консультацію стосовно спадщини, що на період військового стану терміни зупиняються і подати заяву до нотаріальної контори про вступ у спадщину можна протягом тридцяти днів після закінчення військового стану, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини не навмисно пропустив. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Зі змісту статей 5,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 6,7 Закону України «Про столицю України - місто-герої Київ» вбачається, що Київська міська рада є органом, через який територіальна громада міста Києва здійснює функції місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 51 цього Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову. Згідно постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Як вже зазначалось вище, відповідно до постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №161/6126/15-ц, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого (інших) спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року по справі №638/17618/17, від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 29 квітня 2020 року у справі №641/2646/17, від 15 січня 2020 року №2-112/2008. Позивачем відповідно до його позову визначено в якості відповідачів Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію та Шістнадцяту київську державну нотаріальну контору. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація та Шістнадцята київська державна нотаріальна у даній справі є неналежними відповідачами. Таким чином, виходячи з того, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, та встановивши, що у справі не залучено суб`єкта, який має відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідач, а тому суд відмовляє у вказаному позові з цих підстав. Оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у їх задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позовних заяв, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року). З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстави пред`явлення його до неналежних відповідачів, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18). Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed