Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до військової частини [NUMBER] , третя особа [PERSON] про стягнення некомпенсованої частини завданого майнового збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив суд винести рішення, яким стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] на відшкодування завданого майнового збитку в результаті дорожньо-транспортної пригоди грошові кошти у розмірі 508902,10 грн., а також стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12 січня 2024 року о 13 год. 40 хв. в Дніпропетровській області м. Підгородне по вул. Смоленська 1а сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volvo» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Hyundai Tucson» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . При цьому власником автомобіля «Volvo» державний номерний знак [NUMBER] є військова частина [NUMBER] . В результаті ДТП автомобіль «Hyundai Tucson» державний номерний знак [NUMBER] отримав значних механічних ушкоджень та згідно висновку експерта розмір збитку становить 818902,10 грн. Після ДТП позивач звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яким було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. та потім продав пошкоджений автомобіль за 150000,00 грн. Оскільки позивачу так і не було відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 508902,10 грн., він звернувся до суду для захисту своїх прав. 28 жовтня 2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки не є належним відповідачем по справі, а військовослужбовець [PERSON] не є їх працівником та не укладав жодного трудового договору чи контракту. Представник позивача за ордером про надання правової допомоги [PERSON] надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу без їх участі, заперечував щодо задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку смс повідомлення. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд дійшов до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що 12 січня 2024 року по вул. Смоленська, 1а в м. Підгородне Дніпропетровська область трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Hyundai Tucson» державний номерний знак [NUMBER] , який належав позивачу на праві приватної власності та автомобілем «VOLVO №10», державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності військовій частині [NUMBER] та керування яким здійснював військовослужбовець [PERSON] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №№690786 від 12 січня 2024 року. (а.с. 12) 23 лютого 2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області справі №175/1232/24 (провадження №3/175/615/24) винесено постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Так, вищезазначеною постановою встановлено, що 12 січня 2024 року о 13 год. 40 хв. в Дніпропетровській області м. Підгородне по вул. Смоленська, 1а, водій [PERSON] керував автомобілем «Вольво» державний номерний знак [NUMBER] , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. В результаті ДТП постраждалих немає.(а.с. 15) Як зазначає позивач, оскільки автомобіль «Вольво» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності військовій частині [NUMBER] , не був застрахований та не мав на час ДТП чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання гарантованої виплати відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України №03-01б/13533 від 03 квітня 2024 року про прийняте рішення (номер справи 100177) встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12 січня 2024 о 13:40 за участю транспортного засобу марки HYUNDAI з номерним знаком [NUMBER] , та повідомляє наступне. Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 160000,00 грн. Зазначена вище сума буде перерахована в строки, передбачені Законом. (а.с. 16) 18 квітня 2024 року представником позивача за довіреністю [PERSON] було здійснено продаж автомобіля Hyundai Tucson д.н.з. [NUMBER] за 150000,00 грн. [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу №1249/2024/4463352, оформленим та підписаним в Сервісному центрі ТСЦ 1249 РСЦ ГО МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях. (а.с. 17-18) Згідно висновку №9750 від 26 лютого 2024 року судового експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ визначено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , пошкодженого у наслідок ДТП, становить 818902,10 грн. (а.с. 22-61) Згідно довідки військової частини [NUMBER] №1620 від 20 липня 2024 року встановлено, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 07 жовтня 2023 року. (а.с. 81) Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 02 жовтня 2023 року військова частина [NUMBER] передала, а [INFO] (для ВЧ [NUMBER] ) [ADDRESS] прийняв три автомобілі вантажні бортові VOLVO N10 6X4 ( [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ). (а.с. 83) Згідно акту технічного стану військового майна №6840, а саме автомобіля вантажного бортового (кунг) VOLVO N10 6X4 шасі № [NUMBER] , за своїм технічним станом автомобіль відноситься до 2-ї категорії, перебуває у технічно справному стані, всі агрегати, механізми, системи та вузли працездатні придатний до подальшої експлуатації. (а.с. 84-86) При цьому, згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №1249 №5933/24 від 09 липня 2024 року встановлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 20 липня 2024 року автомобіль VOLVO, з номерним знаком [NUMBER] не зареєстровано. (а.с. 68) Як зазначає позивач, що завдані матеріальні збитки у розмірі 818902,10 грн. йому некомпенсовано у повній мірі . В даному випадку є невідшкодована матеріальна шкода у розмірі 508902,10 грн., яку повинна відшкодувати позивачу військова частина [NUMBER] , як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля VOLVO №10, державний номерний знак [NUMBER] , яким завдано шкоду, через що позивач і був змушений звернутися до суду. Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільно-правова відповідальність може мати місце за наявності складу правопорушення, тобто при певних умовах, до таких належать: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки боржника; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; г) вина боржника. За змістом статті 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи. Відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним необхідно щоб вартість відновлювального ремонту перевищувала ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання ДТП до його пошкодження внаслідок ДТП. При цьому згідно висновку №9750 ринкова вартість досліджуваного КТЗ становить 818902,10 грн., водночас, за здійсненим розрахунком вартість відновлювального ремонту складає 860659,91 грн., тобто є більшою за ринкову вартість, тому вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, вважається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Крім того, позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки свого транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/11069/16-ц. Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4: не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи в судовому порядку питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до статті 5 Закону України « Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. Військова частина [NUMBER] , ЄДРПОУ [NUMBER] є самостійною (окремою) юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, про що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18). Оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія [PERSON] , який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить військовій частині, шкода відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, тому суд вважає, що саме військова частина [NUMBER] несе відповідальність за спричинену позивачу пошкодженням транспортного засобу шкоду. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина [NUMBER] , то шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною на підставі положень ст. 1172 ЦК України. Розмір матеріальних збитків, заподіяних позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля складає 508902,10 грн., відповідачем вказаний розмір матеріальної шкоди не спростований. З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини [PERSON] у вчиненні ДТП, який керував транспортним засобом, що належить військовій частині [NUMBER] , з урахуванням доказів, підтверджуючих розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та виплат на відшкодування заподіяної шкоди, суд вважає вимоги позивача про стягнення з військової частини [NUMBER] матеріальної шкоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до військової частини [NUMBER] , третя особа [PERSON] про стягнення некомпенсованої частини завданого майнового збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 5089,21 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1172, 1187 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 76, 77, 79, 80, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

Outcome: approved