Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У лютому 2025 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 7 830 гривень з [PERSON] (далі, відповідачка). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі, ТОВ «ЗАЙМЕР»), як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальницею, було укладено договір про надання фінансового кредиту № 113721, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. На виконання умов договору про надання фінансового кредиту № 113721 від 19.02.2020 року позичальниці були перераховані грошові кошти у сумі 1 500 гривень. Однак, в подальшому позичальниця своїх обов`язків щодо повернення коштів не виконала та не сплачувала відсотки за користування кредитом. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позивачем, ТОВ «ФК «КЕШ\~ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого позивач набув право вимоги заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 113721 від 19.02.2020 року. Після відступлення права вимоги за вказаними вище правочинами, право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 113721 від 19.02.2020 року перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» і останній може вимагати стягнення з позивальниці заборгованості в примусовому порядку. Згідно тверджень представника позивача, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 113721 від 19.02.2020 року становить 7 830 гривень та включає: заборгованість за сумою кредиту 1 500 гривень, заборгованість за відсотками 6 630 гривень. Зазначені вище суми представник позивача просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку, а також стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 500 гривень (згідно заяви від 10 березня 2025 року). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 березня 2025 року представницею відповідачки з використанням системи «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. За змістом відзиву, представниця відповідачки заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, зазначивши, що представником позивача не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме: не додано доказу про ідентифікацію відповідачки, не надано доказів підписання договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Довідка ТОВ «Платежі Онлайн» не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідачка дійсно отримала позику, і, відповідно, що договір позики є укладеним. У вказаній довідці не вказано номер рахунку на який було перераховано грошові кошти та не вказано, хто є отримувачем грошових коштів. При цьому, зміст відзиву не свідчить про те, що сама відповідачка заперечує факт укладення і погодження умов договору в редакції документу, наданого позивачем, як не висловлено заперечень відповідачки щодо факту отримання грошових коштів в борг від первісного кредитору. В цьому випадку зміст відзиву зводиться до зауважень представниці відповідачки щодо процедури укладення договору, змісту та реквізитної форми документів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, однак в супереч пункту 5 частини 3 статті 178 ЦПК України, у відзиві на позовну заяву не зазначено заперечень щодо наведених позивачем обставин укладення договору кредиту та надання коштів в борг, а зазначено про неналежний характер і недостатність доказів, наданих для підтвердження цих обставин. Далі, у відзиві на позові стверджується, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджували б наявність у ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ», як нового кредитора, права вимоги до [PERSON] . Згідно посилань представниці відповідачки, розмір процентів складає 900,00 грн. Нарахування процентів після строку кредитування суперечить нормам чинного законодавства та є незаконним. Крім цього, щодо витрат на правничу допомогу, представниця відповідачки також зазначила, що витрати на правову допомогу є не співмірними зі складністю справи, сумою заборгованості та часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконання робіт та ціною позову. Категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з 5 аркушів та є типовою. З урахуванням викладеного підстав для стягнення з відповідачки витрат на правову допомоги відсутні. 20 березня 2025 року представником позивача з використанням системи «Електронний суд» подана відповідь на відзив, відповідно до якого він просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі зазначивши, що договір укладений між сторонами в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачкою не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем від первісного кредитора отримано детальний розрахунок заборгованості за договором № 113721, який долучений до відповіді на відзив. Згідно тверджень представника позивача, позичальниця погодилася на умови, визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідачки про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Обґрунтовуючи правомірність нарахування процентів за весь час фактичного користування коштами, представник позивача покликається на релевантну, з його точки зору, судову практику. Крім цього, представник позивача вважає, що твердження [PERSON] про те, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не доведений, не заслуговують на увагу, а до матеріалів справи долучені докази, що підтверджують обґрунтований характер витрат на правову допомогу. В судове засідання представник позивача, будучи повідомленим належним чином про час і дату проведення судового засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а позовні вимоги - задовольнити. В судове\~засідання відповідачка\~та її\~представниця,\~будучи належним\~чином повідомленими\~про час\~і дату\~проведення судового\~засідання,\~не з`явилася, в відзиві на позовну заяву представниця відповідачки просила розглянути справу без участі сторони відповідача та відмовити в задоволенні позову і відшкодуванні понесених позивачем судових витрат. З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представника позивача, відповідачки та її представниці. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини . Так, як слідує з наданого представником позивача примірнику договору, 19.02.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладеного договір про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) № 113721, з додатком № 1 (а. с. 23-27). При цьому,\~дата народження\~та реєстраційний\~номер облікової\~картки платника\~податків вказаної\~у договорі\~про надання\~фінансового кредиту\~(індивідуальна\~частина)\~№ 113721\~від 19.02.2020\~ [PERSON] співпадає\~з вказаними\~даними відповідача\~у справі\~ [PERSON] (зокрема з даними щодо РНОКПП, вказаними у відзиві на позовну заяву). Договір підписаний відповідачкою, як позичальницею з використанням електронного підпису KL 4496. Згідно з\~пунктами 1.1-1.2,\~1.3\~договору,\~сума кредиту\~складає 1\~500\~гривень,\~строк кредиту\~ 30\~днів,\~тобто до\~19.03.2020,\~фіксована процентна\~ставка \~2\~%\~в день або 730 % річних. До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачці у сумі 1 500 гривень. Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» від 10.01.2025 року № 626/01, в якому зазначено успішність операції 29.02.2020 року про перерахування 1 500,00 грн. на номер картки [NUMBER] (а. с. 44). Відповідачка фактично не спростовує обставин укладення кредитного договору, погодження його умов та отримання грошових коштів в борг, як зазначалося вище, заперечення, викладені у відзиві на позов, стосуються не обставин укладення договору і отримання коштів, а недостатності, на думку представниці відповідачки, наданих позивачем доказів для підтвердження відповідних обставин. При цьому, суд враховує слушні аргументи представника позивача щодо можливості відповідачки надати докази для спростування наведених позивачем обставин, зокрема, докази того, що емітована АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК» банківська картка [NUMBER] їй не належить, чи що на зазначену картку, у випадку її належності відповідачці, не були зарахованими грошові кошти у сумі 1 500 гривень 19.02.2020 року, чи заявити клопотання про витребування цих доказів, якщо наявні складнощі в їх наданні. Відповідачкою та її представницею не повідомлено суду обставин та не надано доказів, що свідчили б про звернення відповідачки до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з підробленням кредитного договору чи протиправним заволодінням банківською карткою, належною відповідачці. З урахуванням такого стандарту доказування, як баланс вірогідностей, досліджені судом докази та встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами спору виникло кредитне зобов`язання, умови якого деталізовані у відповідних пунктах договору про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) № 113721, додатком № 1, і позивачем доведено як факт укладення цього договору, так і факт отримання грошових коштів в борг. Виходячи з умов договору № 113721, суд вважає доведеними обставини, що позичальниці було перераховано грошові кошти у сумі 1 500 гривень, строк користування коштами - 30 днів. В подальшому, право вимоги за цим договором № 113721 від 19.02.2020 року відступлено на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (а. с. 28-35). Позивач стверджує, що відповідачкою не повернуте тіло кредиту, не сплачені проценти за користування. Відповідачка доказів повернення коштів не надала. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що факт укладення кредитного договору і його невиконання боржницею підтверджений належним чином. Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору). Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів\~частини 1\~статті 10\~Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору про надання фінансового кредиту № 113721 від 19.02.2020 року у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію», та погодження істотних умов цього договору. Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір було укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного чи часткового виконання умов договору позичальницею та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, що передбачає настання негативних юридичних наслідків. Аналізуючи фактичні та правові підстави для заміни кредитора у спірному зобов`язанні, суд зазначає наступне. Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно приписів частини 1 статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно приписів частини 1 статті 1177 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Системний аналіз зазначених правових норм засвідчує, що договір відступлення права вимоги є підставою для заміни сторони в зобов`язанні, в тому числі й кредитора. При цьому,\~з огляду\~на презумпцію\~правомірності правочинів\~та враховуючи\~межі судового\~розгляду,\~передбачені статтею\~13\~ЦПК України,\~суд приходить\~до переконання,\~що позивачем\~правомірно отримано\~право вимоги\~до відповідачки\~в межах\~договору про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) № 113721 від 19.02.2020 року. Суд відхиляє доводи представниці відповідачки щодо відсутності доказів переходу до відповідача, як нового кредитора, прав вимоги, вважаючи, що договорів факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року та витяг з реєстру боржників до цього договору, є належним підтвердженням заміни кредитора в зобов`язанні і переходу до позивача права вимоги (а. с. 16, 28-35). Отже, позивач має право вимоги до відповідачки за вказаним договором, в матеріалах справи відсутні докази повного чи часткового виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого існують достатні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 1 500 гривень. Далі, також суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності стягнення з відповідачки на його користь процентів за договором про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) № 113721 від 19.02.2020 року, але не погоджується з визначеним розміром процентів. Як слідує з умов кредитного договору, строк користування кредитом складав 30 днів і в межах цього строку повинні бути нараховані проценти за користування кредитом. Передбачений частиною 1 статті 1054 ЦК України обов`язок сплати процентів за користування кредитом існує в межах визначеного договором строку користування кредиту, поза межами цього строку проценти не нараховуються, а діють правилами частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідні правові висновки висловлені в Постановах ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Отже, на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в межах визначеного договором 30-тиденного строку у сумі 900 гривень. Отже, на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню 1 500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 900 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом. Загальний розмір стягнення складає 2 400 гривень. Суд критично оцінює та підхиляє, як неспроможні, доводи представника позивача щодо можливості нарахування процентів за весь час користування кредитом, та вважає, що представником позивача неправильно витлумачені висновки, викладені в Постанові ВП ВС від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16, так як згідно правової позиції, висловленої в цій постанові, після закінчення строку кредитування, визначеного умовами договору, проценти можуть бути стягненими не за приписами статті 1048 ЦК України, за правилами легітимного користування коштами в обумовлений сторонами зобов`язання строк, а за приписами статті 625 ЦК України, як захід відповідальності, що застосовується внаслідок порушення зобов`язання. При цьому, позивач не був позбавлений можливості заявити відповідні вимоги про стягнення процентів за користування коштами за весь час користування після закінчення строку кредитування за правилами статті 625 ЦК України, однак оскільки такі вимоги не заявлені, суд,

Outcome: partial