Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 у розмірі 15\~665,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , площею 114,2 кв.м. та відповідно користується послугами позивача. З 01.12.2021 діють нові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, змінено порядок розподілу між споживачами у будівлі послуг з постачання теплової енергії. У відповідності до умов договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Надання послуг підтверджується актами про включання систем теплоспоживання за 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 та 2023/2024 опалювальні сезони, опитувальним листом споживача теплової енергії та інформацією за ВОТЕ. Оскільки відповідач є власником нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, відтак є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вищевказаною адресою, зокрема послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приєднане теплове навантаження, абонентське обслуговування, а відтак повинен брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (МЗК), та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (ФВБС). Всупереч наведеному та чинних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 виникла вищевказана заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього. Представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Трофимчук О.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що в такому викладені, а також у відповіді на відзив. Зокрема вказала, що порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. Долучені відповідачем до відзиву договір №29/1 від 23.12.2004 про пайову участь у будівництві (договір про придбання нежитлового приміщення на мансардному поверсі), наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 18.03.2009 №653 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення», свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення №С-02932 від 18.03.2009 підтверджують, що нежитлові приміщення відповідача беруть участь в розподілі обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг між споживачами для житлових та нежитлових приміщень, а також обов`язок відповідача брати участь в оплаті комунальних послуг відповідно до п. 2 Розділу II Методики. Технічна документація на приміщення відповідача доводить факт знаходження приміщень відповідача в житловому будинку, до якого надаються послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго». Надання послуг позивачем підтверджується долученими актами включення системи теплоспоживання за 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 опалювальні сезони. Зазначила, що в матеріалах справи наявні докази, що співвласниками будинків приймалось рішення щодо відповідача про визначення обсягу спожитої послуги у його приміщенні (опитувальний лист), а тому в даному випадку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будинку враховуються відповідні показники і при цьому нежитлові приміщення відповідача беруть участь в загальному розподілі комунальної послуги в будинку. Для прикладу надала механізм розподілу обсягу теплової енергії для нежитлового приміщення відповідача за березень 2024 року. Згідно з показниками вузла обліку спожито: 21,815 Гкал опалення (ВОТЕ). Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення для житлового будинку становить: 21,815Гкал*20%=4,363Гкал. Відповідно до п. 12 Розділу IV 20% становить обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення для дев`ятиповерхових будівель та розподіляється між усіма власниками приміщень у будівлях пропорційно до загальних площ, їх житлових/нежитлових приміщень. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення для нежитлового приміщення відповідача становить: 4,363Гкал/4010,9кв.м.*114,20кв.м.=0,12423Гкал. 0,12423Гкал*4669,692 грн.=580,12 грн. В зв`язку зі щомісячною зміною ціни природного газу для споживачів категорії «Інші» та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1209 ЛМКП «Львівтеплоенерго» провело зміну розміру нарахувань вартості теплової енергії та гарячого водопостачання з врахуванням такого коефіцієнта: 1 0,682 = 0,318, 0,318*580,12 = 184,48. З 01 грудня 2021 рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №972 від 01.11.2021 «Про встановлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води» встановлені тарифи для послуг які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго», в тому числі плата за абонентське обслуговування за надання послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, встановлена в розмірі 24,18 грн. на одного абонента (з ПДВ) на опалення при наявності вузла комерційного обліку опалення та в розмірі 6,73грн. на одного абонента (з ПДВ) на гаряче водопостачання (при відсутності вузла комерційного обліку гарячої води). Також вказала, що відповідач покликається на порушення вимог ДБН В.2.2-15-2005 «ЖИТЛОВІ БУДИНКИ. ОСНОВНІ ПОЛОЖЕННЯ» (п. В2, В4 та В5 додатку В), які втратили чинність 26.03.2019. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві. Зокрема зазначив, що нежитлове приміщення відповідача, площею 114 кв.м. є мансардою, тобто частиною горища будинку [ADDRESS] , що знаходиться у технічному (нежитловому поверсі будинку) та позначений на плані літ. VII. Вказане приміщення мансарди не було підключене до мереж центрального тепло- і водо- постачання, не межує з іншими житловими чи нежитловими приміщеннями та фактично є частиною горища будинку, яке відповідно до додатку В (п. В2, В4 та В5) ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» не підлягає включенню до загальної площі житлових будинків. Позивачем помилково віднесено вказане нежитлове приміщення мансарди VII до переліку житлових та нежитлових приміщень при розрахунку максимального теплового навантаження об`єкта теплоспоживання (Опитувальний лист), а наданий позивачем розрахунок складено на основі помилкового включення приміщення горища №VII, пл. 114 кв.м., за адресою: [ADDRESS] до опитувального листа без огляду та оцінки відповідної технічної документації та фактичного огляду приміщення мансарди. Вищевказаний опитувальний лист складено на основі неправильних відомостей щодо площі приміщень та без залучення належного балансоутримувача приміщення, що підтверджується матеріалами, отриманими на адвокатський запит. Зважаючи на те, що усі розрахунки позивача щодо нарахування щомісячних сум за нібито надані послуги з централізованого теплопостачання та/або теплове навантаження за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 року прийняті позивачем на підставі та на виконання необґрунтованого рішення позивача щодо включення спірного приміщення мансарди (горища) до загальної опалювальної площі будинку, і таке рішення позивача прийнято за відсутності правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку, зокрема вимог ДБН В.2.2-15-2005 «ЖИТЛОВІ БУДИНКИ. ОСНОВНІ ПОЛОЖЕННЯ» (п. В2, В4 та В5 додатку В), то в свою чергу, необхідно вважати, що подальші протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків. Технічна документація (технічний паспорт) та правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомого майна доводять позицію відповідача про те, що приміщення мансарди №VII знаходиться в технічному поверсі будинку (мансарді), є частиною горища буд. 21 на [ADDRESS] , прилади опалення (радіатори) відсутні; розведення теплокомунікацій, а також гаряче водопостачання в приміщенні мансарди відсутнє; точки водозабору гарячого та холодного водопостачання також відсутні. Вказані обставини підтверджуються також долученими до відзиву матеріалами фото- відео- фіксації. Не відповідають дійсності доводи позивача про факт укладення між сторонами індивідуального договору про надання комунальної послуги, оскільки відповідач не є споживачем таких послуг щодо приміщення мансарди №VII на [ADDRESS] . Відповідач є власником житлового приміщення (квартири) у вказаному будинку, а саме квартири [ADDRESS] , загальною пл. 43,1 кв.м., яка обладнана індивідуальним тепловим лічильником. Таким чином, необхідно вважати, що у цій справі позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» помилково вважав, що в спірних правовідносинах між сторонами укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги щодо приміщення мансарди (горища) № VII пл. 114 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги про стягнення в користь позивача неіснуючої суми заборгованості за нібито фактично надані послуги з централізованого теплопостачання приміщення мансарди № VII на [ADDRESS] за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 року є необґрунтованими та безпідставними, а тому не можуть бути судом задоволені. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця). На офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» розміщено публічний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі індивідуальний договір) від 1 грудня 2021 року (https://lmkp.lte.lviv.ua/images/pdoggv.pdf), а відтак між сторонами наявні договірні правовідносин. Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Такий договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407036819 від 06.12.2024, свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення №С-02932, відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення №VII, пл. 114.2 кв. м., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 104-105, 151). Частинами 1, 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно із п. 5 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку (далі співвласники) власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників ( частина 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до пунктів 3, 5, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо). Плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. За приписами п.п. 14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Відповідно до п. 8 Розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018, у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку та як показання вузла розподільного обліку при розподілі цього визначеного загального обсягу спожитої комунальної послуги відповідно до цієї Методики. За рішенням співвласників будівлі/будинку визначення обсягу спожитої послуги у такому приміщенні може здійснюватися лише на підставі показань вузла обліку відповідної комунальної послуги, яким воно оснащене, та не враховуватись при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку і не приймати участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Згідно з п. 3 розділу І вищевказаної Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Плата за абонентське обслуговування нараховується у відповідності до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» до будинку відповідача надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що зокрема підтверджується актами про включення системи теплопостачання у приміщенні будинку відповідача за 2021, 2022, 2023 роки (а.с. 25, 26, 27, 28). Як видно з опитувального листа АОСББ від 18.12.2018 розмір максимального теплового навантаження об`єкта [PERSON] площею 114,2 кв.м., складає 0,00450 Гкал/год. та обсяг втрати тепла трубопроводними системами опалення становить 0,000080 Гкал/год. Такий опитувальний лист складено за участі підприємства споживача АОСББ «Сучасне житло» та проектної організації ПП «АРК-проект» (а.с. 29-30). У відповідь на запит адвоката Підбірного М.Я. АОСББ «Сучасне житло» та ОСББ «Сихівська-21» спільним листом від 20.03.2025 серед іншого звернули увагу та повідомили, що нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не містить поняття «балансоутримувач», а натомість визначає поняття «управитель багатоквартирного будинку». Опитувальний лист від 18.12.2018 виготовлено проектною організацією ПП «АРК-проект», персонал якого не тільки вивчав і знімав копії проектної документації будинку з інвентаризаційної справи, але і фізично оглядав всі теплові і водопровідні комунікації будинку. Враховуючи вищенаведене, судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача, викладеного в письмовій заяві від 27.03.2025, про витребування доказів щодо балансоутримувача будинку, опалювальної площі та розрахунків теплового навантаження. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за надані послуги до нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 відповідачу здійснено нарахування за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та абонентське обслуговування з постачання теплової енергії в розмірі 15\~409,89 грн, а також пеню в розмірі 255,83 грн. З огляду на наведені законодавчі положення та обставини справи відповідач не звільняється від оплати витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та плати за абонентське обслуговування, нарахування яких підтверджується відомостями, наданими позивачем. Відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за період з 01.12.2021 по 30.09.2024 заборгованість у розмірі 15\~665,72 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved