Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № 01.07.2024-100002646 від 01.07.2024 року в розмірі 25 160,00 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 8 500,00 грн. строком на 98 днів. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей згідно Закону України «Про електронну комерцію» з відповідачем було укладено кредитний договір у письмовій формі у вигляді електронного документа у відповідності до вимог ст. 639 ЦК України, а для його підписання надано одноразовий ідентифікатор, який було надіслано на фінансовий номер телефону відповідача. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак, [PERSON] кредитні кошти не повернув в повному обсязі та не виконав інші свої зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 25\~160,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8 500,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 10 710,00 грн., заборгованість за комісією 1 700,00 грн. та 4\~250,00 грн. неустойки. Такі дії свідчать про відмову відповідача від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 29-33), в якому просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що він не підписував з позивачем кредитний договір за допомогою власноручного підпису чи електронного цифрового підпису. Позивачем не надано доказів, що підтверджують ідентифікацію особи за його мобільним номером телефону, електронною поштою чи будь-яких інших доказів, з яких можна підтвердити однозначне встановлення його особи. Крім того, згідно п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не доведено факту отримання ним кредитних коштів в розмірі 8\~500,00 грн., відтак відсутні правові підстави для нарахування відсотків в розмірі 10\~710,00 грн. та 1\~700,00 грн. комісії, а нарахування неустойки та інших платежів в період дії воєнного стану в Україні взагалі суперечить вимогам чинного законодавства. Зважаючи на викладене, позов є необгрунтованим та безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 0403/25-01 від 04.03.2025 року (а.с. 8) Лисенко О.С. не з`явилася, в позовній заяві висловила прохання про розгляд справи за відсутності представника ТзОВ «Споживчий центр». Відповідач в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення йому судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яку він отримав 19.03.2025 року (а.с. 27), а тому суд постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності з урахуванням аргументів, викладених у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, 01.07.2024 року відповідач [PERSON] ознайомився з умовами пропозиції ТзОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), у якій визначено порядок кредитування, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору (а.с. 12-15). Після ознайомлення з умовами кредитування та прийняття запропонованої пропозиції (оферти), відповідач підписав одноразовим ідентифікатором Е848 заявку кредитного договору № 01.07.2024-100002646 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.07.2024-100002646 (кредитної лінії), а також підписав одноразовим ідентифікатором А848 паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-20). Вищенаведене свідчить про укладення між сторонами по справі кредитного договору в електронній формі. Згідно з умовами кредитного договору № 01.07.2024-100002646, сума кредиту складає 8 500,00 грн., строк, на який надається кредит 98 днів з дня його надання, дата повернення (виплати) кредиту 06/10/2024. Для перерахування коштів позичальником зазначено реквізити електронного платіжного засобу: 4149-43ХХ-ХХХХ-4182. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна в розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна в розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 425,00 грн., а комісія за обслуговування кредитної заборгованості 425,00 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка становить 85,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно листа ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» № 2-0603 від 06.03.2025 року (а.с. 11), ТзОВ «Споживчий центр» повідомлено про те, що на виконання умов договору про переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» перераховано грошові кошти в сумі 8\~500,00 грн. в системі LigPay на банківську картку № [NUMBER] на підставі договору кредиту № 01.07.2024-100002646 (а.с. 11). Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.07.2024-100002646 від 01.07.2024 року (а.с. 10), заборгованість [PERSON] складає 25 160,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8 500,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 10 710,00 грн., заборгованість за комісією 1 700,00 грн., а також 4 250,00 грн. неустойки. Суд критично оцінює доводи відповідача у відзиві на позов про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення кредитного договору за допомогою його власноручного підпису чи електронного цифрового підпису, оскільки кредитний договір № 01.07.2024-100002646 від 01.07.2024 року містить підтвердження про те, що для підписання та укладання договору позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] було надіслано смс-повідомлення з кодом підтвердження А848. Одноразовий ідентифікатор, яким підписано договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення кредитного договору між [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр», оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. При цьому суд звертає увагу, що вищевказаний мобільний номер телефону також зазначений відповідачем під час надіслання позивачу відзиву засобами поштового зв`язку. Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимоги ТзОВ «Споживчий центр» в частині стягнення з відповідача 4\~250,00 грн. неустойки не підлягають задоволенню з таких підстав, що відповідно до\~п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки неустойка за даним кредитним договором нарахована в період дії на території України воєнного стану, то відповідач [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь ТзОВ «Споживчий центр». Одночасно слід відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 700,00 грн., оскільки згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19, вимоги кредитних договорів, які встановлюють щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, в даному випадку за надання та обслуговування кредиту, є нікчемними. За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з нього на користь ТзОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 01.07.2024-100002646 від 01.07.2024 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту 8 500,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками 10 710,00 грн., всього 19\~210,00 грн., відмовивши в стягненні 4 250,00 грн. неустойки та 1 700,00 грн. комісії за цим договором. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача на 76,35 %, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідача відшкодування сплаченого судового збору згідно платіжної інструкції № СЦ00006965 від 10.03.2025 року в розмірі 2\~422,40 грн. (а.с. 21), який становитиме 1\~849,50 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207,526,610,625,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved