Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою ІТС товариства укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 4224110, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці кредит в сумі 9000 грн строком на 30 днів із нарахуванням процентів за стандартною процентною ставкою 1,99% на день, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору, шляхом їх перерахування на зазначену відповідачкою під час укладення кредитного договору банківську картку [NUMBER] . Відповідачка, у свою чергу, не виконала умови кредитного договору та надані кредитні кошти із нарахованими процентами в строки, обумовлені кредитним договором не повернула. У зв`язку з неповерненням кредитних коштів та нарахованих процентів у визначені строки, відповідно до п. 4.3.. кредитного договору, відбулась автопролонгація строку кредиту на 90 днів, за які відповідачці нараховано проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% на день. Таким чином, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 29520 грн, з яких: сума кредиту 9000 грн, сума процентів за користування кредитом 20520 грн. 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4224110 від 28.05.2021 на загальну суму 29520 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснило нарахування інфляційних втрат та 3% річних і звернулось із позовною заявою до Тиврівського районного суду Вінницької області, у якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 29520 грн, з яких: сума кредиту 9000 грн, сума процентів за користування кредитом 20520 грн, а також інфляційні втрати в сумі 1450,70 грн, три відсотки річних в сумі 363,95 грн та судові витрати . На виконання вимог статті 187 ЦПК України судом з адресно-довідкового сектору УДМС у Вінницькій області та Вороновицької селищної ради отримано інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] , у яких зазначено, що остання 25.04.2024 змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 86, 88). Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за відсутності клопотань будь-якої із сторін про інше. Учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. Копію ухвали було направлено учасникам справи, зокрема, відповідачу на зареєстровану адресу проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. 13.02.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання повідомила, що нею 30.06.2021 до Тиврівського районного суду Вінницької області була подана позовна заява до ТОВ «Авентус Україна» про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним та заява про забезпечення позову в порядку ст. 149 ЦПК України від 27.07.2021. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2022 задоволено заяву про забезпечення позову. Розгляд справи № 145/1178/21 про визнання договору про надання споживчого кредиту № 4224110 від 28.05.2021частково недійсним затягнувся на 3 роки. Просить врахувати дані обставини при прийнятті рішення у справі (а.с. 90-91). 18.02.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про заміну найменування позивача на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» з посиланням на рішення єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» № 251124/1 від 25.11.2024 про зміну найменування товариства (а.с. 124-128). 18.02.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивачем на підставі належних і допустимих доказів доведено факт укладення кредитного договору та надання грошових коштів відповідачці, а також обґрунтовано розмір заборгованості за кредитним договором, яка обрахована в межах погодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі (а.с. 129-152). Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. 28.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою ІТС товариства укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 4224110 (далі -кредитний договір) (а.с.17-24). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір, додаток № 1 до нього та паспорт споживчого кредиту підписано відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора М631527. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з умовами п. 1.3., 1.4., 1.5. кредитного договору: сума кредиту складає 9000 грн; строк кредиту 30 днів; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація відповідно до п. 4.2. договору або автопролонгація відповідно до п. 4.3. договору; знижена процентна ставка 1,425 в день застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4. договору або протягом 3 календарних днів після його закінчення здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 3.1. кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначених в п. 1.4. договору; в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3. (пп. 4.3.1-4.3.2) договору. Умови автопролонгації кредиту визначені п. 4.3. кредитного договору. Згідно з пп. 4.3.1. п. 4.3. кредитного договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації чи автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Відповідно до п. 4.3.2. споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в. пп. 4.3.1. договору. Пунктом 4.4. визначено, що вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі. Кредитний договір укладений відповідно до умов правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (а.с.54-61). Згідно з листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 27.025.2024 № 4833-ВП відповідно до договору ВП-200417-1 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступний успішний переказ коштів: 28.05.2021 на суму 9000,00 грн на карту [NUMBER] (а.с. 48). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4224110 від 28.05.2021, виконаним ТОВ «Авентус Україна» станом на 06.05.2024 заборгованість позичальника [PERSON] складає 29520 грн, з яких: 9000 грн - тіло кредиту, 20520 грн - проценти (а.с.26-32). Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснено за період з 28.05.2021 по 25.09.2021, тобто за 120 днів. Інших нарахувань (штрафних санкцій, пені) ТОВ «Авентус Україна» не здійснювало. 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) уклали договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників (а.с. 64-72). Згідно з п. 3.2., 3.3. договору факторингу загальна сума прав вимоги, які відступаються за договором, складає 149395902,29 грн, ціна продажу складає 4067724,99 грн. Реєстр боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 було передано фактору згідно з актом приймання-передачі від 27.05.2024 (а.с. 73 зворот). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від ТОВ «Авентус Україна» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4224110 від 28.05.2021 в сумі 29520 грн, з яких: 9000 грн - тіло кредиту, 20520 грн - проценти (а.с. 34 зворот). Перерахування грошових коштів фактором на рахунок клієнта підтверджено платіжними інструкціями № 420, 421, 424 від 31.05.2024 (а.с. 36-37). Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» № 251124/1 від 25.11.2024 найменування товариства змінено на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с.126-127). 30.06.2021 [PERSON] подала до Тиврівського районного суду Вінницької області позовну заяву до ТОВ «Авентус Україна» про визнання недійсними пункту 1.5. з підпунктами 1.5.1. та 1.5.2., пункту 1.7. з підпунктами 1.7.1. та 1.7.2. та пункту 7.4. з підпунктами 7.4.1. та 7.4.2. договору № 4224110 від 28.05.2021 про надання споживчого кредиту, укладеного між нею та ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 92-95). 27.07.2021 [PERSON] подала до Тиврівського районного суду Вінницької області заяву про забезпечення позову (а.с. 103-106). Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2021 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Авентус Україна» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 97-98). Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2022 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено ТОВ «Авентус Україна» нараховувати та стягувати проценти і штрафні санкції відповідно до оспорюваних пунктів договору на час розгляду справи (а.с.107). Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023 у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Авентус Україна» про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним відмовлено (а.с.108-112). 07.09.2023 [PERSON] подала апеляційну скаргу на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023 (а.с. 113-116). Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Вінницького апеляційного суду від 05.10.2023 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023 залишено без змін. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 3 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~положень ст.\~638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~може бути\~укладений у\~будь-якій\~формі,\~якщо вимоги\~щодо форми\~договору не\~встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до\~положень ст.\~640\~ЦК України договір\~є укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу, на виконання умов укладеного договору кредитодавцем здійснено перерахування коштів на рахунок позичальника. Відповідачка у поданому до суду відзиві не оспорює факту укладення кредитного договору. Крім цього, факт укладання 28.05.2021 між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору № 4224110 встановлено рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023, яке набуло законної сили. Таким чином, кредитний договір є укладеним. Сторони погодили умови кредитного договору щодо суми кредиту, процентної ставки за кредитом, строку кредиту, у тому числі з умовами його автопролонгації. Первісним кредитодавцем виконано свої зобов`язання за умовами кредитного договору, натомість відповідачка свої зобов`язання за умовами договору не виконала. З урахуванням невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором суд вважає правомірним застосування автопролонгації строку кредиту на 90 днів, оскільки такі умови були узгоджені між первісним кредитором та відповідачкою під час укладання кредитного договору. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що погоджений сторонами строк користування кредитом за кредитним договором № 4224110 від 28.05.2021 складає 120 днів (з урахуванням погоджених сторонами умов автопролонгації строку користування кредитом). Суд не приймає посилання відповідачки на недійсність умов пункту 1.5. з підпунктами 1.5.1. та 1.5.2., пункту 1.7. з підпунктами 1.7.1. та 1.7.2. та пункту 7.4. з підпунктами 7.4.1. та 7.4.2. кредитного договору, оскільки зазначене посилання було спростовано рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 05.10.2023 та набуло законної сили. Враховуючи невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Авентус Україна» відступило права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу. Укладений договір факторингу відповідає вимогам цивільного законодавства. Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке 25.11.2024 змінило найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», є новим кредитором по відношенню до боржника [PERSON] за укладеним 28.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитним договором № 4224110. Суд погоджується із розрахунком заборгованості за кредитним договором, здійсненим позивачем, оскільки він проведений відповідно до умов кредитного договору в межах погодженого сторонами строку кредитування. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 363,95 грн, які нараховані позивачем за період з 26.09.2021 по 23.02.2022, та індекс інфляції в розмірі 1450,70 грн, які нараховані позивачем за період з травня 2021 року по лютий 2022року. Розглядаючи цю частину позовних вимог, суд звертає увагу, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється\~від відповідальності\~перед кредитодавцем\~за таке\~прострочення.\~У тому\~числі,\~але не\~виключно,\~споживач у\~разі допущення\~такого прострочення\~звільняється від\~обов`язку сплати\~кредитодавцю неустойки\~(штрафу,\~пені)\~та інших\~платежів,\~передбачених договором\~про споживчий\~кредит за\~прострочення виконання\~(невиконання,\~часткове виконання)\~споживачем зобов`язань\~за таким\~договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 363,95 грн та індекс інфляції в розмірі 1450,70 грн задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", зазначені нарахування підлягають списанню кредитодавцем, а в даному випадку позивачем, як його правонаступником. \~ \~ \~ \~Отже, дослідивши матеріали справи, надавши належну правову оцінку дослідженим у справі доказам, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 4224110, укладеним 28.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , в розмірі 29520 грн. Розподіл процесуальних витрат. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на сплату судового збору та витрати на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Так, позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією від 22.11.2024 № 3828 (а.с. 80). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розмір витрат на правничу допомогу позивач обґрунтовує договором про надання правничої допомоги (а.с. 62-63), заявкою № 5425 на виконання доручення до договору від 17.07.2024 № 17/07-2024 (а.с. 13-14), актом прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 5425 від 21.11.2024 згідно договору від 17.07.2024 № 17/07-2024 (а.с. 33-34), рахунком на оплату № 5425-21/11-2024 від 21.11.2024 (а.с. 25). \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Щодо судових\~витрат на\~сплату судового\~збору. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в розмірі 29520,00 грн, що складає 94,2% розміру позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 94,2% від сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн, що складає 2281,90 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У\~статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Верховний Суд у своїх постановах від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 06.10.2022 у справі № 824/294/21 сформував правову позицію, за якою попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності. Верховний Суд за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial