Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] за участю третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Колесніка Олега Володимировича про визнання недійсною довіреності. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] . 03.07.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] батько Позивача, [PERSON] помер. Після смерті батька Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Домбровської І.Є. Крім неї із заявами про прийняття спадщини звернулись також [PERSON] та [PERSON] . Вже після смерті батька та відкриття спадкової справи Позивачу стало відомо про те, що за довіреністю від 20.05.2015 року, строк дії якої становить 10 років, її батько [PERSON] надав [PERSON] повноваження бути своїм представником, зокрема ніби-то уповноважив Відповідача на вчинення будь-яких дій щодо належного йому рухомого і нерухомого майна. На підставі вказаної довіреності, 13.08.2020 [PERSON] як продавець, від імені та в інтересах якого діяла [PERSON] як представник за довіреністю з однієї сторони та [PERSON] (покупець) з іншої уклали договір намірів. Згідно з договором сторони домовилися про таке: у строк до 28.09.2020 року продавець зобов`язується передати у власність покупця за нотаріально вчиненим договором купівлі-продажу (надалі основний договір) належні йому 37/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти у власність житловий будинок та оплатити продавцю його вартість, визначену в цьому договорі. На переконання позивача, довіреність [PERSON] від 20.05.2015, вчинена на користь [PERSON] , що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колеснік О.В. за реєстровим № 26 є недійсною, оскільки містить неправдиві відомості та видана з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2023 р. у справі відкрите загальне позовне провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2023 р. задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Вінницької дирекції AT «Укрпошта» інформацію про те, чи отримував [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] пенсію від працівників AT «Укрпошта» особисто, чи замість нього це робила будь-яка інша особа. У разі, якщо пенсію [PERSON] від його імені отримувала інша особа, витребувати анкетні дані такої особи, а також інформацію стосовно того, на підставі чого вказаній особі здійснювалась видача пенсії [PERSON] . Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Витребувано від КНП (Центр первинної медико-санітарної допомоги №1) медичну картку [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , померлого [INFO] . На виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2023 р. про витребування доказів на адресу суду надійшли : копії амбулаторної карти [PERSON] від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1»; відповідь АТ «Укрпошта» щодо виплати пенсії [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] ; від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи [PERSON] , [INFO] . Судом було задоволено клопотання про виклик та допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 10.06.2024 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду. Відповідачем [PERSON] не було надано відзиву на позовну заяву, проте було подано заяву про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що довіреність посвідчена ще в 2015 році, а позивач не надала доказів про те, коли їй стало відомо про наявність довіреності. Представником позивача було подано заяву про відсутність факту пропуску строку позовної давності від 20.10.2024. Також представником позивача було подано заяву про приєднання доказів від 20.10.2024 р. У вказаній заяві представник позивача просила приєднати до матеріалів справи копію висновку експерта №722, виконаного в межах провадження в справі №127/19837/22. Письмове повідомлення про подання висновку після закриття підготовчого судового засідання було подано на відповідній процесуальній стадії. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача : приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Колеснік Олег Володимирович подав пояснення щодо позову. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, розгляд справи проводити за його відсутності. В поясненні, зокрема зазначає про те, що відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. 20.05.2015 р. до приватного нотаріуса Колесніка О.В. звернулась [PERSON] з викликом для посвідчення довіреності від імені [PERSON] та надала документи особи, що має підписатися за довірителя, про що було внесено запис в Журналі обліку викликів нотаріуса за межі робочого місця (контори) приватного нотаріуса, із зазначенням дати, часу і підпису особи, яка зробила виклик. Виїзд було здійснено за адресою : м. Вінниця, 1 проїзд Чехова, 4, о 12 год. 00 хв. У зв`язку з виявленими вадами зору та неспроможністю самостійного ознайомлення (прочитання тексту довіреності [PERSON] ), текст довіреності було прочитано приватним нотаріусом уголос і схвалено Речицьким А.С., після чого підписано за його дорученням у нотаріуса та довірителя [PERSON] присутності [PERSON] [INFO] , о 13 год. 30 хв. Запис про даний виїзд зафіксовано в Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням яке є робочим місцем приватного нотаріуса (запис №4 від 20.05.2015 р.), де у графі 6 «Види та кількість нотаріальних дій, які було вчинено нотаріусом, та їх реєстрові номери» вказано «довіреність, реєстр. №216». Таким чином, нотаріальна дія щодо посвідчення довіреності [PERSON] проведена у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, бажаючи визнати недійсною довіреність з формальних підстав, позивач жодним чином не спростовує дійсності волевиявлення [PERSON] на надання [PERSON] повноважень, вказаних у оспорюваній довіреності. Приватний нотаріус Колеснік О.В. просить суд звернути увагу на спосіб захисту, обраний позивачем, яка вважає свої права порушеними. Ухвалою суду від 03.07.2024 р., постановленою без видалення до нарадчої кімнати, до участі в справі залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача : [PERSON] . Свідок [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання була завчасно повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації. Повідомлялася про виклик до суду неодноразово. Свідок [PERSON] суду дала показання суду про те, що проживає на одній вулиці з 1986 року в будинку [ADDRESS] . Будинок, в якому проживав покійний [PERSON] , а зараз проживає відповідач [PERSON] , знаходиться навпроти її будинку. Свідок часто спілкувалася з [PERSON] . Він останні роки перебував вдома, був пенсіонером. Оскільки свідок ходила на роботу, то бачилась з покійним приблизно двічі на тиждень. У них були добрі сусідські відносини. З приводу стану його здоров`я зазначила, що [PERSON] мав зайву вагу, у нього боліли ноги, важко було ходити. Щодо проблем із зором зазначила, що спадкодавець в окулярах читав книги. Коли він не читав, то окуляри не одягав. Востаннє особисто бачила [PERSON] з книгою у руках місяці за чотири до його смерті. Також свідку надавалася для огляду копія паспорту свідка [PERSON] . Свідок вказала, що ця особа невістка [PERSON] , свідок пам`ятає весілля [PERSON] з сином [PERSON] . Свідок вказує, що [PERSON] приїздила до будинку, де проживає [PERSON] після смерті [PERSON] . З приводу довіреності свідку нічого не відомо, сам [PERSON] їй про це не розповідав. Також свідок вказала, що бачила як поштарка приходила до [PERSON] ймовірніше приносила пенсію, тому що він отримував її з пошти. Що відбувалося всередині будинку (хто розписувався за отримання пенсії) свідку не відомо. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних у справі, в їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. При розгляді справи встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі N 923/876/16, провадження N 12-88гс19). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків) (постанова Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2020 року в справі N 201/16327/16-ц (провадження №61-43384св18). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України). За позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність) (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року в справі N200/15072/16-ц (провадження N 61-3119св19), від 15.09.2021 року у справі N 404/8546/19 (провадження N 61-18619св20). Отже, наявна судова практика передбачає такий спосіб захисту як визнання недійсною довіреності. Але оскільки сама особа, від імені якої посвідчена довіреність померла [INFO] , відтак право подання відповідного позову перейшло до його спадкоємців, якою, серед інших є позивач. При цьому саме для позивача оспорюваний правочин спричинив негативні наслідки у виді сплати на користь [PERSON] 300000,00 грн. відповідно до рішення суду у справі №127/13491/21. Але відповідні кошти за договором намірів були отримані саме [PERSON] як представником [PERSON] за довіреністю. Оспорювана довіреність не містить підпису [PERSON] . Довіреність підписана іншою особою у зв`язку з вадами зору Речицького А.С. Однак, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні амбулаторної карти [PERSON] , що надійшла від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» на виконання ухвали суду про витребування доказів, жодних вад зору за життя [PERSON] діагностовано не було. Амбулаторна карта містить записи про діагнози [PERSON] . Записи за 2015 рік: ожиріння, інші форми стенокардії з гіпертензією, артроз неуточнений, хронічний холецестит, інший хронічний панкреатит. Записи за 2016 рік: інші форми стенокардії з гіпертензією, ожиріння, артроз, хронічний холецестит, інший хронічний панкреатит. Записи за 2017 рік: інші форми стенокардії, ожиріння, артроз, хронічний холецестит, хронічний панкреатит. У наступні роки діагнози лише повторюються. Інформація як в 2015 році так і пізніше про вади зору та офтальмологічні захворювання відсутня. Амбулаторна карта містить Інформовану згоду пацієнта на проведення діагностики та лікування, яка містить його особистий підпис, датовану 06.07.2013 року. Також наявні виписки з історії хвороб від 15.01.2014 р., від 14.02.2014 р., від 02.03.2017 року, де зазначені основний та супутній діагнози, які не стосуються захворювань зору. Також наявні дані про огляд лікаря загальної практики сімейної медицини від 06.02.2018 року та від 21.08.2018 року, 22.08.2018 року, 21.02.2019 року, 19.04.2019 року, де зазначено про наявність хронічної ішемічної хвороби серця з гіпертензією. Відповідно до відповіді АТ «Укрпошта», що надійшла до суду на ухвалу про витребування доказів, нарахована пенсія на ім`я [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] , пенсія виплачувалась одержувачу під підпис. Інформація щодо виплати пенсії на ім`я [PERSON] на підставі довіреності у відомостях на виплату пенсій, грошової допомоги, відсутня. З огляду на вказане, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо доведеності відсутності у померлого [PERSON] вад зору, які б об`єктивно перешкоджали йому власноручно підписати оспорювану довіреність. Правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) волевиявлення учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України. Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Оскільки [PERSON] не мав вад зору, не був сліпим, спроможний самостійно прочитати текст довіреності та підписати її, що доведено його медичними документами та підтверджується фактом особистого отримання щомісячно пенсійних виплат. Наявність же на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (за відсутності дійсних перешкод у підписанні довіреності [PERSON] ), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Звертаючись до суду з позовом, позивач має на меті довести, що отримані відповідачем [PERSON] від [PERSON] грошові кошти не створювали для [PERSON] суб`єктивних прав та юридичних обов`язків. Так, відповідно до розписки від 13.08.2020 р. відповідач підтвердила, що діючи на підставі довіреності від імені та в інтересах батька Позивача [PERSON] згідно з договором про намір укладення договору купівлі-продажу отримала від [PERSON] 450 000 грн. Разом з тим судом встановлено, що нікчемність Договору намірів від 13.08.2020 року, укладеного між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 20.05.2015 року, в інтересах [PERSON] як представника продавця та [PERSON] як покупця констатована у постанові Верховного Суду у справі №127/13491/21, а саме в її мотивувальній частині «висновки за результатами розгляду скарг»: Оцінюючи наявність попередніх домовленостей, Верховний Суд виходить з того, що оскільки між сторонами [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] не було укладено попереднього договору у формі, яка б відповідала формі основного договору (ч.1 ст.635 ЦК України), такий договір є нікчемним в силу положень ст.219 ЦК України. Таким чином, саме визнання недійсною довіреності буде ефективним засобом відновлення порушеного права позивача. Під час розгляду справи відповідач відзиву на позов не подала, у судові засідання за викликом суду не з`являлась, хоча про місце час та дату судових засідань була завчасно повідомлена у встановленому законом порядку. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо застосування строку позовної давності, викладені у відповідній заяві з посиланням на те, що довіреність посвідчена ще в 2015 році, а позивач не надала доказів відносно того, коли їй стало відомо про наявність довіреності. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. За таких обставин з 24.02.2022 року перебіг позовної давності зупинений. Так, у заяві про відсутність факту пропуску строку позовної давності представник позивача зазначає про те, що про наявність довіреності позивачу стало відомо, коли нею було отримано копію позовної заяви [PERSON] про стягнення грошових коштів при розгляді справи №127/13491/21. У тексті судових рішень, копія яких міститься в матеріалах справи зазначено, що позивач звернулася з позовом у травні 2021 року. Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що провадження у справі відкрито 23.06.2021 року. Відповідно копія позовної заяви, серед додатків до якої була копія оспорюваної довіреності, отримана [PERSON] не раніше 23.06.2021 року. Також під час розгляду цивільної справи №127/13491/21 було встановлено, що 17.01.2021 року [PERSON] надіслала приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Домбровській І.Є. претензію, в якій повідомила про укладений договір намірів з умовами та розписку, та просила повідомити спадкоємців про вимоги кредитора на суму 900 000,00 грн. (претензія знаходиться у матеріалах справи №127/13491/21). При цьому письмова претензія нотаріусу надійшла 17.03.2021 року о 12 год. 15 хв., що зазначено нотаріусом на тексті претензії. Зважаючи на вказане, приймаючи до уваги той факт, що за життя [PERSON] оспорювана довіреність не використовувалась, а інформації про його обізнаність щодо її наявності матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позивач могла дізнатися про наявність довіреності та факту отримання [PERSON] грошових коштів не раніше дати отримання нотаріусом письмової претензії з додатками, тобто 17.01.2021 року. Таким чином, позовну заяву про визнання недійсною довіреності [PERSON] подала в межах трирічного строку з дня, коли довідалась чи навіть могла довідатись про порушення свого права. Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 15.11.1996 року у справі "Chahal v. the United Kingdom" (заява N 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Оскільки національним правом передбачено такий спосіб захисту як визнання недійсним правочину, а довіреність є одностороннім правочином, а також оспорювана довіреність має безпосередньо для позивача негативні наслідки та враховуючи те, що правочин, в якому відповідач діяла як повірена [PERSON] є нікчемним обраний позивачем спосіб захисту відповідає порушеному праву та здатен його поновити. \~ \~ \~ \~Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн. Представник позивача подала усне клопотання про надання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення в справі.

Outcome: approved