Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

01.04.2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] (далі заявник), в інтересах якої діє адвокат Бєлоусов Сергій Геннадійович (далі представник заявника) із заявою про встановлення факту народження, заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій заявник просить суд: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що 12.01.2025 [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Макіївка Донецької області, громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з чоловіком [PERSON] , [INFO] , громадянином України, батьком дитини, в м. Донецьк народила дитину жіночої статі [PERSON] .\~ І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування вимог заяви представник заявниці зазначив, що [INFO] , знаходячись у місті Донецьку [PERSON] народила доньку [PERSON] . Факт народження дитини було вимушено зареєстровано на тимчасово окупованій території Донецької області (непідконтрольній українському уряду території) та отримано свідоцтво про народження від 28.01.2025 № [NUMBER] . Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого державного зразка. Заінтересована особа у встановлений судом строк не надала суду письмові пояснення по суті заяви. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було розподілено головуючому судді Рижко Г.О. та передано канцелярією суду 02.04.2025 року. Ухвалою суду від 02.04.2025 року заяву було залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків. 10.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника заявника адвоката Бєлоусова С.Г. про усунення недоліків заяви. Ухвалою суду від 11.04.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі в порядку окремого провадження та призначено заяву до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2025 року на 14:00 год. У судове засідання, призначене на 14.04.2025 року, учасники справи не з`явились. Представник заявника надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності заявника та його представника. Заінтересована особа про дату та час засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, з урахуванням положень ст. ст. 211, 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 294, 317 ЦПК України, розглянув справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами. Під час судового розгляду справи по суті суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дитина жіночої статі [PERSON] народилася [INFO] в місті Донецьку, Україна. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Батько дитини [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Дані факти підтверджуються сукупністю документів, зокрема копією паспорта громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] від 27.01.2007, виданого Центрально-Міським РВ Макіївського МУ ГУ МВС України Донецької області, копією паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] від 07.07.1998, виданого Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, а також, враховуючи "намібійські винятки", суд бере до уваги документи щодо народження дитини невстановленого зразка (а.с. 6-11, 13-17). Також, матеріалами справи підтверджується, що батьки дитини перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.11.2006, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 1847 (а.с. 12). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Надані заявником документи, видані закладом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду на адресу голів апеляційних судів (вх.№312/0/207-21 від 16.04.2021 року) встановлено, що для встановлення фактів народження та смерті вимога місцевих судів про необхідність отримання громадянами письмової відмови в органах державної реєстрації актів цивільного стану не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Отже, заявнику не потрібно звертатися до органів державної реєстрації актів цивільного стану для отримання відмови у проведенні реєстрації народження, а звертатися одразу безпосередньо до відповідного суду для встановлення фактів народження. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно з ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно. Оскільки заявником по справі отримано свідоцтво про народження дитини на тимчасово окупованій території України, то підставою для державної реєстрації народження дитини може бути рішення суду про встановлення факту народження дитини в певний час. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Також, згідно позиції ВС КЦС, висловленої у постанові від 10 липня 2024 року по справі № 761/32986/23 «у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.» V. Висновки суду за результатами розгляду заяви. Дослідивши докази, суд робить висновок, що заяву необхідно задовольнити. Родинний зв`язок між заявницею та народженою на тимчасово окупованій території дитиною, з врахуванням «намібійських винятків» і згідно якнайкращих інтересів дитини, підтверджено. Цей факт народження може бути зареєстровано лише на підставі рішення суду. Метою його встановлення є необхідність отримання свідоцтва про народження відповідного зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved