Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

27.11.2024 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 27 червня 2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 шлюб між нею та відповідачем було розірвано та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму ля дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.04.2022 і до повноліття дитини. Постановою ВДВС від16.09.2022 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення аліментів та згідно розрахунку державного виконавця від 30.09.2024 за № 186302, заборгованість відповідача зі сплати аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] , за період з квітня 2022 року по вересень 2024 року становить 95572,50 грн. Враховуючи систематичний характер невиконання відповідачем зобов`язання щодо сплати аліментів за рішенням суду, до ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження відповідносно відповідача. З квітня 2022 року по даний час відповідач не підтримує ніяких зв`язків із нею та сином, жодним чином не проявляв інтересу до життя дитини, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не спілкується із ним, не приймає участі в його вихованні, навчанні, лікуванні, оздоровленні та не надає жодної матеріальної допомоги. Вона та її близькі намагалися зв`язатися із відповідачем, однак позитивного результату це не дало. Тому, просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. 29.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.01.2025 - 09:00. 17.01.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 12.02.2025 - 14:00, згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 12.02.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03.03.2025 -15:00. 03.03.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 07.04.2025 - 11:00, з урахуванням ч.4 ст. 223 ЦПК України, в зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідач з 2022 року не приймає жодної участі у вихованні та утриманні сина, він не цікавиться життям дитини, не сплачує аліменти, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, фактичне місце його перебування та проживання невідоме, він поїхав у рейс за кордон та не повернувся до України. Представник позивачки, адвокат Любченко Наталія Юріївна, у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що відповідач систематично не виконує батьківські обов`язки, жодним чином не цікавиться життям дитини, його станом здоров`я та розвитком, має велику заборгованість зі сплати аліментів та відносно нього заведено відповідне кримінальне провадження. Перешкод у спілкуванні та вихованні сина у відповідача немає, він сам самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області представника до суду не направила, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника служби та подала рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 140 від 25.02.2025 щодо спору. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали даної справи та справи № 357/12727/23, провадження №2/357/822/24, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2020 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2022 року, у справі № 357/3115/22, яке набрало законної сили 15.08.2022, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 10-17). З матеріалів справи (а.с. 10,12, 27-34,42-50) вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , являється власником вказаної квартири та несе зобов`язання перед третіми особами щодо сплати коштів за комунальні послуги по квартирі; у період з 01.01.2024 по 30.09.2024 отримувала пільги/житлову субсидію у розмірі 13937,74 грн; за місцем проживання характеризується позитивно; станом на 21.01.2024 до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непоганої судимості не має та в розшуку не перебуває; на обліку у лікаря - психолога, лікаря - нарколога, лікаря - невролога не перебуває; у період з 01.11.2023 по 01.11.2024 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ст.3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» була призначена допомога у розмірі 3825,60 грн, щомісяця; у період з 01.05.2024 по 01.11.2024 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ПКМУ від 22.02.2006 за № 189 була призначена допомога на дитину, батько якого ухиляється від сплати аліментів, у розмірі 1281,50 грн, щомісячно; за період з 2021 року по 2024 рік позивачка, окрім державної допомоги, інших доходів не мала; з 18.11.2024 вона зареєстрована як фізична особа - підприємець. Встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , відвідує Білоцерківський заклад дошкільної освіти №35 «Вербиченька» Білоцерківської міської ради Київської області з 31.08.2023 по теперішній час, його вихованням займається мати, яка повністю забезпечує дитину, в тому числі канцтоварами для занять та миючими засобами, вона систематично відвідує батьківські збори та розваги, які проводяться у закладі дошкільної освіти, цікавиться питаннями розвитку дитини, а його батька - [PERSON] у закладі дошкільної освіти жодного разу не бачили і він у вихованні дитини участі не приймає. Позивачка уклала 10.11.2021 з лікарем - педіатром [PERSON] декларацію, протягом усього часу по захворюваності та профілактичних оглядів дитини приводила його на прийом до лікаря, виконувала усі призначення та рекомендації, дотримувалася графіку щеплень дитини, що підтверджено матеріалами справи (а.с.51-55). Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.04.2022 і до повноліття дитини; 16.09.2022 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення аліментів на підставі рішення суду від 14.07.2022 та згідно розрахунку державного виконавця від 30.09.2024 за № 186302, заборгованість відповідача зі сплати аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] , станом на 30.09.2024 становить 95572,50 грн; 08.11.2024 Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно ч.1 ст. 164 КК України, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2024, у справі № 357/15396/24, провадження № 1-кс/357/2479/24, за фактом умисного ухилення [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.16-26, 66-67). Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, що вона являється хрещеною матір`ю [PERSON] , [INFO] ,з позивачкою знайома ще зі шкільних років, вони навчалися у паралельних класах школи. Відповідача знає, бачила його два рази, на хрестинах дитини та на перший рік дня народження дитини, після цього жодного разу його не бачила. Відповідач жодним чином не приймає участі у житті дитини, у його вихованні, лікуванні, утримані. Дитині була проведена операція в один рік, у місті Києві, батько участі не приймав у лікуванні та не був із дитиною поряд у такий важкий час. Дитина навіть не знає хто такий батько. 25.02.2025 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області ухвалив рішення № 140 (а.с.101), відповідно до якого, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] , що є підставою для позбавлення його батьківських прав, та позбавлення його батьківських прав, є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини. З матеріалів цивільної справи № 357/12727/23, провадження №2/357/822/24, вбачається, що 18.10.2023 [PERSON] зверталася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2023 її позовна заява була залишена без розгляду, на підставі п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. При вирішенні спору суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 520/8264/19, особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина - [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує його необхідним харчуванням, не бере участі у вихованні дитини, не займається лікуванням та оздоровленням, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тривалий час жодної участі у житті сина не приймає, що підтверджується письмовими доказами та показанням свідка. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов з доказами у спростування доводів позивачки до суду не подав та не довів у судовому порядку виконання ним належним чином своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.1), тому за рахунок відповідача їй компенсуються дані судові витрати. Згідно із ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого подала докази (а.с.57-61), а саме: Договір про надання правової допомоги № 7/09/2024 від 12.09.2024, укладений між адвокатом Зайцевим Всеволодом Сергійовичем та [PERSON] ; акт № 1 приймання - передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги № 7/09/2024 від 12.09.2024, квитанцію № 1 від 22.11.2024 про сплату коштів за вказаним договором у розмірі 4000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг за вказаним договором; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Зайцева Всеволода Сергійовича та копію посвідчення адвоката. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Згідно п.1.2.2 Договору про надання правової допомоги № 7/09/2024 від 12.09.2024, правові послуги адвоката включають організацію за матеріалами, підготовлені і передані Клієнтом, та ведення позовної роботи та супроводження в судах України цивільної юрисдикції всіх інстанцій справи про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно спільного з клієнтом малолітнього сина [PERSON] . Згідно п.3 Акту № 1 приймання - передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги № 7/09/2024 від 12.09.2024, загальна вартість наданих послуг за вказаним договором складає 4000,00 грн та згідно наданої квитанції від 22.11.2024 вказані кошти сплачені позивачкою на користь адвоката Зайцева В.С. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання, однак, від відповідача у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц, від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Встановлено, що сторони Договору про надання правової допомоги № 8/06/2024 від 14.06.2024 належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги з питання захисту прав та законних інтересів у справі щодо розірвання шлюбу та щодо стягнення аліментів, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved