Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

07.03.2025 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між 30.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4500360 про надання споживчого кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора «92674». На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн. на свою платіжну картку № [NUMBER] на наступних умовах: строк кредиту 365 днів: з 25.03.2024 року по 24.03.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів, стандартна та знижена процентна ставки 2,5% в день. 25.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» їх прийняло відповідно до Витягу з реєстру боржників. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 66997,90 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9999,98 грн., заборгованість за процентами 51997,92 грн., штрафні санкції 5000 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування цього товариства та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». В свою чергу, в межах строку дії договору у період з 26.10.2024 року по 27.02.2025 року (125 календарних днів) позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 31250 грн. Враховуючи норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України штрафні санкції у сумі 5000 грн. не заявляються до стягнення позивачем. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед позивачем з договором № 4500360 від 25.03.2024 року на загальну суму 93247,90 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 9999,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 51997,92 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 125 календарних днів 31250 грн. Враховуючи те, що всупереч умовам кредитного договору заборгованість відповідачем не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача, останній просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 11.03.2025 року справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин, судом прийнято рішення про проведення розгляду справи за відсутності учасників із ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом об`єктивно встановлено, що 30.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4500360 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування грошовими коштами. Позика видана на 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів (п. 1.3 Договору). Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок їх нарахування. Зазначений договір укладений між сторонами у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника. Відповідно до п. 1.4.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Згідно з п. 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт». Після прийняття Відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено цей Кредитний договір в електронній формі, який був підписаний Відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «92674» разом із підписанням Додатку №1 до Договору та Паспортом споживчого кредиту, після чого останній отримав кредит в сумі 10000 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Також, позивачем, окрім нарахованих ТОВ «Лінеура Україна» процентів у сумі 51997,92 грн., нараховано відсотки за 125 календарних днів (з 25.03.2024 року по 24.03.2025 року) в межах строку договору у розмірі 31250,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 66997,90 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9999,98 грн., заборгованість за процентами 51997,92 грн., штрафні санкції 5000 грн., та 31250,00 грн. відсотків за 125 календарних днів (з 25.03.2024 року по 24.03.2025 року) в межах строку договору. Як слідує з матеріалів справи цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» було у повному обсязі виконано своє зобов`язання за спірним договором та здійснено на карту відповідача зарахування грошових коштів у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 01.11.2024 року за вих. №20241101-6224. Разом з тим, відповідачем зобов`язання за кредитним договором № 4500360 від 25.03.2024 року не виконано, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість. 25.10.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договорами кредиту, в тому числі і за договором №4500360 про надання споживчого кредиту від 25.03.2024 року, укладеним з [PERSON] , що зокрема підтверджується витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу. 25.10.2024 року сторони договору факторингу підписали акт прийому-передачі реєстрів боржників до договору факторингу №25/10/2024 та скріпили своїми печатками. Відповідно до п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. Підстави для заміни кредитора в зобов`язанні перелічені в статті 512 ЦПК України, відповідно до якої до них (підстав) відносяться відступлення права вимоги, правонаступництво, виконання обов`язку боржника поручителем, виконання обов`язку боржника третьою особою. В силу ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаний Договір факторингу та кредитний договір суд вважає правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги за договором №4500360 про надання споживчого кредиту від 25.03.2024 року, укладеним з [PERSON] . Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 66997,90 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9999,98 грн., заборгованість за процентами 51997,92 грн., штрафні санкції 5000 грн. Враховуючи норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України штрафні санкції у сумі 5000 грн. не заявляються до стягнення позивачем. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування цього товариства та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Також, в межах строку дії договору у період з 26.10.2024 року по 27.02.2025 року (125 календарних днів) позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 31250 грн. Таким чином, відповідно до наданих розрахунків заборгованості [PERSON] має заборгованість перед позивачем з договором № 4500360 від 25.03.2024 року на загальну суму 93247,90 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 9999,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 51997,92 грн., нарахованих процентів за 125 календарних днів 31250 грн. Дана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу та не, що відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене, а тому відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості, розмір якої встановлений судом. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором № 4500360 від 25.03.2024 про надання споживчого кредиту у розмірі 93247,90 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 9999,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 51997,92 грн., нарахованих процентів позивачем за 125 календарних днів 31250 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2024 року між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024. Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт до Договору від 10.12.2024 року вартість наданих послуг склала 10000,00 грн. із описом наданих послуг. Вказана сума витрат була понесена позивачем, що підтверджується рахунком на оплату №7029-27/02-2025 року на суму 10000,00 грн. Суд також зауважує, що\~витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у\~справах № 923/560/17,\~№ 329/766/18,\~№ 178/1522/18. Водночас, відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною та однотипною за своїм змістом, розгляд справи за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому позивачем розмірі. Таким чином, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на складність справи, фактично витрачений адвокатом час на підготовку документів, а також те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved