Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення повноліття дитиною. В обґрунтування позову зазначено, що з 2009 року вони з [PERSON] перебували у фактичних сімейно-шлюбних відносинах, від яких [INFO] в них народилась донька [PERSON] . Так як відповідачка самостійно реєструвала народження дитини, то батьком дитини був записаний, згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, « [PERSON] ».Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року (цивільна справа №209/5627/14-ц) було задоволено позов [PERSON] про визнання батьківства та Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області внесені зміни до актового запису № 931 від 03 листопада 2009 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: в графі «батьки» батьком записаний, [PERSON] , [INFO] та прізвище дитини змінено на « [PERSON] ». Зазначає, що з відповідачкою та донькою вони проживали однією сім`єю з його батьками за адресою: [ADDRESS] . На початку 2011 року фактичні сімейно-шлюбні відносини між ним та відповідачкою були припинені, вона пішла із сім`ї та залишила доньку на нього і його батьків. Наголошує, що від народження вихованням дитини, доглядом за нею, її розвитком займалися тільки він та його батьки. 01 червня 2013 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , прийняла його прізвище, але доньку до себе не забрала. За останні роки у доньки з матір`ю спілкування немає, навіть телефонного, відповідачка не цікавиться життям доньки, її станом здоров`я, її мріями про майбутнє навчання, і донька повністю підтримує намірі позбавити її біологічну матір, яка для неї є, по суті, чужою людиною, батьківський прав. Крім того наголошує, що в теперішній час є необхідність в стягненні аліментів з відповідача, так як в задоволенні потреб доньки-підлітка в придбанні необхідного в повсякденному житті, в навчанні, лікуванні, оздоровленні повинна приймати і біологічна матір. 04 жовтня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 29 листопада 2024 року підготовче провадження було закрито, а справа була призначена до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, заздалегідь повідомлена належним чином. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Кам`янської міської ради Галина Пелипас подала клопотання про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради, з урахуванням найкращих інтересів дитини та висновку служби у справах дітей Кам`янської міської ради № 8вих-20/44 від 17 січня 2025 року, у якому зазначено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , залишено на розсуд суду. Представник третьої особи -Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) В.Медяник подала клопотання про розгляд справи без участі представника відділу та зазначила, що дата народження відповідачки [INFO] . Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2009 року до початку 2011 року. Від фактичних шлюбних відносин маю спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 січня 2015 року, а/з № 931 (а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року (справа № 209/5627/14-ц) визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області батьком [PERSON] , [INFO] та Заводським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області внесено зміни до актового запису № 931 від 03.11.2009 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: в графі "батьки" батьком записано [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 13-15). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках останнім, що підтверджується актом № 116 про проживання від 21.02.2024 року КП КМР «Добробут», довідкою № 001274721 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 20.02.2024 року, копією свідоцтва про право власності від 04.07.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2008 року (а.с. 18, 19, 20, 21). Згідно довідки від 20.02.2024 року КНП КМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» [PERSON] перебуває під наглядом та спостерігається у сімейного лікаря з діагнозом: двосторонній неврит слухового нерву (а.с. 23). Відповідачка участі у вихованні та утриманні доньки не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, добровільно не надає матеріальної допомоги на дитину, аліменти не сплачує, що підтверджується копіями декларації № 0001-3МА9-ТТА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, довідки дошкільного навчального закладу №37 за вих. № 151 від 09.2014 року, характеристикою учениці 7-Б класу КЗ «Ліцей №40» КМР [PERSON] (а.с. 22, 24, 25). Судом не встановлено, вчинення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у виконанні нею своїх батьківських обов`язків та наявність її звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку служби у справах дітей Кам`янської міської ради № 8вих-20/44 від 17 січня 2025 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , залишено на розсуд суду (а.с. 54). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, самоусунулася від виховання неповнолітньої доньки, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав віносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та стягнення з відповідачки аліментів на її утримання підлягають задоволенню. Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору у частині позовних вимог про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому,

Outcome: approved