Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований тим, що 10 червня 2024 року до позивача звернулася відповідачка з проханням позичити їй 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. Ці кошти, з її слів, були необхідні на складну життєво необхідну операцію її дитини. Позивач одразу погодився позичити цю суму. Увечері того ж дня відповідачка, слізно розповідаючи, що лікування виявилось набагато дорожчим, благала позичити їй ще 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., гарантувала повернення позичених коштів дружніми стосунками. Враховуючи те, що він добре знав відповідачку, її сім`ю, працювали разом, на той момент у нього була така сума грошей, він погодився позичити їй ці кошти із складанням розписки. Як виявилося пізніше від спільних знайомих, відповідачка ввела позивача в оману, гроші на лікування не були витрачені. [PERSON] одразу звернувся до позивачки з вимогою повернути позичені ним кошти, проте станом на день звернення до суду цього не відбулось, кошти відповідачка не повернула. Таким чином, 11 червня 2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджується розписками відповідачки. Згідно з першою розпискою відповідачка взяла у позивача та зобов`язалась повернути борг в сумі 24853 (двадцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) грн. в строк до 30 червня 2024 року. Згідно з другою розпискою відповідачка взяла у позивача та зобов`язалась повернути борг в сумі 47312,95 (сорок сім тисяч триста дванадцять гривень дев`яносто п`ять копійок) в строк до 30 червня 2024 року. У зазначений термін відповідачка своє зобов`язання не виконала, позичені пошти не повернула. Позивач зазначив, що після 30 червня 2024 року неодноразово звертався до відповідачки з проханням добровільно повернути позичені їй ним кошти, проте кожного разу вона називала йому нові версії та строки повернення коштів. На день звернення до суду борг відповідачки складає 72165 грн. 95коп. (сімдесят дві тисячі сто шістдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору позики, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України. 11.06.2024 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 24\~853,00 грн. та 47\~312,95 гривень строком до 30.06.2024 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів відповідачем видано розписки. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають у тому числі з договорів. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.\~\~ Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представлені позивачем розписки про отримання відповідачем позики містить дані щодо особи позичальника та позикодавця, часу отримання позики, розміру отриманої позики, дати повернення позики, тому є письмовим документом, що підтверджує факт укладення договору позики, його умови, посвідчує факт отримання відповідачем позики саме у позивача. Позивачем висунута вимога про повернення суми позики, відповідачем факт укладення угоди не оспорений, доказів належного виконання угоди не представлено.\~\~ Позивачем надано докази того, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 24\~853,00 грн. та 47\~312,95 гривень та зазначено обов`язок їх повернути до 30.06.2024, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання прийнятого на себе зобов`язання. Таким чином стягненню з відповідача підлягає борг в сумі 72\~165,95 грн. За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №15 від 31.07.2024 позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. Враховуючи ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved