Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернулася позивачка [PERSON] з вищезазначеним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 22.07.2015 між сторонами по справі було укладено шлюб, який рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.06.2022 було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З моменту розлучення відповідач [PERSON] проживає окремо, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Він знаходиться за кордоном з 03.09.2021, перебуває на консульському обліку у Польщі та по теперішній час жодного разу не перетинав кордон та не повертався до України. Таким чином батько дитини, [PERSON] з 03.09.2021 до цього часу участі у вихованні дитини не приймає. Встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно позивачці для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як матері, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, звільнення з військової служби. Позивачка зазначає, що [PERSON] до навчальних закладів, у яких навчається дитина, не з`являється, справами доньки не цікавиться та не приймає участі у житті дитини. Позивачка [PERSON] проходить військову службу за мобілізацією на посаді провідного бухгалтера фінансово - економічної служби [INFO] . Посилаючись на вищезазначені обставини, статті 150, 155 СК України, 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить встановити факт того, що вона самостійно виховує та здійснює догляд за малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , без участі батька - [PERSON] . Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 26 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді від 31 грудня 2024 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 31 січня 2025 року. Також було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 03 березня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [INFO] . Ухвалою суду від 03 березня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування та зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, подати суду висновок щодо розв`язання спору за цим позовом. 24 березня 2025 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 11 квітня 2025 року. Позиція учасників судового процесу У судовому засіданні 11 квітня 2025 року позивачка [PERSON] зазначила, що вона проходить військову службу та є єдиним опікуном дитини, оскільки її батько знаходиться за кордоном. У зв`язку з цим позбавлена можливості належним чином виконувати батьківські обов`язки. На запитання суду повідомила, що відповідач [PERSON] надає їм матеріальну допомогу приблизно один раз на місяць. А минулого літа вони з донькою їздили до нього у Польщу та збираються також у цьому році. Представниця третьої особи, Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, Борисенко М.О. просила ухвалити рішення, виходячи з найкращих інтересів дитини. А тому заявлений позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а. с .). 27 грудня 2024 року надіслав на електронну адресу суду заяву, засвідчену кваліфікованим електронним підписом, у якій підтвердив факт, що [PERSON] самостійно виховує їхню доньку, оскільки з 03.09.2021 він знаходиться за кордоном, що підтверджується копією закордонного паспорта (а. с. 31 - 33). Заява подібного змісту надійшла на електронну адресу суду від [PERSON] до суду 29.01.2025 та 09.04.2025 (а. с. 55, 137). Представник третьої особи, [INFO] [PERSON] у судове засідання не з`явився, 25.03.2025 надіслав заяву про розгляд справи без участі третьої особи (а. с. 124). Представник третьої особи, Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, до суду 11 квітня 2025 року надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представник третьої особи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року шлюб, зареєстрований 22 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було розірвано (а. с. 11 - 13). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.11.2024 №01.6-03/64, виданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області, місце проживання позивачки [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає, та дочка - [PERSON] , [INFO] (а. с. 19). Згідно довідки, виданої 25 листопада 2024 року директором мовного центру «Studio Cambridge» О.Є. Черенковою, донька [PERSON] - [PERSON] відвідує заняття у мовному центрі «Studio Cambridge». Мати дитини постійно цікавиться успіхами доньки та покриває витрати на навчання. За час відвідування мовного центру батько [PERSON] жодного разу не звертався до мовного центру щодо отримання будь - якої інформації стосовно дитини (а. с. 14). Згідно характеристики на ученицю 4-А класу Полтавського ліцею №31 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] у навчанні старанна, уважна. Мати, [PERSON] , контролює результати навчання. Постійно співпрацює з класним керівником, є головою батьківського комітету. [PERSON] самостійно виховує доньку, оплачує харчування дитини, забезпечує всім необхідним приладдям для організації навчання. Батько, [PERSON] з класним керівником не спілкується, не цікавиться результатами успішності [PERSON] (а. с. 15). Відповідно до довідки начальника [INFO] від 22.11.2024 №283 молодший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в [INFO] з 13.04.2022 (а. с. 16). Згідно довідки начальника [INFO] від 22.11.2024 №284 на утриманні молодшого сержанта [PERSON] дійсно знаходиться сім`я у такому складі: донька - [PERSON] , 2015 року народження (а. с. 17). Відповідно до довідки про перевірку житлових умов [INFO] від 22.11.2024 №285 провідний бухгалтер фінансово - економічної служби [PERSON] проживає у [ADDRESS] . Будинок належить приватній особі. Склад сім`ї 2 (дві) особи: [PERSON] , 1992 року народження, донька - [PERSON] , 2015 року народження (а. с. 18). Як вбачається із наданої відповідачем копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, останньою відміткою у розділі «Візи» є відмітка, датована 03.09.2021, про вибуття відповідача у Республіку Польща (а. с. 25- 26, звор. а. с. 31 - 32). Згідно копії листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №19/С-21699/295 від 06.01.2025 [PERSON] , [INFO] перетнув кордон у напрямку «Виїзд» 03.09.2021, пункт пропуску - Бориспіль - D (а. с. 56). Згідно акту обстеження житлово - побутових умов [PERSON] , проведеного головними спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради В. Сорокіною та А. Ніколавніною за адресою: [ADDRESS] , у квартирі наявний ремонт, умови відповідають санітарно - гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є спальне ліжко, столик для навчання, настільна лампа, книжки, наявні речі по сезону, наявна приготовлена їжа, овочі, фрукти, гаджети, відвідує гурток англійської мови та плавання, гімнастику та сучасну хореографію. За цією адресою проживають [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] - донька (а. с. 93). 26 березня 2025 року та 31 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов висновок виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки і піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 25 березня 2025 року № 62 про встановлення факту самостійного виховання [PERSON] неповнолітньої доньки [PERSON] (а. с. 131). Згідно указаного висновку, виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки і піклування, розглянувши матеріали цивільної справи, а саме копію позовної заяви з додатками, акт обстеження умов проживання дитини, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 20 березня 2025 року та інші документи, дійшов висновку про доцільність встановлення факту самостійного виховання [PERSON] неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 131, 136). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється. Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначала, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану військовослужбовці, зокрема, коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Таке унормування зумовлене обставинами, за яких такий вичерпний перелік підстав не враховував усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки з виховання та утримання дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Подібні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №127/3622/24. Звертаючись до суду із даним позовом позивачка просила встановити факт самостійного виховання дитини. Проте встановлення такого факту могло б мати негативні наслідки для батька дитини, а також потребує дослідження й врахування інтересів дитини. Судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом із матір`ю, відповідач [PERSON] перетнув кордон у напрямку «Виїзд» 03.09.2021 і з того часу на територію України не повертався. Однак, на думку суду, перебування відповідача за кордоном, розірвання шлюбу та фактичне проживання дитини з позивачкою не доводять факт відсутності участі батька у вихованні та утриманні дитини. Як зазначила позивачка, її колишній чоловік та батько дитини [PERSON] регулярно (один раз у місяць) надсилає їм грошові кошти, підтримує спілкування з дитиною та колишньою дружиною. Окрім того, позивачка та її донька у минулому році відвідували відповідача за кордоном та планують відвідувати і у подальшому. Тобто у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що батько дитини - [PERSON] позбавлений фактичної змоги виконувати свої батьківські обов`язки, та навіть спростовано самою позивачкою, із пояснень якої суд робить висновок про активну роль батька у вихованні та утриманні дитини, навіть перебуваючи за кордоном. Згідно частини 4 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 цієї статті). Відомості про те, що відносно [PERSON] існують об`єктивні обставини, які перешкоджають йому виховувати та утримувати дитину в матеріалах справи, зокрема, у висновку органу опіки та піклування, відсутні. А тому, суд вважає висновок органу опіки та піклування таким, що не може бути підставою для визнання судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Тобто при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. У судовому засіданні 11 квітня 2025 року суд за участю психолога [PERSON] заслухав думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що з батьком [PERSON] вона спілкується часто по відеозв`язку через месенджер «Телеграм», а минулого літа вони їздили до нього у Республіку Польщу. Також дитина повідомила, що батько надсилає їм гроші. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Однак з огляду на установлені та вищезазначені обставини суд уважає, що у даному випадку визнання позову відповідачем суперечить інтересам дитини, яка має право на виховання та утримання з боку обох батьків, та закону. Таким чином, заслухавши позивачку, дитину сторін - [PERSON] , суд доходить висновку, що вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини матір`ю без участі батька є необґрунтованими. А тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.4081801020.1 від 28 грудня 2024 року, [PERSON] сплатила 1211,20 грн судового збору за звернення до суду із даним позовом (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 137). Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed