Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та неустойки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.06.2021 року справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м. Харкова змінено на Октябрський районний суд м. Полтави. На виконання вказаного розпорядження справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.06.2023 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та неустойки була прийнята до провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М. О. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.06.2024 року було задоволення клопотання позивача про перехід до загального позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники у судове засідання не з`явилися, позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачам рекомендованим листом були направлені копії матеріалів справи та ухвали про відкриття провадження, але відзиву на позовну заяву до суду не надходило.\~Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що між ним та відповідачем 01.10.2010 року було укладено договір позики валютних цінностей, того ж дня посвідчений ПН ХМНО Карташовою С. І. за реєстровим № 3139. Згідно умов цього Договору відповідач отримала від позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 23\~500,00 доларів США, які відповідач зобов`язалася повернути в порядку згідно узгодженого сторонами графіку з датою остаточного розрахунку не пізніше 01.10.2011 року. Проте відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики виконала лише частково в розмірі 2\~500,00 доларів США. Таким чином, неповернута частина позики складає 21\~000,00 доларів США. З огляду на це, позивач звернувся із позовом до Московського районного суду м. Харкова з вимогами про стягнення заборгованості. 08 липня 2014 року Московським районним судом було розглянуто цивільну справу № 643/4380/13-ц та ухвалене рішення, яким позовні вимоги задоволені частково. Судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 247\~474,61 грн., а також судові витрати в розмірі 2\~474,75 грн. Незважаючи на судове рішення, заборгованість відповідачем сплачена не була, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися в Московський районний суд м. Харкова з позовом про стягнення з відповідача та її поручителя неустойки за період з 28.05.2014 року по 28.05.2015 року. Одночасно позивач звернувся в Київський районний суд м. Харкова з позовом до відповідача та її поручителя з вимогами про стягнення з них процентів за користування позиченими грошовими коштами в період з 19.03.2013 року по 28.05.2015 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2015 року по справі № 643/8816/15-ц (провадження № 2/643/3498/15) позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення неустойки задоволено в повному обсязі та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за неналежне виконання зобов`язань за період з 28.05.2014 року по 28.05.2015 року в розмірі 547\~500,00 грн., а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним і документально підтверджені витрати в розмірі 3\~674,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року у справі № 640/11271/15-ц (провадження № 2/640/2676/15) позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних було задоволено та вирішено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] проценти за користування коштами та три проценти річних за період з 20.03.2013 року по 19.06.2015 року в розмірі 7\~121,00 доларів США, що еквівалентно 153\~927, 48 коп. за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також стягнути в частковому порядку судовий збір у розмірі 759,29 грн. з кожного. Оскільки, станом на 04.06.2018 року зобов`язання відповідача за Договором позики від 01.10.2010 року так і не виконанні, позивач вважав за необхідне звернутись до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних та неустойки за період з моменту закінчення останніх нарахувань, а саме з 19.06.2015 року по 04.06.2018 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року у справі № 643/7153/18 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та неустойки було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] три проценти річних за період з 19.06.2015 року по 04.06.2018 року в сумі, еквівалентній 1\~865,00 доларам США за курсом Національного банку України, що на день ухвалення рішення становить 51\~761,21 грн., а також неустойку за період з 21.05.2018 року по 04.06.2018 року у розмірі 21\~000,00 грн., а всього 72\~761,21 грн. Вирішено також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідач своїх грошових зобов`язань не виконала, то ці зобов`язання не припинилися. За таке невиконання відповідач несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами Договору позики. Станом на 02.06.2021 року, зобов`язання відповідача за Договором позики від 01.10.2010 року так і не виконанні, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та неустойки за період з моменту закінчення останніх нарахувань, а саме з 02.06.2020 року по 02.06.2021 року. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Факти численних звернень позивача в суд із позовами до відповідача про стягнення з неї на користь нарахувань за заборгованістю, ухвалення рішення про задоволення судом вимог позивача не припиняють зобов`язальних правовідносин сторін договору не звільняють боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання нею грошових зобов`язань, не позбавляють кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржника неустойки (штрафів, пені) та інших передбачених договором та/або законом нарахувань. Вказана правова позиція підтримується, підтверджується та повністю співпадає з висновками суддів Верховного Суду України в Ухвалі від 12.03.2009 року по справі № 6-9743сво08. У\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Відповідно до\~висновку Великої\~Палати Верховного\~Суду у\~постанові 07.04.2020\~року по\~справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Згідно наданого позивачем розрахунку, сума інфляційних збитків за період з липня 2018 року по квітень 2021 року становить 54 691,89 грн. Сума трьох процентів річних за період з 04.06.2018 року по 02.06.2021 року становить 22 252,37 грн. Щодо вимог про стягнення неустойки, то суд виходить з наступного. Статтею 546 ЦК України\~передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, в такому разі, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач та відповідач в Договорі позики від 01.10.2010 року як засіб забезпечення виконання відповідачем її зобов`язань з повернення позичених у позивача коштів передбачили сплату боржником на користь позикодавця неустойки. Так, згідно п. 7 Договору позики від 01.10.2010 року, за прострочення виконання своїх зобов`язань відповідач повинна сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 1\~500,00 грн. за кожен день прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за 365 днів прострочення невиконання відповідачем її зобов`язань з повернення позичених у позивача коштів у період з 02.06.2020 року по 02.06.2021 року. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зауважити, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів; перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма), про що вказує Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 1-рп/1999 від 09.02.1999 року. За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абз. 1, 2 п. 2 цього Рішення). Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту (абз. 2 п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп/1997). Надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абз. 3, 4 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/1999). Підпунктом 2 пункту 1 Закону України від 16.06.2020 року № 691-20 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 15, відповідно до якого «в разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення». Закон №\~691-ІХ\~від 16.06.2020\~року набув\~чинності 04.07.2020\~року,\~і не містить прямої вказівки про зворотну дію у часі. З огляду на це, суд вважає за можливе лише частково задовольнити вимогу позивачу щодо стягнення неустойки виключно лише за період до 04.07.2020 року. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка виключно лише за 32 дні прострочення в період з 02.06.2020 року по 04.07.2020 року, що становить 48 000,00 грн. Стосовно судових витрат суд зауважує, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи». Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог у сумі 124 944,26 грн. від загальної ціни позову в розмірі 624 444,26 грн. складає 20,0%, витрати зі сплати судового збору піддягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 6\~244,44 грн. ? 20,0% = 1 248,80 грн., а судові витрати з оплати вартості гонорару адвоката піддягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 5\~120,00 грн. ? 20,0% = 1 024,00 грн.

Outcome: partial