Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник позивача Владко Р.О. у листопаді 2024 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 09.12.2019 між Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування №D.44.00503.006059580, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 49999,00\~грн на строк 60 місяців з умовою сплати 20,00% річних за користування коштами. АТ «ІДЕЯ БАНК» свої зобов`язання виконало та надало відповідачці кредит. В порушення умов договору відповідачка не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення сум заборгованості по кредиту та процентам у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (до перейменування Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») був укладений договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019. Станом на дату подання позову заборгованість відповідачки за кредитним договором №\~D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 становить 130055,54 грн, із яких: 49742,56 грн - заборгованість за основним боргом, 30705,15 грн заборгованість за відсотками, 49607,83 грн заборгованість за іншими процентними платежами. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 у розмірі 130055,54 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 04.12.2024 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але подав клопотання в якому зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання повторно не з`явилася та не повідомила про причини неявки і не подала відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 09.12.2019 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] був укладений договір кредиту та страхування №D.44.00503.006059580, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 49999,00 грн строком на 60 днів (до 09.12.2024) з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 20,00% річних, а також оплати послуг з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості за надання яких установлена плата відповідно до п. 5 додатку № 1 договору як «інші послуги банку» (а.с.\~10-11). Крім того, в договорі зазначено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії з відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК\~України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору. АТ «ІДЕЯ БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит шляхом зарахування коштів на банківський рахунок (а.с. 13, 18). Згідно виписки по рахунку складеного АТ «ІДЕЯ БАНК» відповідачка користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 18). 25.07.2023 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» був укладений договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 у розмірі 130055,54 грн, із яких: 49742,56 грн - заборгованість за основним боргом, 30705,15 грн заборгованість за відсотками, 49607,83 грн заборгованість за комісіями (а.с. 19-30). Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» від 25.03.2024 за № 1 було змінено найменування підприємства на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 31). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 09.12.2019 між [PERSON] та первісним кредитором АТ «ІДЕЯ БАНК». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. \~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на момент відступлення права вимоги, згідно розрахунку первісного кредитора, складала суму 130055,54 грн, із яких: 49742,56 грн - заборгованість за основним боргом, 30705,15 грн заборгованість за відсотками, 49607,83 грн заборгованість за комісіями (а. с. 17). Суд не погоджується із вказаним розрахунком зважаючи на таке. За загальним правилом, передбаченим\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит\~\~банк\~\~надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом,\~\~іншими\~\~актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена пунктом 1.5 кредитного договору №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 та колонкою 7.4 у пункті 5 (графіку платежів), додатку №1 до кредитного договору. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Крім того, в пункті 1.5 кредитного договору №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 передбачено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії з відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.5 кредитного договору №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від\~29 листопада 2023 року в справі № 461/2857/20. З огляду на нікчемність умов кредитного договору №D.44.00503.006059580 від 09.12.2019 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за іншими процентними платежами не підлягають задоволенню. Разом із тим, зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідачка користувалася кредитними\~коштами,однак фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідачки суми заборгованості за основним боргом у розмірі 49742,56 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 30705,15 грн. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 61,86%, тому витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 1498,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial