Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 82619,58 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24.11.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Вказує, що відповідач дітьми не цікавиться, ухиляється як від виконання батьківських обов`язків, так і взагалі не цікавиться дітьми, до дітей не навідується, фізичним та психологічним здоров`ям не займається, жодних контактів з дітьми не здійснює. Внаслідок чого, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.12.2016 року у справі № 463/4437/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 53390446. Однак, з дня відкриття виконавчого провадження відповідач ухиляється від виконання вищезазначеного рішення суду, виконує таке не систематично, не сплачує аліменти з дня присудження їх судом у повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.07.2024 року у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 82619,58 гривень, що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів виданим державною виконавчою службою. А тому, за проведеним нею розрахунком за період з 26.02.2017 року по 08.07.2024 року пеня за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем становить 1247033,63 гривень, однак згідно зі ст.196 СК України сума пені не може бути більше 100% заборгованості, тому суму пені, яка підлягає стягненню становить 82619,58 гривень. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Позовна заява поступила до суду 19.07.2024 року. Ухвалою Личаківського\~районного суду\~м.Львова\~від 22.07.2024\~року,\~прийнято позовну\~заяву,\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. У зв`язку з повторною неявкою відповідача, 01.10.2024 року суд ухвалив заочне рішення, яким позов задовольнив повністю. В подальшому,\~23.10.2024\~року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 01.10.2024 року. Зазначає, що із вказаним рішенням він не погоджується, в судове засідання не з`явився у зв`язку із хворобою, оскільки є інвалідом 2-ої групи та потребує стороннього догляду. Вважає вимоги позивача неправомірними,\~а виконання\~вищезазначеного заочного\~рішення суду\~безпідставним,\~оскільки він\~є пенсіонером,\~пенсію отримує\~у мінімальному\~розмірі,\~не працює,\~перебуває на\~утриманні своєї\~матері та\~не має\~змоги відшкодовувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2024 року, заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2024 року, заяву про перегляд\~заочного рішення повернуто заявнику. Постановою Львівського апеляційного суду від 14.02.2025 року, ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2024 року про повернення заявнику заяви про перегляд заочного рішення скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.03.2025 року, матеріали справи передано у провадження судді Грицка Р.Р. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.03.2024 року, скасовано заочне рішення суду від 01.10.2024 року та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в\~судове засідання\~не з`явилася,\~належним чином\~була повідомлена\~про час\~та місце\~розгляду справи.\~При цьому,\~28.03.2205\~року подала\~суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~належним чином\~був повідомлений\~про час\~та місце\~розгляду справи.\~При цьому,\~25.03.2025\~року подав\~суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ст.ст.223 ЦПК України, суд постановив розглянути справу у відсутності сторін, ухваливши рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 10.04.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 23.10.2012 року Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 268, що підтверджується рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24.11.2016 року (а.с.6-8) Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 24.11.2016 року у справі № 463/4438/16-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6-8). У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 27.06.2014 року, виданого Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 324 та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 16.03.2017 року, виданого Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 247. Батьком дітей у свідоцтвах про народження зазначений відповідач (а.с.21-22). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова 07.12.2016 року у справі № 463/4437/16-ц, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10). 03 січня 2017 року Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 463/4437/16-ц (а.с.12). Головним державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семенюком А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53390446 від 13.02.2017 року на підставі виконавчого листа № 463/4437/16-ц, виданого 03.01.2017 року Личаківським районним судом м.Львова року (а.с.11). Згідно розрахунку заборгованості виданого державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального\~управління міністерства\~юстиції Галій\~В.В.\~від 08.07.2024\~року,\~у [PERSON] \~станом на\~01.07.2024\~року утворилась\~заборгованість по\~сплаті аліментів\~у розмірі\~82619,58\~гривень (а.с.24-26). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ від 12.11.2024 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом, група інвалідності друга, строком до 01.11.2026 року, потребує перебування в домашніх умовах (а.с.88). Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 22.04.2024 року щодо необхідності постійного стороннього догляду за особо з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 3 відносно хворого [PERSON] , останньому встановлено обмеження у здатності контролю своєю поведінкою. [PERSON] потребує стороннього догляду (а.с.74). Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180\~СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Згідно положень ст.18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Крім цього, згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України). Частиною 3 статтею 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Законодавець встановив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Аналогічні висновки\~викладені у\~постановах Верховного\~Суду від\~19\~січня 2022\~року у\~справі №\~711/697/21,\~від 10 січня 2024 у справі № 359/240/21, від 19 лютого 2024 у справі № 761/893/23. З наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості та\~розрахунку пені\~по аліментах\~вбачається,\~що розмір\~пені за\~несвоєчасну сплату\~аліментів з\~урахуванням вимог\~ст.196\~СК України\~становить 82619,58\~гривень (а.с.24-30).\~Розмір пені\~було розраховано\~та обраховано\~за наступною формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Суд погоджується з розрахунком розміру пені наданим позивачем. При цьому, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. У свою\~чергу,\~в процесі\~розгляду справи\~не здобуто\~жодних доказів,\~які ставлять\~під сумнів\~математичні розрахунки\~наведені позивачем. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач фактично не оскаржує розмір пені, тобто визнає його, а заявляє про неможливість його сплати. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте, свої зобов`язання вчасно та в повному обсязі не виконував, а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах на підставі якої нараховано пеню. Заперечень чи спростувань відповідач не подав, іншого розрахунку суду не представлено, як і не доведено те, що невиконання зобов`язання по сплаті аліментів сталося у зв`язку із погіршенням матеріального стану платника аліментів. Наведене вище, свідчить, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Розмір пені в сумі 82619,58 гривень є обґрунтованим, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом не беруться до уваги доводи відповідача про неможливість сплати аліментів у призначеному розмірі, оскільки матеріали справи не містять відомостей про матеріальний стан відповідача, наявності чи відсутності в нього нерухомого/нерухомого майна чи іншого доходу окрім призначеної пенсії. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, що ним сплачуються аліменти хоч в якомусь розмірі та ним вживаються заходи для утримання своїх дітей. Також не надано доказів звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Посилання відповідача на встановлення йому другої групи інвалідності, як на підставу матеріальної неспроможності суд відхиляє, оскільки інвалідність не є підставою, що перешкоджає сплаті аліментів. Грошові кошти на утримання неповнолітніх дітей зобов`язані виплачувати всі батьки, тим більше ті, щодо яких виноситься судове рішення. У переліку видів заробітної плати та інших доходів, з яких здійснюється утримання аліментів на неповнолітніх дітей, прямо вказується, що до подібних доходів відносяться всі види пенсій та допомог по тимчасовій непрацездатності. Непрацездатність і потреба чоловіка, неможливість власними коштами забезпечити своє утримання не знімають з нього обов`язки, передбачені законодавством України по виплаті аліментів. Незалежно від того, чи є чоловік інвалідом І, ІІ або ІІІ груп - аліменти на утримання неповнолітніх дітей надавати він зобов`язаний. Отже, зміна сімейного стану, погіршення фінансового становища платника аліментів, народження інших дітей, організація платником аліментів відпочинку та оздоровлення дитини, наявність батьків пенсійного віку, інших членів сім`ї, родичів, які потребують фінансової допомоги, самі собою не є підставою для невиконання обов`язку з утримання дитини, а тому не виключає вину боржника у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Адже, аліменти є власністю дитини, стягнення неустойки сприятиме захисту інтересів дитини, її права на належний рівень життя та належне виконання зобов`язання зі сплати аліментів боржником надалі. Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] , якому встановлена 2-а група інвалідності, необхідно звільнити від сплати судового збору.

Outcome: approved