Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2024 року та 10 січня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договори позики №79776471 та №2529443. Відповідач умови договорів не виконав, кредитні кошти у передбачені строки не повернув. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищезазначеними договорами. Також, 05 січня 2024 року та 09 січня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем укладені кредитні договори №06183-01/2024 та №10714-01/2024. Відповідач не виконав свого обов`язку з повернення кредитів, надані кредити в строки, передбачені договорами, не повернув. 24 травня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаними договорами. Окрім того, 19 січня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем укладено кредитний договір №16727-01/2024. Відповідач не виконав свого обов`язку з повернення кредиту, наданий кредит в строки, передбачені договором, не повернув. 24 червня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем укладено договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 125 460,00 грн та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі. 12 грудня 2024 року позовна заява надійшла до суду. 17 та 19 грудня 2024 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 20\~грудня 2024\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 січня 2025 року та 26 лютого 2025 року витребувано докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом надання відзиву не скористався. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 12 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено електронний договір позики №79776471. Сума позики становить 10 500,00 грн, строк 28 днів, фіксована процентна ставка 2,5 % в день. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку відповідача в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 05 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року. 10\~січня 2024\~року між\~ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та [PERSON] укладено електронний договір позики №2529443 . Сума позики становить 8 000,00 грн, строк 20 днів, фіксована процентна ставка 3% в день. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку відповідача в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 05 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року. 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, за у мовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору). Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. Також укладені Додаткові угоди до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року №24 вд 16 травня 2024 року, №2 від 28 липня 2021 року та №29 від 20 червня 2024 року. 20 червня 2024 року клієнтом та фактором за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року підписано акт прийому- передачі реєстру боржників №24 від 16 травня 2024 року. 20 червня 2024 року клієнтом та фактором за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року підписано акт прийому- передачі реєстру боржників №25 від 20 червня 2024 року. З витягу\~з реєстру\~боржників №24\~від 16\~травня 2024\~року та\~№23\~від 20\~червня 2024\~року видно,\~що до\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» перейшло\~право вимоги\~за договорами\~№79776471 та №2529443 . Відповідно до\~наданих позивачем\~розрахунків заборгованість\~за договором\~№79776471 становить 36\~330,00\~грн (основна\~сума боргу\~ 10\~500,00\~грн;\~заборгованість за\~відсотками \~25\~830,00\~грн); за договором № 2529443 31 280,00 грн (основна сума боргу 8 000,00 грн; заборгованість за відсотками 23 280,00 грн). 05 січня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №06183-01/2024. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн строком на 120 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50 % в день. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку відповідача в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 05 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 48 000,00 грн, з яких: основний борг - 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 36 000,00 грн. 09 січня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №10714-01/2024. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 120 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50 % в день. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку відповідача в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 05 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 4 000,00 грн, з яких: основний борг - 1 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 3 000,00 грн. 24 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» укладено договір факторингу №24052024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитними договорами №06183-01/2024 від 05 січня 2025 року та №10714-01/2024 від 09 січня 2025 року. 24 травня 2024 року клієнтом та фактором за договором факторингу №24052024 від 24 травня 2024 року підписано акт прийому- передачі реєстру боржників від 24 травня 2024 року. З витягу з реєстру боржників від 24 травня 2024 року видно, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за договорами №06183-01/2024 від 05 січня 2025 року та №10714-01/2024 від 09 січня 2025 року . 19 січня 2024 року між ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №16727-01/2024. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 1 800,00 грн строком на 100 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50%. Кредитором виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується випискою з рахунку відповідача в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за період з 05 січня 2024 року по 12 лютого 2024 року. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту в сумах та терміни, що передбачені графіком платежів, проте свої зобов`язання перед кредитором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 5 850 ,00 грн, з яких: основний борг - 1 800,00 грн, заборгованість за відсотками - 4 050,00 грн. 24 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено договір факторингу №24062024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором від 24 листопада 2023 року . Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором про надання фінансового кредиту №16727-01/2024 від 19 січня 2024 року. 24 червня 2024 року клієнтом та фактором за договором факторингу №24062024 від 24 червня 2024 року підписано акт прийому- передачі реєстру боржників від 24 червня 2024 року. З витягу з реєстру боржників від 24 травня 2024 року видно, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за договорами №06183-01/2024 від 05 січня 2025 року та №10714-01/2024 від 09 січня 2025 року . Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» придбало право вимоги за кредитними договорами №06183-01/2024 від 05 січня 2024 року, №10714-01/2024 від 09 січня 2024 року, №16727-01/2024 від 19 січня 2024 року. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитними договорами, відповідачем суду не надано. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті\~Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Отже, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається". Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів №06183-01/2024 від 05 січня 2024 року, №10714-01/2024 від 09 січня 2024 року, №16727-01/2024 від 19 січня 2024 року з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитних договорів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами. Відповідачем порушувались умови цих кредитних договорів, кошти на повернення кредитів не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості за цими договорами перед позивачем у зазначеному розмірі - не надав, обставини, на які посилається позивач щодо договорів №06183-01/2024 від 05 січня 2024 року, №10714-01/2024 від 09 січня 2024 року, №16727-01/2024 від 19 січня 2024 року, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Щодо вимог про стягнення заборгованості за договорами позики №79776471 від 12 лютого 2024 року та №2529443 від 10 січня 2024 року суд дійшов таких висновків. У справі встановлено, що спірні правовідносини за договорами позики №79776471 та №2529443 виникли 10 січня 2024 року та 12 лютого 2024 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання за кредитними договорами від 10 січня 2024 року та 12 лютого 2024 року, то у первісного кредитора не виникло право вимог за зобов`язаннями, які він міг би передати позивачу на підставі договору факторингу. Отже, враховуючи, що строк дії договору обчислюється з моменту його укладення, то правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з цього часу, тобто з 10 січня 2024 року та 12 лютого 2024 року. Майбутня вимога на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» стосовно [PERSON] на момент укладення договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 10 січня 2024 року та 12 лютого 2024 року будуть укладені договори №79776471 та №2529443. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у цьому випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики № №79776471 та №2529443, які укладені після відступлення ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, а тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Отже,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупності\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~суд вважає,\~що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. З огляду на викладене та

Outcome: partial