Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

03.12.2024 [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , Миколаївської міської ради, третя особа: Товарна Біржа "Нерухомість Південь", в якому просила визнати дійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3642 від 22.01.1999 року, зареєстрований на Товарній Біржі "Нерухомість Південь". Свої вимоги мотивувала тим, що сторони виконали всі умови договору. На даний час позивач має намір розпорядитись своїм майном, однак договір не було посвідчено нотаріально, тому позивач звертається до суду. Ухвалою судді від 16.12.2024 прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник в призначене судове засідання не з`явились. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Проти заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Про час слухання справи повідомлявся судовою повісткою, надісланою з рекомендованим повідомленням. До суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання, що дає підстави для висновку, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч. 8 ст.\~128\~ЦПК\~України вважається повідомленим. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа до судового засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до\~наступного. З матеріалів справи вбачається, що 22.01.1999 сторони уклали договір на Товарній Біржі "Нерухомість Південь", за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (копія Договору № 3642 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.01.1999). Даний договір зареєстровано КП ММБТІ 12.04.1999 за № 17594. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору № 3642 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.01.1999 - дійсним. За такого, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved