Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме заявниця просила встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , так і до спадщини понад шість місяців. В обґрунтування заявник посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] яке видане Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Померла [PERSON] доводиться матір`ю заявниці [PERSON] , що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 30.04.1993 року згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ; свідоцтвом про народження заявниці де вказано її дошлюбне прізвище [PERSON] , яка народилась [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 13.11.1972 року де в графі матір вказано [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038602654 від 22.02.2023 року, за змістом якого [PERSON] після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] »; свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] від 07.01.1951 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 00038603060 від 22.02.2023 року, за містом якого [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] »; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] 17.11.1993 року уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », про що було вчинено актовий запис № 865 від 17.12.1993 року. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. в постанові від 25.04.2024р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії при розгляді заяви [PERSON] зазначив, що місце проживання померлої [PERSON] згідно Довідки № 12768 отриманої 25.04.2024р. за допомогою програмного забезпечення з Реєстру Криворізької територіальної громади була адреса: [ADDRESS] . Також, у вказаній постанові від 25.04.2024р. нотаріус відмовив заявниці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] яка померла [INFO] у зв`язку із тим, що [PERSON] не надала документів, що підтверджують факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] . Згідно довідки Криворізької територіальної громади [PERSON] зарестована за адресою [ADDRESS] , а фактично проживала з травня 2019 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження по факту проживання особи від 05.11.2024р., підписаного представниками ТОВ «Комбінат благоустрою» (код ЄДРПОУ 38334859) майстром [PERSON] та директором Мала Ксенія, а також сусідами [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , вбачається, що у період з 01.05.2019 по 18.01.2021 роки в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , проживали (померла) [PERSON] та її донька [PERSON] . Таким чином, заявниця [PERSON] проживала з померлою матір`ю [PERSON] у період з 01.05.2019 по 18.01.2021 роки по час її смерті. Ухвалою від 28.01.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи. У судовому засіданні представник заявниці пояснив, що у 2019 році, коли у матері заявниці погіршилося здоров`я вона з донькою переїхала жити до матері та доглядала її, просив задовольнити заяву. У судовому засіданні заявниця просила задовольнити заяву та пояснила відповідно її змісту, вказала, що за матір`ю доглядала завжди, а з 2019 року вже повністю до неї переїхала з донькою так як постійно доглядала маму, вона не працювала, працювала сестра. Представник виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради Н.В. Таборовець покладалася на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з заявницею сестри, коли мама стала хворіти , вони вирішили , що сестра тобто [PERSON] буде доглядати за матір`ю та проживати з нею, і з травня 2019 року по момент смерті вона проживала з мамою постійно, свідок працювала , допомагала фінансово та провідувала кожні 2 дні, про заповіт не було відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в будинку [ADDRESS] проживає з 1965 року, заявниця [PERSON] проживала з мамою з травня 2019 року разом з донькою, була поряд весь час аж до смерті матері. Судом встановлено наступне, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] яке видане Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Померла [PERSON] доводиться матір`ю заявниці [PERSON] , що підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 30.04.1993 року згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ; свідоцтвом про народження заявниці де вказано її дошлюбне прізвище [PERSON] , яка народилась [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 13.11.1972 року де в графі матір вказано [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00038602654 від 22.02.2023 року, за змістом якого [PERSON] після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] »; свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] від 07.01.1951 року; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 00038603060 від 22.02.2023 року, за містом якого [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] »; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] 17.11.1993 року уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », про що було вчинено актовий запис № 865 від 17.12.1993 року. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. в постанові від 25.04.2024р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії при розгляді заяви [PERSON] зазначив, що місце проживання померлої [PERSON] згідно Довідки № 12768 отриманої 25.04.2024р. за допомогою програмного забезпечення з Реєстру Криворізької територіальної громади була адреса: [ADDRESS] . Також, у вказаній постанові від 25.04.2024р. нотаріус відмовив заявниці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] яка померла [INFO] у зв`язку із тим, що [PERSON] не надала документів, що підтверджують факт її проживання із спадкодавцем [PERSON] . Згідно довідки Криворізької територіальної громади [PERSON] зарестована за адресою [ADDRESS] , а фактично проживала з травня 2019 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження по факту проживання особи від 05.11.2024р., підписаного представниками ТОВ «Комбінат благоустрою» (код ЄДРПОУ 38334859) майстром [PERSON] та директором Мала Ксенія, а також сусідами [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , [PERSON] проживаючою за адресою [ADDRESS] , вбачається, що у період з 01.05.2019 по 18.01.2021 роки в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , проживали (померла) [PERSON] та її донька [PERSON] . У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1223 ЦК України, 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки за життя бабуся заповіт не складала то спадщина приймається за законом. Згідно до ч.1 та 2 ст. ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Однак в ч.1 ст. 1266 ЦК України, зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На підставі ч. 3, 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цьогоКодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, при розгляді аналогічної справи зазначає: Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Таким чином фактично законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах. Аналогічна позиція зазначена і в Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. У вказаній постанові Верховний суд також зазначив: Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Таким чином, матеріалами справи та показами свідків у судовому засіданні підтверджено факт того , що заявниця [PERSON] проживала з померлою матір`ю [PERSON] у період з 01.05.2019 по [INFO] роки тобто по час її смерті. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved