Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У січні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрований 15 серпня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1023. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицькій Т.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 15 серпня 2020 року уклав з позивачкою шлюб, зареєстрований Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1023. Зазначив, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, що призвело до припинення спільного проживання. Впродовж тривалого часу вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені, шлюб має виключно формальний характер. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають, спільне майно відсутнє. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розірвати зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала проти позовних вимог, викладених у позовній заяві. Зазначила, що примирення є неможливим, оскільки шлюбні стосунки між ними фактично припинені, шлюб має виключно формальний характер. Не проживають разом з позивачем з червня 2024 року. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2020 року, виданим Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1023, Серія [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Сторонами зазначено, що спільних дітей вони не мають. Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи та з встановлених судом обставин в судовому засіданні вбачається, що сторони не виявили бажання примиритися та не заявляли клопотань про надання їм строку на примирення. Як зазначили сторони, спільне життя у них не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, що призвело до припинення спільного проживання, шлюб має виключно формальний характер, разом не проживають з червня 2024 року, не ведуть спільне господарство. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають, спільне майно відсутнє. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved