Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визначення додаткового строку терміном в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,8220 га, що розташована в межах Ротмістрівської територіальної громади Черкаського району за межами с. Куцівка, кадастровий номер 7123783500:02:001:0155. Цією земельною ділянкою він користувався весь час, починаючи з 2008 року. Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем після смерті сестри, так як вона дітей не мала, а їх спільна мати померла ще в 2002 році. Після смерті сестри він звернувся до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, однак нотаріус йому повідомила, що за життя його сестра розпорядилась належним їй майном, залишивши заповіт. Оскільки на протязі тривалого часу ніхто не ставив питання про витребування чи повернення даної земельної ділянки, він знову звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою щодо даного спадкового майна, де отримав чергове роз`яснення, що необхідно довести факт спільного проживання із спадкодавцем не менше п`яти років до дня смерті або звернутись з позовом до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як він пропустив строк на оформлення спадщини. На підставі даного роз`яснення він звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання з сестрою однією сім`єю, але 22 липня 2024 року Уманський міськрайонний суд залишив його позовну заяву без руху, зазначивши, що йому необхідно надати постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки такої постанови державний нотаріус йому не надав, Уманський міськрайонний суд повернув подану заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем. В жовтні 2024 року він втретє звернувся із заявою про прийняття спадщини, але вже до приватного нотаріуса, і тільки тоді дізнався, що ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не відкривалась та свідоцтво про право на спадщину не видавались. 24 жовтня 2024 року він отримав від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри на земельну ділянку у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщину. Позивач вважає, що строк звернення про прийняття спадщини після смерті сестри він пропустив з поважних причин, оскільки державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори безпідставно не прийняв у нього заяву про прийняття спадщини після смерті сестри та не надав письмової відмови про видачу свідоцтва про право на спадщину, а тільки усно повідомив, що є заповіт. На даний час з`ясувалось, що по заповіту заяву про прийняття спадщини після [PERSON] ніхто не подавав, спадкова справа не відкривалась. [PERSON] також вважає, що необізнаність спадкоємця із тим, що починаючи з 2008 року ніхто по заповіту із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри не звертався, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, про вказану обставину йому стало відомо лише 30 жовтня 2024 року від приватного нотаріуса.\~\~ Враховуючи, що адміністрація Ротмістрівського будинку інтернату для громадян похилого віку, на користь якого сестра склала заповіт, із заявою про прийняття спадщини не зверталась і, за їх твердженням, звертатись не буде, тому вважає є підстави для встановлення йому додаткового строку для подання відповідної заяви.\~\~\~\~ Ухвалою від 06 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 04 лютого 2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] . Позивач підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що він займався похованням сестри. У нотаріальну контору він звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті\~ у встановлений законом строк, однак заяву у нього не прийняли з посиланням на те, що сестра склала заповіт. Все це призвело до пропуску строку, який він просить суд поновити. Відповідач подав до суду заяву, у якій зазначив, що позов підтримує та просить розглянути справу за відсутності представника Ротмістрівської сільської ради.\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про розірвання шлюбу від 31 січня 1944 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] доводились братом і сестрою по матері. Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 019351, [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,82 га, що розташована в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123783500:02:001:0155. Згідно з довідкою Ротмістрівського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної ради від 19.11.2024 та довідки Ротмістрівської сільської ради від 26 квітня 2024 , [PERSON] з 30 серпня 2006 року по 12 вересня 2008 року була зареєстрована та проживала у Ротмістрівського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів. 30 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтова О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі поданої заяви нотаріусом була заведена спадкова справа №69/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Перед заведенням спадкової справи\~ нотаріус встановив, що у будь-яких інших нотаріальних конторах після смерті [PERSON] спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 30.10.2024. Постановою від 30 жовтня 2024 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 3,8220 га, оскільки спадкоємцем [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у встановлений строк, а також не надано документів, які б підтверджували факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статтях 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20). Водночас відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 521/20201/21. Суд зазначає, що спадкоємець за законом здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважних та об`єктивних причин, оскільки після смерті сестри нотаріус його повідомив про наявність її заповіту на користь третьої особи, однак з 2008 року і до 30 жовтня 2024 року він не був обізнаний про те, що спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину. Водночас, посилаючись на вказані обставини позивач жодного доказу на підтвердження викладеного не надав. Зокрема, позивачем не надано копію заповіту [PERSON] , з якого можливо б було встановити її волю по розпорядженню належним їй майном і яким саме, а також особу, на користь якої вона заповіла своє майно. Будь-якого клопотання про витребування цього доказу у разі неможливості його подати самостійно, [PERSON] також не заявляв. Не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи і посилання позивача на те, що після смерті сестри він звертався до нотаріальної контори, маючи намір прийняти спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії з підстав наявності заповіту. З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач почав вчиняти активні дії з приводу оформлення своїх спадкових справ лише в 2024 році, доказом чого є письмове роз`яснення завідувача Смілянської державної нотаріальної контори від 17 лютого 2024 року, а також постанова приватного нотаріуса Старовойтова О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2024 року. Суд зазначає, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Позивач в позовній заяві наголошував на тому, що йому не було відомо про те, що спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину, що перешкодило йому вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. І тільки коли йому стало відомо про вказану обставину, він звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Про те, як зазначено самим позивачем у позовній заяві, він, починаючи з 2008 року і до дня звернення до суду постійно, безперервно і без будь-яких перешкод зі сторони інших осіб користувався земельною ділянкою, що належала його сестрі. Крім того, знаючи про наявність заповіту сестри, позивач протягом майже 16 років не вчинив жодних дій по встановленню її особистого розпорядження на випадок своєї смерті, хоча не був позбавлений цього права як її брат і, за його твердженням, єдиний спадкоємець за законом, що свідчить про його пасивну поведінку щодо цього. Суд також звертає увагу на те, що за твердженням позивача, йому було відомо з дня смерті сестри, що спадкоємці першої черги у неї відсутні, а також те, що він є єдиним спадкоємцем другої черги. А тому незалежно від обізнаності про існування заповіту він міг реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті сестри як її єдиний спадкоємець за законом шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Враховуючи наведене суд зазначає, що коли особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про вчинення чи не вчинення іншими спадкоємцями дій по реалізації свого права на спадкування не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на обставини справи та враховуючи факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця другої черги спадкування , за умови невжиття ним жодних активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, суд\~ вважає, що [PERSON] не довів належними та допустимим доказами існування в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк, наслідком чого є відмова в позові. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позову, судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору, слід покласти на позивача. Докази на понесення відповідачем будь-яких судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed