Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд виключити з актового запису про народження дитини № 111 від 01 лютого 2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, відомості про позивача, як батька дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачки судові витрати, посилаючись на те, що з 25 листопада 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, в період якого народилася вказана дитина. З початку 2022 року сторони стали проживати окремо. У жовтні 2022 році відповідачка повідомила позивача про те, що вказана дитина народилася від стосунків з іншим чоловіком, тому позивач не є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим він звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Позивач та його представниця, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але до суду від представниці позивача надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення їй судової повістки, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Таким чином, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не надіслала до суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідачки у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Крім того, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві поспіль неявки відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 20 лютого 2024 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу у судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представниця третьої особи, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшли пояснення щодо позову, у яких просила суд про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з оспорюванням батьківства, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 листопада 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області, між [PERSON] (а. с. 4-6, 7), позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачкою у справі, зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 6 (а. с. 8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 лютого 2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначено [PERSON] , позивача у справі, матір`ю - [PERSON] , відповідачку у справі (а. с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, вказаний батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про його народження. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2024 року за клопотанням [PERSON] , позивача у справі, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , позивачем у справі, та малолітнім [PERSON] .? чи являється [PERSON] , позивач у справі, біологічним батьком малолітнього [PERSON] .? Проведення експертизи доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а. с. 48-49). 17 червня 2024 року до суду від Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшло клопотання за вх. № 1852-11 від 14 червня 2024 року із зазначенням дати, часу та місця проведення експертизи, а саме - 01 липня 2024 року о 10 год. 30 хв. (відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи») та про необхідність прибуття [PERSON] , позивача у справі, та про забезпечення [PERSON] , відповідачкою у справі, прибуття дитини до експертної установи для проведення експертизи (а. с. 53) 18 червня 2024 року судом було направлено листи на адресу [PERSON] , позивача у справі, щодо необхідності його прибуття до експертної установи о 10 год. 30 хв. 01 липня 2024 року, а також на адресу [PERSON] , відповідачки у справі, щодо забезпечення явки малолітнього [PERSON] до вказаної експертної установи у вищезазначені дату та час (а. с. 54, 55). 03 липня 2024 року до суду від Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшло клопотання за вх. № 2030-11 від 03 липня 2024 року, згідно з яким експертизу не було проведено у зв`язку з неприбуттям [PERSON] , відповідачки у справі, до експертної установи та не забезпеченням нею явки малолітнього [PERSON] , та визначено наступну дату проведення зазначеної експертизи 18 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. (а. с. 56). 09 липня 2024 року судом було повторно направлено листи на адресу [PERSON] , позивача у справі, щодо необхідності його прибуття до експертної установи о 10 год. 00 хв. 18 липня 2024 року, а також на адресу [PERSON] , відповідачки у справі, щодо забезпечення явки малолітнього [PERSON] до вказаної експертної установи у вищезазначені дату та час (а. с. 58, 59) 01 серпня 2024 року до суду від Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ухвалу суду від 22 травня 2024 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи повернуто без виконання у зв`язку з неприбуттям [PERSON] , відповідачки у справі, 01 липня 2024 року та 18 липня 2024 року до експертної установи (а. с. 62). Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до частини 1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини 1 статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Законодавством встановлена презумпція батьківства щодо дитини, яка народжена у шлюбі. Проте, батько дитини має право оспорити батьківство. Судом встановлено, [PERSON] [INFO] народивсяу період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно з частинами 1-3 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Про правильність застосування норм права свідчить постанова ВС від 06.04.2021 у справі № 676/1200/20, провадження № 61-588св21. Зміст статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. При вирішенні спору про оспорювання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 399/1029/15-ц, від 25.08.2020 у справі № 478/690/18, від 15.04.2021 у справі № 645/1098/18, від 19.05.2021 в справі № 207/789/19. Судом встановлено, що за клопотанням [PERSON] , позивача у справі, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2024 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, про що [PERSON] , відповідачка у справі, не заперечувала. Про дату, час та місце проведення експертизи [PERSON] , відповідачка у справі, двічі повідомлена у встановленому законом порядку. Однак, ухвалу суду від 22 травня 2024 року про судову молекулярно-генетичну експертизу повернуто до суду без виконання, у зв`язку із неприбуттям 01 липня 2024 року та 18 липня 2024 року [PERSON] , відповідачки у справі, та дитини [PERSON] до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків. До Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» прибував [PERSON] , позивач у справі (а. с. 56, 62). До суду від [PERSON] , відповідачки у справі, не надійшло письмових пояснень про неможливість прибути до експертної установидля одночасного відбору біологічних зразків. 22 жовтня 2024 року до суду від представника відповідачки надійшла заява про забезпечення біологічної експертизи на наявність родинних зв`язків між позивачем та дитиною відповідачки відповідно до законодавства, забезпечивши відібрання зразків, необхідних для проведення експертизи в порядку, визначеному ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, посилаючись на те, що ухвалою суду від 22 травня 2024 року суд призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Комунальній установі «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», місцезнаходження якої: провулок Валіховський, будинок 4, місто Одеса Одеської області, 65082, однак зважаючи на продовження воєнного стану, який був оголошений у лютому 2022 року, систематичні обстріли м. Одеси важкими видами зброї, відповідачка, відчуваючи смертельну небезпеку для себе та дитини під час подорожі до м. Одеси та пересування по місту, вирішила не виїжджати до міста Одеси для відібрання зразків для експертизи та, погоджуючись на проведення вказаної експертизи, вважала, що зразки у її дитини будуть відібрані в суді, а потім надіслані в установленому порядку експерту. Ухвалу суду від 22 жовтня 2024 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено, оскільки відібрання зразків для проведення судової експертизи у справах про спірне батьківство здійснюється виключно працівником центру - судовим експертом, якому доручено проведення експертизи. Відбір проводиться за умови одночасної явки ймовірного батька, матері та дитини (а. с. 78-79). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 4, пунктами 3-5 частини 5 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини 1 статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що у призначені дати явки, а саме: 01 липня 2024 року, 18 липня 2024 року, відповідачка із дитиною до експертної установи не з`явились без поважних причин. Відповідачкою не надано належних та достатніх доказів поважності неприбуття відповідачки із дитиною до експертної установи, що свідчить про ухилення відповідачки від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою суду. При цьому, судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні, шляхом роз`яснення наслідків ухилення від участі в експертизі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, судом також встановлено, що у разі не доведення відповідачем наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується. Доводи відповідачки, викладені її представником у заяві про те, що відповідачка передбачала, що зразки у її дитини будуть відібрані у суді, а потім надіслані в установленому порядку експерту та про те, що вона вирішила не виїжджати до міста Одеси для відібрання зразків для експертизи через воєнний стан, який був оголошений у лютому 2022 року, а також через систематичні обстріли міста Одеси важкими видами зброї, тому вона відчувала смертельну небезпеку для себе та дитини під час можливої подорожі до міста Одеси та пересування по місту, суд вважає необґрунтованими та надуманими, які свідчать про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про відсутність кровного споріднення з дитиною, а тому суд оцінює таку поведінку відповідачки як ухилення від проведення експертизи. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, провадження № 61-29614св18, Верховний Суд зазначив про те, що враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, у зв`язку з ухиленням [PERSON] , відповідачки у справі, від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою суду від 22 травня 2024 року для встановлення кровного споріднення між [PERSON] , позивачем у справі, та дитиною [PERSON] , у зв`язку з чим провести експертизу з метою встановлення факту кровного споріднення між ними не представилось можливим, роз`яснення сторонам про наслідки ухилення від участі в експертизі, суд, враховуючи положення стаття 109 ЦПК України, відсутності клопотань сторін про проведення будь-яких інших експертиз задля можливості встановлення кровного споріднення між [PERSON] , позивачем у справі, та дитиною [PERSON] , суд визнає факт відсутності кровного споріднення вказаної дитини з його батьком. Про правильність застосування даних норм права свідчать постанови Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 211/5987/16-ц, провадження № 61-11918св21, від 23.09.2021 у справі № 676/1503/19, провадження № 61-5424св21. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини питання оскарження батьківства включається до кола питань приватного життя, які захищаються стаття 8 Конвенції. Дитина має право підтримувати відносини зі своїм біологічним батьком, а юридичне батьківство може бути оскаржено, якщо воно не відповідає біологічному (Справа «Shofman v. Russia»). У рішенні Європейського суду з прав людини від 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», суд відзначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією та полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що стосується важливого аспекту її особистої ідентичності. Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, встановлення, чи є особа біологічним батьком, окрім захисту немайнового права самої особи, яка записана батьком дитини, відповідно до статті 16 ЦК України та статті 136 СК України, також є і в інтересах самої дитини, оскільки може представляти важливість з точки зору історії її хвороб, донорства тощо. Відповідно до частини 1 статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно з підпунктом 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» (далі - Правил) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно з пунктом 2.16.2. Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки викладені позивачем у позовній заяві обставини не спростовані відповідачкою. Судом встановлено, що позивачем, згідно з відповідними квитанціями сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., а також судовий збір за подання до суду заяви про призначення експертизи у сумі 605,60 грн. (а. с. 1, 28). У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання до суду позовної заяви, заяви про призначення експертизи у загальному розмірі 1816,80 грн. (1211,20 грн. + 605,60 грн.).

Outcome: approved