Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Заступник керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить: припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140, площею 0,0453 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, розташовану по [ADDRESS] , конфіскувати зазначену ділянку на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області та стягнути з Відповідача понесені судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 25.10.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. видано свідоцтво про спадщину від 25.10.2005 №2-5929 громадянці російської федерації [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0453 га (кадастровий номер 8000000000:78:210:0140) для ведення садівництва, яка розташована по [ADDRESS] . У подальшому, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Якушевій Ж.М. видано державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140, яка розташована по [ADDRESS] серії ЯД №908051, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04-7-01687 від 21.08.2007. Таким чином, зазначена земельна ділянка перебуває на праві приватної власності у [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2007 серії ЯД №908051 та свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2005 №2-5929 відповідно. Відповідно до інформації, наданої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий помер 8000000000:78:210:0140) до цього часу зареєстровано за вказаною громадянкою російської федерації. Згідно з даними Державного земельного кадастру встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140 відноситься до земель сільськогосподарського призначення та має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. У свою чергу, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2024 №05702-4516 з додатком [PERSON] є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140, яка розташована по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2007 ЯД № 908051, тобто більше 15 років. Отже, [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, не відчужила протягом року земельну ділянку сільськогосподарського призначення по [ADDRESS] у садівницькому товаристві «Дніпровське-1» Оболонського району міста Києва, прийняту нею у спадщину, чим порушила вимоги ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Ухвалою судді від 27 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 21 листопада 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду на 23 січня 2025 року. 23 січня 2025 року судове засіданні відкладено на 03 квітня 2025 року для належного повідомлення Сторін про розгляд справи. У судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області у судове засідання уповноваженого представника не направило, повідомлене про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судових документів за адресою місцезнаходження та до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку. Будь-яких клопотань чи пояснень на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судових документів на адресу місцезнаходження нерухомого майна, оскільки Відповідач є громадянкою російської федерації та не має зареєстрованого місця проживання на території України. Крім того, оголошення про виклик Відповідача розміщено на офіційному сайті суду. На підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає Відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відзив до суду від Відповідача не надходив. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.10.2005 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. видано свідоцтво про спадщину від 25.10.2005 №2-5929 громадянці російської федерації [PERSON] на праві власності на земельну ділянку площею 0,0453 га (кадастровий номер 8000000000:78:210:0140) для ведення садівництва, яка розташована по [ADDRESS] . Зазначену земельну ділянку Відповідач отримала в спадок від своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Відповідачу [PERSON] видано державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140, яка розташована по [ADDRESS] серії ЯД №908051, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04-7-01687 від 21.08.2007 Згідно з даними, наданими Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий помер 8000000000:78:210:0140) до цього часу зареєстровано за громадянкою російської федерації [PERSON] . Відповідно до даних з Державного земельного кадастру встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140 відноситься до земель сільськогосподарського призначення та має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Згідно з Актом обстеження земельної ділянки №ДК/262-АО/2023 від 06.12.2023 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Сокаревим О.В. проведено обстеження земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:78:210:0140), у ході чого встановлено факт порушення [PERSON] вимог земельного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, де нормою закону визначено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Листом першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] з питань оформлення посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні, а також паспорта громадянина України/паспорта громадянина України для виїзду за кордон до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області не зверталась, згідно з даними Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] у ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області також не значиться. Суд керується такими нормами права. Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно до ст. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3 ст. 81 ЗК України). Проте, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Відповідно до вимог п. п. «д», «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України). Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України). За приписами п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦК України, встановлено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Крім того, суд також враховує, що згідно з п. п. 1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Згідно з п. 8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки наявна бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції по захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Так, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 06.12.2023 № 05716-16268 повідомив Оболонську окружну прокуратуру міста Києва про те, що громадянкою російської федерації [PERSON] може бути протиправно не відчужено належну їй земельну ділянку по [ADDRESS] . У подальшому Оболонською окружною прокуратурою м. Києва в ході дослідження вказаного питання встановлено, що вказана земельна ділянка дійсно належить громадянці російської федерації [PERSON] . У свою чергу, Оболонська окружна прокуратура м. Києва листом від 14.03.2024 № 54-2242ВИХ-24 повідомила Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області про встановлений факт невідчуження Відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:210:0140 по [ADDRESS] , зазначивши, що у разі невжиття заходів з метою захисту державних інтересів, у тому числі цивільно-правового характеру, такі заходи в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» будуть вживатись Оболонською окружною прокуратурою м. Києва. Згідно з отриманою відповіддю від 28.03.2024 № 10-10-0.61-3164/2-24 Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області повідомило, що сприятиме у підготовці прокуратурою позову про конфіскацію земельної ділянки, тим самим вчинивши бездіяльність. Тобто, Оболонською окружною прокуратурою міста Києва повідомлялось Головному управлінню Держгеокадастру у місті Києві та Київській області про встановлені порушення, однак заходи з боку уповноваженого органу щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства не вжито, водночас перекладаючи обов`язок пред`явлення позову на прокурора. Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права. Крім іншого, суд бере до уваги, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у Відповідача існували перешкоди самостійно чи за допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що Відповідачка є громадянкою російської федерації, яка упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, суд доходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як позов заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави задоволено у повному обсязі, тому в силу ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 3 184,76 грн. судового збору за подачу позовної заяви. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved