Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~Акціонерного товариства\~«Сенс Банк», заборгованість за кредитним договором №617652626 від 02.07.2019 року у розмірі 35252,20 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02.07.2019 року [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №617652625. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, позичальник зобов`язався в прядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 35252 грн. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 24 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 08.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 81-84). Ухвалою суду від 22.09.2023 року клопотання відповідачки [PERSON] про повернення до підготовчого засідання та витребування доказів було задоволено. Розгляд справи за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду 30.07.2024 року у прийняті зустрічного позову [PERSON] до\~Акціонерного товариства\~«Сенс Банк»\~про стягнення\~моральної шкодивідмовлено. Ухвалою суду від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до судового розгляду по суті. 14.02.2024 року на виконання ухвали суду про витребування доказів представником позивача було надано первинні бухгалтерські документи та матеріали кредитної справи відповідача ( том 1, а.с. 203-230). Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (том 2, а.с. 140). У судове засідання відповідач не з`явилася, проте надала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що в першій половині квітня місяця планує поїхати в іншу місцевість за сімейними обставинами, копії квитків буде надано, також в клопотанні зазначено, якщо судове засідання відбудеться у відсутність відповідача просить врахувати її письмові пояснення про при розгляді справи по суті від 11.02.2025 року, згідно яких вона повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки ніяких договорів вона не підписувала, жодних договірних відносин між нею та позивачем не існує, всі обставини, які наведені у позовній заяві є припущенням з боку позивача, приєднати їх до матеріалів справи (том 2, а.с. 132, 136). В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого посилається, що з наведеними у позовній заяві та доказових матеріалах не погоджуюсь тому, що не надано до справи кредитний договір №617652625 від 21.07.2019 року. Додатки «Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії», «Анкета-заява» та інші не є кредитним договором, ніякий із наданих додатків не має №617652625, також не надано первинні бухгалтерські документи. Документів, які б доказували, що кредит був наданий представником позивача не надав до справи, тому просить відмовити в задоволенні позову (том 1, а.с. 81-82), клопотання про визнання кредитного договору недійсним (т. 1 а.с. 161-163). Також в матеріалах справи містяться письмі пояснення по справі від 02.05.2024 року, а також письмові пояснення від 11.02.2025 року (том 2, а.с. 28-40, 119-128). Підстав для відкладення розгляду справи, як про це клопоче відповідачка, суд не вбачає та вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами з урахуванням письмових позицій сторін по справі наведених вище. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі\~ ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено у судовому засіданні, 02 липня 2019 року відповідачем [PERSON] підписана оферта на укладення угоди про обслуговування платіжних карток; обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; відповідачем [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» підписані анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб та заява (акцепт) від 02 липня 2019 року про прийняття пропозиції укласти договір страхування, які в сукупності становлять кредитний договір (том 1, а.с. 4-7). Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28 лютого 2023 року загальна сума заборгованості складає 35252,20 гривень (том 1, а.с. 9). Позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 05 червня 2023 року (том 2, а.с. 18-23). Згідно Витягу з Державного реєстру банків 14.07. 2023 року внесено запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа банк») на Акціонерне товариство «Сенс банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»). Статтею\~628 ЦК України\~закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором, також не були спростовані належними та допустимими доказами позивні вимоги позивача. Заперечення відповідача щодо обставин, викладених у позовній заяві, спростовується матеріалами справи. Зокрема, не заслуговує уваги посилання відповідача на те, що не надано до справи кредитний договір №617652625 від 21.07.2019 року. Додатки «Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії», «Анкета-заява» та інші не є кредитним договором, не надано первинні бухгалтерські документи, документів, які б доказували, що кредит був наданий представником позивача з огляду на таке. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічні експертизи не призначались, такі клопотання не заявлялися. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Під час розгляду справи встановлено, що 02 липня 2019 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Альфа Банк» підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, та інші документи, які в сукупності становлять кредитний договір. Відповідно до оферти відповідач запропонував АТ «Альфа Банк» укласти з ним Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в акціонерному товаристві «Альфа Банк». Підставою для укладення угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. Зі змісту зазначеного договору вбачається, що відповідач підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг. Кредитний договір від 02 липня 2019 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін. Отже, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. У паспорті споживчого кредиту від між сторонами визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Відповідно до Умов договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000 гривень з можливістю розпоряджатись вказаними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Водночас, відповідач отримавши кредитні кошти та користуючись ними протягом певного періоду, про що вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, допустив порушення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом. Отже, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором від 02 липня 2019 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернув, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості в розмірі 35252,2 гривень. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав суду обґрунтований контррозрахунок як на підтвердження факту дотримання ним встановленого договором графіку платежів, так і на спростування наведених банком розрахунку заборгованості в частині основної суми кредиту та нарахованих процентів. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивач, серед іншого, надав до суду виписку з його рахунку. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Згідно з частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Подібні висновки викладені у також постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, на яку є посилання у касаційній скарзі, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц. Враховуючи викладене, надані банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку боржника, які містять відомості щодо руху коштів за кредитним зобов`язанням та складових заборгованості, є належними та достатніми доказами в розумінні ст. ст.\~77,\~80 ЦПК України\~щодо наявності заборгованості та її розміру. У свою чергу, як вже зазначено судом, відповідач не надав свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, останнім не спростований факт наявності та розміру заборгованості. З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність позивачем наявності заборгованості та її розміру. Нерозуміння природи договору, складність розрахунку, не звільняє сторони від обов`язку виконання умов договору. Доводи відповідача про відсутність належних, допустимих, достовірних і достатніх докази на підтвердження невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного 02 липня 2019 року, не впливають на висновки суду щодо доведеності позовних вимог, з огляду на таке. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві та письмових поясненнях жодним чином не спростовують висновки суду про задоволення позову. За вказаних обставин суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Щодо клопотання відповідача про визнання кредитного договору недійсним (том 1, а.с. 161-163, том 2, а.с. 20-26). Судом встановлено, що спірний договір про надання та обслуговування платіжної картки укладений сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; позивач ознайомив відповідача з умовами, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у паспорті споживчого кредити міститься повна інформація стосовно умов кредитування; будь-яких заперечень від відповідача до позивача не надходило. Статтею 203 ЦК України\~передбачено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зазначеною нормою передбачено, що зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначені підстави для визнання правочину недійсним. На думку суду, відповідачем не доведено наявність підстав для визнання спірного договору недійсним. Так, при укладенні спірного договору відповідач отримала вичерпну письмову інформацію щодо умов кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Їй було роз`яснено існуючи особливості кредитування, проте, жодних застережень щодо викладених обставин у позичальника не виникло. Окремо варто вказати на те, що спірний договір було укладено між сторонами в 2019 році, тривалий час відповідач користувалась кредитними коштами, однак, із даним клопотання про визнання кредитного договору недійсним звернулась лише в після пред`явлення банком вимог щодо стягнення заборгованості. Доводи відповідача про те, що спірний кредитний договір за своїм змістом суперечить положенням законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, судом до уваги не приймаються, оскільки, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень\~ЦК України та\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~і умов кредитного договору та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції. Враховуючи те, що позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору, а відповідач жодних доказів відсутності у нього заборгованості перед позивачем не надав, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved