Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач 30.12.2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 15.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор, позикодавець) та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) № 75273578 (далі - Договір), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9623,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий 15.06.2021 20:50:40 на вказану відповідачем електронну адресу skolnyjevgenij17@gmeil.com у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач отримав від позикодавця позику в сумі 9623.00 грн. Відповідач отримані від позикодавця кошти не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 29 315,50 грн., яка складається з 9623,00 грн. основної суми боргу та 19 692,50 грн. процентів. 19.11.2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором, що підтверджується Реєстром прав вимог № 2 від 19.11.2021 року. В подальшому, 03.04.2023 року, між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК. Відповідно до Реєстру заборгованості за вказаним договором факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29506,72 грн., яка складається з 9623,00 грн. основної суми боргу та 19883,72 грн. процентів. Зазначає, що відповідач зобов`язання за Договором не виконав. Оскільки відповідач заборгованість за позикою не сплатив, позивач просить стягнути з нього на свою користь 29506,72 грн., яка складається з 9623,00 грн. основної суми боргу та 19883,72 грн. процентів, а також 3 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2025 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі в спрощеному позовному провадженні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заяви про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.25,56) Відповідач в судові засідання 04.02.2025, 26.02.2025, 18.03.2025 року та 03.04.2025 року не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином за місцем реєстрації, розміщення оголошення на сайті суду, електронну адресу суду, які доставлені (а.с.20) та смс-повідомлення, які доставлені (а.с.21,24,58). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду останній не подавав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доведеним, тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 15.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор, позикодавець) та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку) № 75273578 (далі - Договір), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9623,00 грн. на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий 15.06.2021 20:50:40 на вказану відповідачем електронну адресу [INFO] . (а.с.26) Строк дії Договору - 30 днів (п. 2.2 Договору). Процентна ставка (базова день) - 1,99% (п. 2.3 Договору) Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначену в правилах процедуру і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п. 4.2. Договору). У пункті 4.3. Договору визначено, що позичальник надав дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки його кредитоспроможності, забезпечення виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, інформування про кредитоспроможність та добросовісність, а також на передачу в будь-який момент будь-яких персональних даних позичальника та інформації про укладення й виконання цього Договору в будь-якій формі будь-яким третім особи з метою захисту прав та інтересів позикодавця та повного виконання зобов`язань за цим Договором, а також на відступлення прав вимоги за Договором; при цьому без особистого повідомлення позичальника про таку обробку, передачу чи відступлення. Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 5 Договору). Пунктом 5.5 Договору визначено, що позичальник розуміє та погоджується, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором позикодавець має право залучити колектрську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за Договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. Відповідач отримав від позикодавця позику в сумі 9623,00 грн. (а.с.29). До матеріалів справи позивач додав Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів учасників вказаного товариства. Відповідно до Довідки про ідентифікацію клієнт [PERSON] підтвердив про укладення договору № 75273578 шляхом накладення електронного підпису, який був надісланий 15.06.2021 20:50:40 на вказану відповідачем електронну адресу [INFO] у порядку, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.23). Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості відповідача за Договором вбачається, що відповідачу на суму заборгованості 9623,00 грн. нараховані проценти в розмірі 1,99 за день. З урахуванням вказаних обставин загальна заборгованість відповідача визначена позивачем в сумі 29506,72 грн., яка складається з 9623,00 грн. основної суми боргу та 19883,72 грн. процентів. 19.11.2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» укладено договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором, що підтверджується Реєстром прав вимог № 2 від 19.11.2021 року (а.с.30-38). В подальшому, 03.04.2023 року, між ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК. Відповідно до Реєстру заборгованості за вказаним договором факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29506,72 грн., яка складається з 9623,00 грн. основної суми боргу та 19883,72 грн. процентів (а.с.39-47). Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до позивача, перейшло право вимоги за Договором, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (стаття 629 ЦК України) Частиною1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ч 1 статті 530 ЦК України) Відповідно до статті 525, частини 1 статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 147 ЦК України). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина 1 статті 1048 ЦК України) За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ч. 1 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника). Дослідивши надані до матеріалів справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 9623,00 грн. боргу з повернення позики та 5745,00 грн. процентів підлягають задоволенню. До таких висновків суд дійшов з огляду на таке. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила, що розміщені на офіційному сайті http://mycredit.ua/ua/documents-license/ можуть змінюватися самим позивачем, тобто кредитор може додати до позовної заяви Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Правил, долучені до Договору Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою укладеного між сторонами Договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання додаткових заходів, які збільшують вартість позики, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування умов наведених у Правилах щодо пролонгації строку договору на 90 днів. Слід також зазначити, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як встановлено судом, згідно з пунктом 2 Договору первісний кредитор надав 15.06.2021 року відповідачу кредит строком на 30 днів з остаточним терміном повернення не пізніше 15.07.2021 року. Отже, строк позики є таким, що закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення нарахованих процентів за користування позикою за межами строку, встановленого Договором, судом відхиляється. До стягнення підлягають проценти нараховані з 15.06.2021 року до 15.07.2021 року як встановлено у п. 2 Договору. Щодо розміру процентної ставки, то, як встановлено судом, у п. 2 Договору процентна ставка визначалась у трьох різних розмірах - базова 1,99%, знижена - 0,89% за понадстрокове користування позикою - 2,70%. Проте Договір не містить умов щодо випадків застосування тої чи іншої процентної ставки. Матеріали справи не містить іншого розрахунку вартості позики, який первісний кредитор надав відповідачу і погодив з ним. Якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Такий висновок наведений у постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 05.12.2022 року у справі 753/8945/19. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача, має розраховуватись виходячи зі ставки 1,99% у день, відповідно до розрахунку вартості кредиту, узгодженого сторонами. Таким чином, відповідач зобов`язаний був, крім повернення позики, сплатити позивачу 5745 грн. процентів за користування позикою (1,99% х 30 днів = 5745). Відповідач належним чином зобов`язання не виконав. Отже, заборгованість відповідача по сплаті процентів становить 5745 грн. Заперечення представника відповідача проти позовних вимог з посиланням на не укладеність Договору та відсутність доказів перерахування позики відповідачу є неспроможними, оскільки спростовуються доданими до справи доказами, а саме копією Договору, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, довідкою первісного, копією платіжної інструкції/операції. Вказані докази свідчать, що Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). На виконання вказаної норми позивач надав докази на підтвердження тих обставин, що Договір був підписаний відповідачем 15.06.2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором і того ж дня позика в сумі 9623,00 грн. була перерахована відповідачу. Також слід зазначити, що електронна пошта відповідача ([INFO] ) не змінилась з моменту укладання Договору, оскільки судові повістки судом надсилались саме на цю електронну пошту та отримувались відповідачем. Натомість, відповідачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме не спростовано надані позивачем докази щодо перерахування позики. Доказів проведення відповідачем оплат за договором, як і пролонгації договору матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривні (а.с.7), тому ця сума підлягає стягненню з відповідача частково,відповідно до обсягу задоволених судом вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг). Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, укладений з адвокатом Ткаченко Ю.О., акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 3500 грн. Надана професійна правнича допомога полягає у вивченні документів клієнта, їх аналізі, визначенні правової позиції/аналіз судової практики, збір документів/доказів, підготовка/складання позовної заяви (а.с. 48-53). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви відповідача про задоволення витрат на професійну правничу допомогу до 3500 грн. з врахуванням дійсних обставин справи. Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1239,53 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 526, 530, 543, 549-552, 610, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial