Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник адвокат Калачик Наталія Михайлівна,\~ звернулася до суду з позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, з викликом третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Друга Тростянецька державна нотаріальна контора Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона являється спадкоємицею за заповітом, який 20.09.2006 складено [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №2016, за яким спадкодавець заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день смерті - позивачу. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №098910 від 29.10.2004 спадкодавцеві на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,17 га з кадастровим номером 0510600000:04:002:0106 з цільовим призначенням 01.01 (землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), яка знаходиться на території Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області. 01.04.2019 спадкодавець померла на території Ракитянського району Бєлгородської області РФ селище Пролетарський. Після смерті якої, 25.09.2019 позивачем подано заяву про прийняття спадщини за заповітом, а 30.09.2022 заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з тим, що постановою державного нотаріуса Другої Тростянецької державної нотаріальної контори від 09.11.2024 відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася з позовом до суду. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.12.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали суду від 19.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.04.2025. У судове засідання 01.04.2025 позивач та його представник адвокат Калачик Наталія Михайлівна, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують з підстав, викладених у позовній заяві та просять позов задовольнити повністю. Судові витрати залишити за позивачем (вхідний № ЕП-533/25 від 01.04.2025). Представник відповідача Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 01.04.2025, не з`явився. Через систему «Електронний суд» до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача (вхідний № 788/25 від 19.02.2025). Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Друга Тростянецька державна нотаріальна контора Вінницької області у судове засідання 01.04.2025 не з`явився. 25.02.2025, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (вхідний № 893/25 від 25.02.2025) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України щодо спадкування, втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Кожна особа має право на захист\~свого цивільного права\~у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом\~свого особистого немайнового або майнового права та інтересу\~(частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Земельні відносини регулюються\~Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина 1 ст. 3 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час смерті спадкодавця. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні. Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статті 1269 ЦК України подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна. Отже, у разі не подання спадкоємцем у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права на нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Як убачається з заповіту серії ВЕВ №155036 від 20.09.2006, [PERSON] , народжена [INFO] в с. Лукашівка Тростянецького району Вінницької області, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла внучці [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2019 [PERSON] , народжена [INFO] в с. Лукашівка Тростянецького району Вінницької області, померла [INFO] , місце смерті: Белгородська область, Ракитянський район, селище Пролетарський, рф, місце державної реєстрації: відділ РАЦС адміністрації муніципального району «Ракитянський район» Бєлгородська область (а.с.19). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №098910 від 29.10.2004 убачається, що [PERSON] , яка проживає [ADDRESS] , на підставі розпорядження Тростянецької райдержадміністрації №286 від 19.10.2004, належала земельна ділянка площею 3,17 га у межах згідно з планом на території Ладижинської міської ради, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13). Також, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.02.2022 [PERSON] , на підставі рішення органу виконавчої влади Тростянецької райдержадміністрації №286 від 19.10.2004, належала земельна ділянка площею 3,1717 га у межах згідно з планом на території Ладижинської міської ради, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 0510600000:04:002:0331 (а.с. 14). З спадкової справи №89/2019, заведеної [PERSON] , нотаріусом Бєлгородської обласної нотаріальної палати Ракитянського нотаріального округу 17.09.2019 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , убачається, що 17.10.2019 видано свідоцтво про право на спадщину за законом дочці померлої [PERSON] , [INFO] , яке складається з недоотриманої пенсії в розмірі 20211 руб. 39 коп. (а.с. 63) Також, судом установлено, що 25.09.2019 [PERSON] звернулася до з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 7). Постановою державного нотаріуса Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 09.11.2024 відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу земельну ділянку розміром 3.1717 га, з кадастровим номером 0510600000:04:002:0331, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладижинської міської раді Гайсинського району Вінницької області та нележала [PERSON] померлій [INFO] , оскільки [PERSON] є не єдиним спадкоємцем, окрім неї ще є спадкоємець на обов`язкову частку, відповідно до ст. 1241 ЦК України, донька померлої, [PERSON] , яка на день смерті спадкодавця (матері) зареєстрована за адресою рф, [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до частини 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 1, 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених ЗК України є підставою припинення права власності на земельну ділянку (пункт «е» частини 1 статті 140 ЗК України). Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] , [INFO] , громадянки росії, зареєстрованої за адресою рф, [ADDRESS] , від 14.08.2020, серії 31 АБ1609431, остання відмовилась від спадщини після померлої [INFO] її матері [PERSON] . У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 ст. 76 ЦПК України). Разом з тим, у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. Якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна в Україні заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Прийняття спадщини за межами України не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для спадкування права на нерухоме майно, розташованого на території України. Дана правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20 Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved