Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Заявники звернулися до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаною заявою, в якій просив встановити юридичний факт, належності [PERSON] , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1996 року, який виданий згідно з розпорядженням органу приватизації Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Південзахідтрансбуд» від 12 травня 1996 року №36. В обґрунтування заяви зазначено, що згідно Ордеру на жиле приміщення від 09 вересня 1992 року №34570 серії Б, виданого на підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів міста Києва від 27 серпня 1992 року № 394 [PERSON] надано право на заняття жилого приміщення [ADDRESS] . Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира була приватизована. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1996 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 41,5 кв.м., на праві приватної власності належить [PERSON] . Свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації міста Києва 17 травня 1996 року та записано в реєстрову книгу за № 4228, також видане згідно з розпорядженням органу приватизації Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Південзахідтрансбуд» від 12 травня 1996 року №36. Однак, при оформленні свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1996 року орган приватизації допустив помилку при написанні прізвища, а саме замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті громадянина України. Вищевказана помилка сталась у зв`язку з підсвідомим намаганням перекласти російське ім`я « [PERSON] » на українське « [PERSON] », проте прізвища не перекладаються, вони лише записуються відповідно до українського правопису. З приводу надання роз`яснень щодо виправлення описки в прізвищі, Заявниця зверталась до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Листом від 26.02.2025 року №32/16 їй було повідомлено про те що державні адміністрації не мають жодних правових підстав вносити будь які виправлення у документ, який ними не видавався, а правонаступника органу приватизації Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Південзахідтрансбуд», який видавав свідоцтво про право власності на житло - визначити неможливо. Рекомендовано звернутись до суду. Наразі, заявниця має намір розпорядитися належною їй квартирою, але не має можливості здійснювати правочини із зазначеною квартирою, через невідповідність прізвища заявника, у правовстановлюючому документі та паспорті громадянина України, у зв`язку чим вона була змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025 року визначено головуючого суддю Ключника А.С. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2025 року заяву залишено без руху, надано заявнику десятиденний строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду. 06.03.2025 року заявником подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник заявника не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що згідно Ордеру на жиле приміщення від 09 вересня 1992 року №34570 серії Б, виданого на підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів міста Києва від 27 серпня 1992 року № 394 [PERSON] надано право на заняття жилого приміщення [ADDRESS] . Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира була приватизована. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1996 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 41,5 кв.м., на праві приватної власності належить [PERSON] . Свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації міста Києва 17 травня 1996 року та записано в реєстрову книгу за № 4228, також видане згідно з розпорядженням органу приватизації Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Південзахідтрансбуд» від 12 травня 1996 року №36. Однак, при оформленні свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1996 року орган приватизації допустив помилку при написанні прізвища, а саме замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », що не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті громадянина України. Вищевказана помилка сталась у зв`язку з підсвідомим намаганням перекласти російське ім`я « [PERSON] » на українське « [PERSON] », проте прізвища не перекладаються, вони лише записуються відповідно до українського правопису. Заявниця зверталась до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Листом від 26.02.2025 року №32/16 їй було повідомлено про те що державні адміністрації не мають жодних правових підстав вносити будь які виправлення у документ, який ними не видавався, а правонаступника органу приватизації Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Південзахідтрансбуд», який видавав свідоцтво про право власності на житло - визначити неможливо. Рекомендовано звернутись до суду. Наразі, заявниця має намір розпорядитися належною їй квартирою, але не має можливості здійснювати правочини із зазначеною квартирою, через невідповідність прізвища заявника, у правовстановлюючому документі та паспорті громадянина України, у зв`язку чим вона була змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Пунктом 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. З урахуванням наданих заявником доказів, оскільки неправильне написання прізвища заявника « [PERSON] » у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло, перешкоджає реалізації заявником права розпорядитись належним йому на праві власності нерухомим майном, реалізувати свої права, як власника майна, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved