Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У вересні 2024 року позивач через свого представника в системі «Електронний суд» звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 26.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 113211309000, цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між вказаним банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 191076. Відповідно до умов Договору поруки, [PERSON] зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з основного зобов`язання. В подальшому, 11.06.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Коллект» уклали Договір факторингу № 4, відповідно до якого, ТОВ «Кей Коллект» одержав право від ПАТ «УкрСиббанк» вимагати від боржників [PERSON] та [PERSON] належного виконання зобов`язань щодо сплати кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11321309000 від 26.03.2008 року. Зазначав, що позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.02.2014 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТзОВ « Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором в сумі 390 652 грн. 27 коп. Вказане судове рішення було звернуто до примусового виконання. Зазначав, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних та 3 % річних з моменту порушення зобов`язання до моменту усунення такого порушення та вказане право обмежується останніми трьома роками, що передували зверненню кредитора до суду з відповідним позовом. При цьому, також звертав увагу на існування обставин з урахуванням яких законодавством продовжено строк позовної давності. З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив п стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) в сумі 189 436,49 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) в сумі 57 441,94 грн. Натомість, в ході судового розгляду даного спору представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог в якій вказував на те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу виданого на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці (725/5862/13-ц) від 25.02.2014 року закінчено 30.01.2019 року, у зв`язку з його повним фактичним виконанням, а тому просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 30.01.2019 року в сумі 82 983,23 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 30.01.2019 року в сумі 21 480,52 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість у сумі 104 463,75 грн., з яких: сума 3 % річних в розмірі: 21 480,52 грн; сума нарахованих інфляційних втрат в розмірі: 82 983,23 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. На вказану позовну заяву та заяву про зменшення позовних вимог надійшли відзиви від представників відповідачів, в яких останні заявлені позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Так, [PERSON] 10.04.2014 року погасила суму заборгованості в розмірі 285630,00 грн., а решта суми боргу нею поверталась поступово в рамках виконавчого провадження шляхом звернення стягнення на її заробітну плату. В подальшому, виконавче провадження було закрито у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення. Вважають, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані в такому випадку, оскільки [PERSON] добровільно приступила до виконання грошового зобов`язання. Крім того, розраховуючи інфляційні та 3 % річних за вказаний у позові період, позивач не враховував здійсненні [PERSON] періодичні платежі спрямовані на погашення такої заборгованості. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у тексті позову та відповідній заяві про зменшення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, в їх інтересах діяли представники, які, кожен окремо, позов не визнали, надали суду пояснення аналогічні тексту відзивів та заперечень проти заяви про зменшення позовних вимог. Акцентували увагу на тому, що позивач не врахував у своїх розрахунках сума сплачені [PERSON] на виконання судового рішення у добровільному порядку, а також шляхом звернення стягнення на її заробітну плату в рамках виконавчого провадження. Також, представник поручителя вважала, що поручитель не може нести солідарну відповідальність із боржником на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливість застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання відсутня. Просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 26.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 113211309000 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50000\~ дол.\~США,\~терміном до\~20.03.2015\~року в\~обмін на\~зобов`язання \~позичальника \~повернути отриманий\~кредит,\~сплатити відсотки\~за користування\~кредитом і\~виконати свої\~зобов`язання\~згідно з\~договором у\~повному обсязі(а/с 10). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За наслідками розгляду справи встановлено, що з метою забезпечення виконання вказаного вище зобов`язання 26.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 191076, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов`язань, що виникли з основного зобов`язання (а/с 15). Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, право вимоги за вказаними договорами перейшло до позивача на підставі договору ; 4 від 11.06.2012 року (а/с 19). Відповідно до\~ ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.02.2014 року стягнуто солідарно\~\~з\~\~ відповідачів на користь позивача заборгованість за\~\~кредитним договором в сумі 390 652 грн. та судові витрати (а/с 16, 104). Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що з метою примусового виконання вказаного судового рішення судом 20.03.2014 року були видані виконавчі листи, які стягувачем пред`явлені до виконання та постановою Першого ВДВС ЧМУЮ від 08.12.2014 року стягнуто з усіх видів заробітку боржника [PERSON] 20 % для погашення боргу (а/с 77). Крім того, постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС м.Чернівці від 30.01.2019 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №725/5862/13-ц виданого 20.03.2014 року про стягнення з [PERSON] та користь ТзОВ «Кей Колект» заборгованості. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~ Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Наведене узгодується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Отже, враховуючи положення ст. 625 ЦК України та наведені правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а тому у позивча виникло право на нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних на суму боргу до погашення позичальником заборгованості. При цьому, слід зазначити, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості поширюється і порука, оскільки наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і с поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст.625 ЦК України. Вказана норма не містить застереження щодо неможливості солідарної відповідальності боржника та поручителів за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із заявою про зменшення позовних вимог, позивач вважав, що з відповідачів підлягають стягненню\~інфляційні втрати\~за період\~з 02\~квітня 2017\~року по\~30.01.2019\~року в\~сумі 82\~983,23\~грн.\~та три\~відсотки річних\~від простроченої\~суми за\~період з\~02\~квітня 2017\~року по\~30.01.2019\~року в\~сумі 21\~480,52\~грн.\~ Такий розмір інфляційних та 3 % річних нарахований позивачем за вказаний період на суму боргу в розмірі 390652, 27, натомість з такими доводами позивача погодитись не можливо, оскільки відповідач належними та допустимими доказами довела, періодичне часткове погашення суми заборгованості за вказаний період, а тому розмір заборгованості щоразу зменшувався при внесенні боржником чергового платежу на погашення заборгованості. Зокрема, як вбачається із долучених до матеріалів справи доказів, відповідно до квитанцій: №205 від 10.04.2014 року на суму 130000,00 грн. та №214 від 10.04.2014 року на суму 155630,00 грн. [PERSON] погасила заборгованість на загальну суму 285630.00 грн. на користь ТзОВ Кей-Колект (а/с 78). Окрім того, відповідно до звітів ТзОВ Рошен -Буковина № 25 від 25.07.2016 року на суму 37179,81 грн., №б/н від 11.09.2017 року на суму 42000 грн., №б/н від 17.05.2018 року на суму 28500 грн., №б/н від 12.12.2018 року на суму 11700 грн., підтверджено факту погашення боржником заборгованості перед стягувачем (а/с 72-75). Так, представником до відповідача до відзиву долучено таблицю зменшення розміру заборгованості боржника перед стягувачем з урахуванням здійснених боржником періодичних платежів на виконання рішення суду (а/с 84). Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути інфляційні та 3 % річних за період з 02.04.2017 року по 12.12.2018 року. Згідно здійсненого розрахунку сума збитків від інфляції становить 4464,38 грн., 3% - становлять 1057,92 грн., всього - 5522,30 грн. Детальний розрахунок міститься у матеріалах справи (а/с 89-91). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог, при цьому солідарний обов`язок на відшкодування судових витрат не поширюється. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: partial