Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] \~адвокат Чередніченко І.Б. звернулася до суду з зазначеним позовом у якому просить визнати виконавчий напис, виданий 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. зареєстрований у реєстрі за №168181, яким з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» підлягає стягненню 10851,25 грн., таким, що не підлягає виконанню. Також просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на її користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти у сумі 10851,25 грн, стягнених на підставі виконавчого напису, 3 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1054,55 грн, інфляційні збитки 5282,66 грн, а всього 18013,06 грн. та судові витрати які складаються з витрат на послуги правничої допомоги адвоката у розмірі 20000 грн. Крім цього просила стягнути з відповідача - приватного виконавця Журид С.М. на її користь стягнуту основну винагороду у сумі 1085,13 грн., та мінімальні витрати виконавця, які були стягнуті з неї в розмірі 400 грн. на користь приватного виконавця Журид С.М. Свої вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №168181 від 15.06.2021 про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором в розмірі 10851,25 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним нотаріусом Журид С.М. було відкрито виконавче провадження №66440525 та стягнуто з [PERSON] - 12336,38 грн. Позивачка вважає виконавчий напис протиправним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не були дотриманні вимоги Закону України «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. При цьому просила стягнути з відповідача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» безпідставно одержані грошові кошти, які були стягнуті з неї в порядку виконання виконавчого напису в розмірі 10851,25 грн. та оскільки відповідач користується з 28.08.2021 року коштами позивача неправомірно, позивач просила стягнути з відповідача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» 3 % річних , що становить 1054,55 грн та інфляційні збитки у сумі 5282,66 грн., що передбачено ст..625 ЦК України. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача приватного виконавця Журид С.Д. , позивач зазначала, що постановою від 09.08.2021 року виконавчий напис № 168181, вчинений 15.06.2021 року прийнято до примусового виконання та відкрито ВП № 66440525. Постановою від 09.08.2021 року було стягнуто з позивачки основну винагороду у сумі 1085,13 грн. та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 400 грн. Відповідно до цих постанов отримувачем коштів є приватний виконавець Журид С.М. Посилаючись на ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представниця адвоката Чередниченко І.Б. не з`явилися, на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, Відповідач ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позов не надав. Відповідач приватний виконавець Журид С.М. повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, правом на подання відзиву не скористався. Згідно\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку, за відсутності учасників справи, оскільки зібрано достатньо доказів щодо їх прав та обов`язків. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №168181, яким з позивачки на користь відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 10851,25 грн. На підставі вказаного виконавчого напису, 09.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Журид С.М. відкрито виконавче провадження №66440525. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 по справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17. В судовому засіданні було встановлено, що кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, як це визначено відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), а саме: "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання". Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до п.3.4 Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Отже, для вчинення виконавчого напису нотаріусу необхідно встановити безспірність заявленої стягувачем вимоги та відповідно, визначити день, коли у стягувача, а рівно, і у його правонаступника, виникло право примусового стягнення боргу. Як слідує зі змісту виконавчого напису №168181 Кредитний договір №2275315589/193164 укладений позивачем з ТОВ «ГОУФІНГОУ» 27 грудня 2019 року. Період виникнення заборгованості зазначений нотаріусом у виконавчому написі з 27.12.2019 року по 9.06.2021 року. Правонаступником прав та обов`язків кредитора у зобов`язанні на підставі договору факторингу від 31 травня 2021 року стало ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (ЕДРПОУ 39508362). Відповідач ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», є правонаступником прав та обов`язків попереднього кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 3 червня 2021 року. У виконавчому написі визначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 27.12.2019 року по 9.06.2021 року. Відповідно до п.п. 2.2 та 2.3 п.2 глави 16 розділу II Порядку №296/5 передбачено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Аналіз наведених положень дає підстави стверджувати, що з метою підтвердження безспірності зобов`язання та недопущення порушення права боржника нотаріусу належало отримати докази про те, що боржник повідомлений новим кредитором про відступлення боргу у зобов`язанні із зазначенням суми заборгованості, яка підлягає стягненню. І лише після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень про усунення порушень нотаріус наділений правом вчинити виконавчий напис за умови дотримання п.1 Переліку документів №1172. Тобто, саме сплив тридцяти денного строку після отримання боржником повідомлення про усунення порушення може свідчити про безспірність заявленої суми боргу. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Отже, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що виконавчий напис №168181, вчинений 15.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем з порушенням процедури його вчинення. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (постанова ВП ВС від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17). Також в судовому засіданні було встановлено, що приватним виконавцем Журид С.М. постановою від 09.08.2021 року виконавчий напис №168181, вчинений 15.06.2021 року прийнято до примусового виконання та відкрито виконавче провадження ВП №66440525. 09.08.2021 року приватним виконавцем Журид С.М. у ВП №66440525 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1085,13 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою з позивача, як з боржника у виконавчому провадження стягнуто мінімальні витрати у розмірі 400,0 грн. Відповідно до цих постанов отримувачем коштів є приватний виконавець Журид С.М. Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч.4 ст.27 Закону №1404) Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Згідно з ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно з приписами статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів» №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, у разі виконання ним рішення майнового характеру, нерозривно пов`язана із сумою, що підлягає стягненню, оскільки вираховується у відсотковому розмірі від неї, та стягується разом із цією сумою. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, враховуючи, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, зареєстрований у реєстрі 15 червня 2021 року за №168181 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 10851,25 грн. є таким, що не підлягав виконанню, а тому стягнута з позивача за цим виконавчим написом грошова сума підлягає поверненню позивачу відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал», як безпідставно набуте майно. Крім того, суд приходить до висновку, що стягнуті з позивача кошти як основна винагорода приватному виконавцю у сумі 1085,13 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] приватним виконавцем Журид С.М. на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки правова підстава їх отримання є такою що відпала. Загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання визначені ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процент річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Велика Палата Верховного суду у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 погодилась з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові останнього від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, що ст. 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань та зауважила: "у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК". У постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 713/2098/15-ц та у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 303/8185/13,зазначено: "правовідносини, які склались між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно - правової відповідальності". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 дійшла висновку про те, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, відповідач ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» повинен компенсувати позивачу [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України з моменту безпідставного заволодіння грошовими коштами в порядку примусового стягнення за виконавчим написом нотаріуса №168181, який є таким, що не підлягає виконанню. В матеріалах справи наявна довідка ГУ ДПС у Миколаївській області від 13.11.2024 року відповідно до якої з заробітної плати позивача була утримана сума боргу у розмірі 12336,38 грн. в межах виконавчого провадження №66440525 у період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року. Тому, з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно стягнути на користь позивачки інфляційні втрати станом на день подання позову - 3.12.2024 року у розмірі 5282,66 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється наступним чином: ІІС - (III : 100 ) х (112 : 100 ) х (ІІЗ : 100 ) х ... (IIZ : 100 ) III - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період 1 : ІІс (101,20 : 100) х (100,90 : 100) х (100,80 : 100) х (100,60 : 100) х (101,30 : 100) х (101,60 : 100) х (104,50 : 100) х (103,10 : 100) х (102,70 : 100) х (103,10 : 100) х (100,70 : 100) х (101,Ю : 100) х (101,90 : 100) х (102,50: 100) х (100,70:100) х (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) х (101,50 : 100) х (100,20:100) х (100,50 :100) х (100,80 : 100) х (99,40 : 100) х (98,60 : 100) х (100,50 : 100) х (100,80 : 100) х (100,50 : 100) х (100,70 : 100) х (100,40 : 100) х (100,30: 100) х (100,50 : 100) х (100,20 : 100) х (100,60 : 100) х (102,20 : 100) х (100,00 : 100) х (100,60: 100) х (101,50 :100) х (101,80 : 100) = 1.49293163. Інфляційне збільшення: 7 108,00 х 1.49293163 - 7 108,00 = 3 503,76 грн. Період 2: ІІс (100,90 : 100) х (100,80 : 100) х (100,60 : 100) х (101,30 : 100) х (101,60 : 100) х (104,50 : 100) х (103,10 : 100) х (102,70 : 100) х (103,10 : 100) х (100,70 : 100) х (101,10 : 100) х (101,90 : 100) х (102,50 : 100) х (100,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,70 : 100) х (101,50 : 100) х (100,20 : 100) х (100,50 : 100) х (100,80 : 100) х (99,40: 100) х (98,60 : 100) х (100,50 : 100) х (100,80 : 100) х (100,50 : 100) х (100,70 : 100) х (100,40 : 100) х (100,30 : 100) х (100,50 : 100) х (100,20 : 100) х (100,60 : 100) х (102,20 : 100) х (100,00 : 100) х (100,60 : 100) х (101,50 : 100) х (101,80 : 100) = 1.47522888 Інфляційне збільшення: 3 743,25 х 1.47522888 - 3 743,25 = 1 778,90 грн. Також з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно стягнути на користь позивачки 3% річних у розмірі 1054,55 грн. станом на день подання позову - 3.12.2024 року. Розрахунок здійснюється\~наступним чином:Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання 2357 днів. 10 851,25 (сума боргу) + 5 282,66 (інфляційне збільшення) + 1 054,55 (3% річних) =17 188,46 грн Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, при цьому жодних доказів на підтвердження останніх позивачем не надано. Відповідно до ч. 8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не доведено розмір витрат на оплату правничої допомоги, то в цій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 8\~статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, Закону України Про судовий збір з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: partial