Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] 14 січня 2025 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її до участі у справі в якості третьої особи відмовлено. Позивач у своєму позові посилалася на те, що її матері, [PERSON] , належить домоволодіння [ADDRESS] , в якому позивач зареєстрована з 26 червня 2000 року та постійно проживала за вказаною адресою разом з родиною, сплачувала комунальні послуги і підтримувала будинок в належному стані. З 16 січня 2014 року у спірному домоволодінні був зареєстрований [PERSON] , а з 16 лютого 2021 року [PERSON] , які доводяться їй племінниками. Фактично відповідачі у будинку не проживають і ніколи проживали. Її мати, власниця домоволодіння, в силу похилого віку не може повноцінно керувати своїми діями та оцінювати ситуацію. За наполяганням відповідачів [PERSON] звернулася до суду з позовом до неї та її чоловіка і сина про усунення перешкод у користуванні домоволодінням. Просила суд визнати [PERSON] і [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у письмових поясненнях щодо позовних вимог зазначив, що власником спірного житлового будинку є його баба, третя особа [PERSON] , позивач [PERSON] є його тіткою та дочкою [PERSON] . Право власності на буд. [ADDRESS] позивачеві не належить і ніколи не належало. [PERSON] неодноразово застосовувала до своєї матері, третьої особи [PERSON] домашнє насилля, за що притягалася до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що не зважаючи на вік, [PERSON] є здоровою людиною, розуміє значення своїх та може ними керувати, на обліку у психіатра не перебуває. Зазначив, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві, не відповідають дійсності, не підтверджені доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження та позов з додатками. У\~встановлений строк\~відзив на\~позовну заяву\~відповідачем подано\~не було,\~будь-яких\~заяв чи\~клопотань до\~суду не\~надходило. Третя особа [PERSON] у своїх письмових поясненнях зазначила, що вона є одноособовим власником домоволодіння [ADDRESS] . Позивач доводиться їй рідною дочкою, а відповідачі онуками. Її дочка, позивач [PERSON] , неодноразово вчиняла проти неї домашнє насилля та притягалася до адміністративної відповідальності. 07 червня 2024 року позивача було знято з реєстрації за адресою спірного житлового будинку, проте, вона продовжувала поживати в ньому без законних підстав, чи вчиняла їй як законному власникові домоволодіння, перешкоди у користуванні власністю, тому вона була змушена звернутися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Зазначила, що вона як одноособовий власник спірного домоволодіння має волю на реєстрацію та проживання відповідачів у належному їй будинку. Твердження позивача про те, що через вік вона не може керувати своїми діями та критично оцінювати ситуацію, не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-680, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , право власності на який у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 5-6). Згідно з довідкою № 4152, виданою Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 червня 2024 року, у буд. [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] (а.с. 6 оберт). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.\~16\~ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979, п. 63). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст.\~391\~ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, позивачем не доведено порушення її права відповідачами, які зареєстровані у житловому будинку, право власності на який за позивачем не зареєстровано. Таким чином, оскільки право власності на житловий будинок [ADDRESS] , про визнання відповідачів такими, що втратили право користування яким заявлено позивачем, у встановленому порядку зареєстровано за третьою особою [PERSON] , яка заперечує спір щодо користування житловим будинком між нею і відповідачами та не підтримує позовні вимоги, а також враховуючи відсутність у позивача повноважень діяти від імені власника спірного житлового приміщення, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. 1) слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed