Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2021 року о 20 год. 05 хв. в м. Києві, на площі Перемоги, 2, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу «Kawasaki Z 750», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та здійснив з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року по справі про адміністративне правопорушення № 761/37650/21 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. \~ \~ \~ \~Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.04.2024 року по справі № 752/22378/23 задоволено позов [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4653,13 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.05.2024 року, однак відповідач сплатив присуджені судовим рішенням кошти лише 24.07.2024 року. Відтак, зазначає, що у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням потерпілій особі стягнутих судовим рішенням грошових коштів, позивач має право на отримання компенсації за користування чужими грошовими коштами у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних. Крім того, позивач вказує, що відповідач своїми неправомірними діями завдав йому також і моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних з не вчасним виконанням відповідачем судового рішення, судовою тяганиною, необхідністю звернення до органів виконавчої служби, залученням адвоката. Всі ці факти вплинули на психічний та душевний стан позивача, викликали сильні душевні переживання, призвели до порушення сну та нормальної життєдіяльності. \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного просить суд, стягнути з [PERSON] в його користь 3 % річних в розмірі 26,31 грн., інфляційні втрати 102,26 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.08.2024 року позов залишено без руху надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду\~від 11.09.2024\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі. \~ \~ \~ \~У відзиві\~на позовну\~заяву представник\~відповідача зазначає,\~що відповідач\~визнає,\~що рішення\~судувід 15.04.2024 року по справі № 752/22378/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків набрало законної сили 16.05.2024 року і саме з цієї дати у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування грошових коштів за заподіяну майнову шкоду внаслідок ДТП у розмірі 4653,13 грн., однак вказує, що про існування даного рішення не знав, оскільки його не отримував, бо з 24.02.2022 року перебуває на військовій службі в ЗСУ та виконує бойові завдання в Донецькій області. Відтак, з відповідача було примусово стягнуто державним виконавцем 24.07.2024 року грошові кошти згідно вищевказаного рішення з грошового забезпечення відповідача, яке нараховувалось на військовій службі, і таким чином, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання на 69 днів. Вказує, що навіть, якби відповідач і був обізнаний, то не міг би виконати рішення у інший спосіб ніж як таким відрахуванням, оскільки не міг фізичного покинути службу. Крім того, відповідач заперечує щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки позивач протягом двох років не звертався до суду після скоєння ДТП про відшкодування йому майнової шкоди, позивач не є учасником ДТП, а факт прострочення відповідачем виконання рішення не залежав від останнього, у зв`язку з тим, що відповідач з 24.02.2022 року проходить військову службу в Донецькій області. Також, сторона відповідача просить зменшити суму витрат позивача на правничу допомогу адвоката, оскільки вважає її не співмірною з ціною позову та складністю справи. Крім того, просить стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу адвоката. \~ \~ \~ \~10.02.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. \~ \~ \~ \~17.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів, викладених у відповіді на відзив. Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.04.2024 року по справі № 752/22378/23 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4653,13 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.05.2024 року (а.с.13-19). 11.06.2024 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 75265119 на підставі виконавчого листа № 752/22378/23, виданого 06.06.2024 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4653,13 грн. матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.12-13). Із матеріалів справи вбачається, що згідно вищевказаного виконавчого провадження грошові кошти були сплачені позивачу лише 24.07.2024 року (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач виконав своє грошове зобов`язання згідно рішення суду від 15.04.2024 року через 69 днів після набрання вказаним рішенням законної сили. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї\~постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.\~526,\~599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України\~, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статтей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, в даному випадку, відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.04.2024 року про стягнення 4653,13 грн. майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати майнової шкоди в розмірі 4653,13 грн., у позивача, з моменту прийняття судом відповідного рішення, виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на ту обставину, що рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4653,13 грн. набрало законної сили 16.05.2024 року (а.с.13-19), яке було виконане відповідачем лише 24.07.2024 року, а тому вважає, що саме в період з 16.05.2024 року по 24.07.2024 року у нього виникло право на стягнення коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. В ході розгляду справи, у відзиві на позовну заяву, відповідач визнав факт прострочення ним зобов`язання за вищевказаним рішенням, зазначивши, що з 24.02.2022 року проходить військову службу в зоні бойових дій, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] (а.с. 77-79). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт свідомого невиконання відповідачем свого обов`язку по сплаті позивачу коштів, присуджених судовим рішенням. Із розрахунків позивача вбачається, що за період з 16.05.2024 року до 24.07.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 128,57 грн., з яких: 26,31 грн. три відсотки річних, 102,26 грн. інфляційні втрати (а.с. 3-4). Однак, суд не може погодитися з сумою нарахування інфляційних втрат, виходячи з наступного. Згідно проведеного позивачем розрахунку, суму інфляційних втрат, яку слід стягнути з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, становить 102,26 грн. Проте,\~суд не\~погоджується з\~даним розрахунком,\~а відповідачем,\~натомість,\~не надано\~контррозрахунку, тому суд здійснює самостійний розрахунок інфляційних втрат, починаючи з 16.05.2024 року по 24.07.2024 року, беручи за основу для нарахування загальну заборгованість у розмірі 4653,13 грн. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІс сукупний індекс інфляції, ІІ1\~ індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2\~ індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3\~ індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ\~ індекс інфляції за останній місяць прострочення Інфляційне нарахування = сума заборгованості х ІІс сума заборгованості. Відтак, за підрахунком суду, інфляційні втрати від суми заборгованості 4653,13 грн., які за період з 16.05.2024 року по 24.07.2024 року включно становлять: 102,37 грн. (4653,13 (сума боргу) x 1.02200000 (сукупний індекс інфляції) 4653,13 (сума боргу)). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] заборгованість за інфляційними втратами, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, в розмірі 102,37 грн. Однак, в силу ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи, що позивач в позовній заяві просив стягнути заборгованість за інфляційними втратами в розмірі 102,26 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Однак, враховуючи, що згідно квитанції № 502176258904 від 21.01.2025 року, тобто після відкриття провадження у даній справі, представник відповідача [PERSON] перерахував на банківський рахунок позивача, який був наданий останнім у виконавчому провадженні № 75265119, суму інфляційних втрат в розмірі 102,26 грн. (а.с.130-131). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, оскільки стороною відповідача було добровільно сплачено суму інфляційних втрат, суд,

Outcome: partial