Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

адвокат Неофіта Д.Б. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Приватінвест» (далі Товариство) про розірвання договору купівлі-продажу відеокарти Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, укладений 15.01.2018 між [PERSON] і ТзОВ «Приватінвест»; стягнути з Товариства в користь позивача 12\~780 грн. сплачених за відеокарту Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер [NUMBER] та 10\~000 грн. моральної шкоди. Просив також про стягнення з відповідача 10\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.01.2018 [PERSON] придбав у інтернет-магазині «Brain», який належить ТзОВ «Приватінвест», відеокарту Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, в кількості 1 штука, вартістю 12 780 гривень. На підтвердження договору купівлі-продажу йому було видано накладну, у якій зазначено гарантійний строк експлуатації тривалістю три роки. Під час повернення додому, позивачем було виявлено суттєві дефекти, і вказаний адаптер став непридатним для використання. Також перед купівлею вказаного товару не було перевірено чи наявні технічні несправності. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся до відповідача і попросив прийняти даний товар на ремонт, в чому йому було відмовлено. Звертає увагу, що не завершився гарантійний строк на товар, а сервісний центр відмовився приймати товар на ремонт. Через вказаний випадок у [PERSON] змінився постійний ритм життя, він більше часу витрачаю на захист своїх прав. Незаконними діями відповідача [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок порушення його прав, тому її він оцінює в 10 000 грн. Окрім цього для надання професійної правничої допомоги в судах всіх інстанцій ним залучено адвоката, витрати на професійну правничу допомогу становлять 10 000 грн. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позовній заяві. Пояснив, що згідно умов договору купівлі-продажу строк дії терміну служби відеокарти - десять років, проте вона прослужила сім років, про що є висновок. Просить розірвати договір купівлі-продажу відеокарти Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, укладений 15.01.2018 між [PERSON] і ТзОВ «Приватінвест»; стягнути з Товариства в його користь 12\~780 грн. сплачених за відеокарту Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, стягнути з відповідача 10\~000 грн. моральної шкоди та 10\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву від нього не надходило. З огляду на наведене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Згідно із ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 708 Цивільного кодексу України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного строку недоліків, не застережених продавцем, покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, а продавець згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язаний прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» громадяни як споживачі мають право на належну якість продукції та обслуговування; на безпеку продукції; на необхідну достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника; на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; на обмін товару неналежної якості. Судом встановлено, що 15.01.2018 [PERSON] придбав у інтернет-магазині «Brain», який належить ТзОВ «Приватінвест», відеокарту Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, в кількості 1 штука, вартістю 12 780 гривень, гарантія 36 місяців, що підтверджується гарантійним зобов`язанням ОРД00034633 від 15.01.2018. Як убачається із пояснень позивача [PERSON] та доданих матеріалів, після виявлення несправностей відеокарти Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, він звертався до відповідача з вимогою щодо проведення її ремонту та 02.12.2024 отримав відповідь про відсутність підстав до задоволення вимоги щодо безкоштовного ремонту відеокарти. Із матеріалів справи також убачається, що [PERSON] самостійно проводив ремонт відеокарти Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064 і за повідомленням сервісного центру виявлений недолік відеокарти не міг виникнути з вини користувача. Згідно п. 10 ст. 8 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу відеокарти Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD), серійний номер SN74941065064, укладений 15.01.2018 між [PERSON] і ТзОВ «Приватінвест» слід розірвати та стягнути з ТзОВ «Приватінвест» в користь позивача 12\~780 грн. сплачених за відеокарту Radeon RX 570 4096Mb GYGABYTE GAMING (GV-RX570GAMING-4GD). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі, суд виходить з такого. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В рахунок вказаних обставин, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 передбачено, що «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди. Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим, суд звертає увагу, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу стражданням є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Що стосується розподілу судових витрат по даній справі, суд констатує наступне. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15. Правнича допомога надавалась позивачу [PERSON] адвокатом Неофіта Д.Б. на підставі ордеру про надання правової допомоги серії від 13.12.2024. Згідно позовної заяви, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 10\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Між тим,\~доказів на\~підтвердження витрат\~на професійну\~правничу допомогу(договір\~про надання\~правничої допомоги,\~акт приймання-передачі\~наданої правничої\~допомоги,\~платіжна інструкція,\~тощо) позивачем не надано. Таким чином, підстав до стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. суд не має. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь держави 1\~211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial