Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач, будучи спадкоємицею після смерті матері, не може оформити право власності на зазначене домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Городоцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Городоцької районної Ради від 1963 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку, що стверджується Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. Домоволодіння [ADDRESS] , збудоване в 1965 році згідно плану, розробленого 06.11.1963. Дане домоволодіння згідно погосподарського обліку с.Сирватинці належало голові двору [PERSON] , на день смерті з нею проживали [PERSON] -зять, [PERSON] -донька, що стверджується записом погосподарської книги 1991-1995 роки. Суд надає оцінку експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз, в якому зазначено, що з практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки документальної фіксації некоректних українських записів прізвищ під впливом місцевої говірки або під орфоепічним чи графічним впливом відповідних записів близькоспорідненими слов`янськими мовами. Зокрема, під впливом російської орфоепії та орфографії в українських документальних записах прізвищ трапляються випадки коливання при відображенні на письмі палаталізованого с у суфіксах -ськ(ий), -иськ(ий). У частині документів прізвище зафіксовано відповідно до чинних стандартів однієї особи або членів однієї родини. Ідентифікація таких орфографічно відмінних записів прізвищ у документах однієї особи або членів однієї родини грунтується на їх співвіднесенні з типовими девіаціями, зумовленими наведеними вище причинами. З урахуванням зазначеного українські записи прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », у документах наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи та її родичів є ідентичними. Розбіжності між українським документальними записпми виникли внаслідок відхилення від чинних правописних стандартів при його міжмовних (російсько-українських) перетвореннях та під впливом особливостей діалектнолї вимови цього прізвища. Згідно з чинними правописними стандартами нормативний документальний запис прізвища українською мовою-«ГОРОДИСЬКИЙ/ГОРОДИСЬКА». У практиці лінгвістичних експертиз відомі численні випадки розбіжностей у написанні особових імен та імен по батькові, зумовлені їх нормативною поліваріантністю, а також використанням у документальних записах розмовних, говіркових, гіпокористичних та субнормативних варіантів, що призводить до виникнення варіантних форм запису особового імені. Українські записи особового імені «ПЕЛАГІЯ» та «ПАЛАНА» у документах зазначеної особи, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності між українськими записами виникли внаслідок документальної фіксації варіантів особового імені:офіційного «ПЕЛАГІЯ» та розмовного «ПЕЛАНА». Записи українською мовою імені по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] » у документах зазначеної особи, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності між українськими записами виникли внаслідок документальної фіксації форм імені по батькові від особового імені «ФЕДІР», нормативної « [PERSON] » та субнормативної « [PERSON] ». Сукупність вищеописаного\~дає підстави\~дійти висновку,\~що [PERSON] \~ та\~ [PERSON] була одна і та ж особа, домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно архівної довідки Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №405/01-15 від 26.02.2025 встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , в 1992-2004 роках не заводилася. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON] , спадкоємець за законом, прізвище « [PERSON] » змінено згідно свідоцтва про одруження на « [PERSON] ». Зазначене підтверджується довідкою виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області, згідно якої [PERSON] фактично вчасно вступила в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] , розпорядилася майном, вела господарство. Постановою приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Парової Л.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, який встановлює право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~При вирішені питання щодо правомірності набуття майна в порядку спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] суд зазначає, що до застосування підлягають норми цивільного законодавства, що діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, а саме - Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то він визнається таким, що прийняв спадщину. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності\~будинку,\~який знаходиться\~в сільському\~населеному пункті,\~можуть бути\~відповідні довідки\~виконавчогокомітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985\~-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). При цьому, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] згідно записів в погосподарських книгах належав житловий будинок [ADDRESS] , однак за життя вона не скористалася своїм правом оформити право власності на цей будинок. Позивач оформити право власності на домоволодіння не може, оскільки спадкодавицем за життя не виготовлявся правовстановлюючий документ на нього. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Фактично\~єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є\~технічний паспорт\~на такий об`єкт В технічному паспорті, виготовленому на ім`я [PERSON] зазначено рік забудови будинку 1965 рік. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved