Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що позивач разом із рідним братом [PERSON] , спільно придбали на праві приватної власності в рівних частках кожний нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 04 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник І.Г., зареєстровано в реєстрі за № 996 та реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, зареєстровано в реєстрову книгу № 1097 за реєстровим № 2808/3861. В 2007 році рідний брат позивача [PERSON] одружився на [PERSON] , а в 2014 році - він помер. Одразу після смерті брата, відповідач вступила у спадщину та отримала свідоцтво про спадщину від 02 жовтня 2014 року за № 6-418, виданого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Шарафетдінова Н.В., про отримання у приватну власність 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка до цього на 1/2 частину належала рідному брату позивача. Позивач разом із своєю сім`єю постійно проживала і проживає за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Після смерті брата, відповідач почала самовільно і самостійно здавати в оренду квартиру за адресою: [ADDRESS] , отримувала всі грошові кошти в рахунок оренди, неодноразово обіцяла частину цих грошових коштів направляти на сплату всіх житлово-комунальних послуг за квартиру з метою уникнення заборгованості. Більш того, відповідач без відома позивача та дозволу, на власний розсуд, на порушення положень нормативно-правових актів України, якими регламентовано порядок надання житлово-комунальних послуг, здійснила переоформлення особистого рахунку на неї. Після смерті брата позивач та відповідач спілкувались дуже рідко, але надалі з`ясувалось, що орендарі у січні 2023 року з`їхали з орендованої квартири та залишилась величезна заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги за квартиру. За весь період починаючи з січня 2017 року відповідачем, як співвласником вказаної квартири за адресою: [ADDRESS] , не було виконано свого прямого обов`язку встановленого законами та чинними нормативно-правовими актами України, щодо утримання власного нерухомого майна, зокрема шляхом обов`язкової, хоча би часткової, оплати відповідачем всіх належних платежів за надані виконавцями послуг житлово-комунальні послуги, чим було грубо порушено вимоги діючого законодавства України з питань виконання зобов`язань. На даний час відповідач фізично зникла, на дзвінки не відповідає, сама на контакт не виходить, де зараз перебуває або проживає позивачу не відомо, станом на день подачі цієї позовної заяви свого зобов`язання не виконує, чим ухиляється від вирішення спору та виконання своїх зобов`язань. Також, повідомила, що вже тривалий час позивач взяла відповідальність на себе і сама намагається хоча би частково погашати наявну заборгованість за житлово- комунальні послуги, але вартість комунальних послуг постійно зростає і на даний час позивач вже не в змозі сама це робити. Період виникнення заборгованості щодо сплати за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , складає: з 01 січня 2017 року по 20 лютого 2024 року. Загальна сума заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги за вищевказаний період складає: 1) Сума грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за розрахунковий період з 18.10.2022 по 22.12.2023 складає суму у розмірі 33 177,37 грн., що підтверджується Довідками з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №R79HSHPV855L155E від 08 січня 2024 року та №38GHK081PUO40BCM від 08 січня 2024 року: 14389,37 грн. + 18788,00 грн. - 33 177,37 грн. 2) Сума грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за грудень 2023 року та січень 2024 року складає суму у розмірі 4767,81 грн., що підтверджується довідками роздрукованими з офіційної програми «Приват-24»: 1886,12 грн.+2081,97 грн.+46.72 грн.+753,00 грн. = 4767,81 грн. 3) Загальна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний розрахунковий період, станом на 01 лютого 2024 року, складає суму у розмірі. 54 253,78 грн., що підтверджується довідкою, яка роздрукована з офіційної програми «Приват-24». Отже, розрахована та підтверджена належними доказами сума грошової вимоги до відповідача за цим позовом складає: - 1/2 суми грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за розрахунковий період з 18.10.2022 по 22.12.2023 складає суму у розмірі: 33 177,37 грн. / 2 = 16 588,69 грн.; - 1/2 суми грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за грудень 2023 року та січень 2024 року складає суму у розмірі: 4 767,81 грн. / 2 = 2 383,91 грн.: - 1/2 суми грошових коштів загальної суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний розрахунковий період, станом на 01 лютого 2024 року, складає суму у розмірі: 54 253,78 грн. / 2 = 27 126,89 грн. Загальна сума майнової вимоги до відповідача за цією позовною заявою складає суму у розмірі: 16 588,69 грн. + 2 383,91 грн. + 27 126,89 грн. = 46 099,49 грн. У зв`язку з суттєвим простроченням відповідачем термінів виконання взятих на себе зобов`язань по утриманню своєї приватної власності, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.08.2024 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився. Відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач разом із рідним братом [PERSON] , спільно придбали на праві приватної власності в рівних частках кожний нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 04 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник І.Г., зареєстровано в реєстрі за № 996 та реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, зареєстровано в реєстрову книгу № 1097 за реєстровим № 2808/3861 (а.с. 21-23). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 308752071 від 01.09.2022 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить по позивачу та відповідачу (а.с. 27-28). Період виникнення заборгованості щодо сплати за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , складає: з 01 січня 2017 року по 20 лютого 2024 року. Загальна сума заборгованості та сплати за житлово-комунальні послуги за вищевказаний період складає: 1) Сума грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за розрахунковий період з 18.10.2022 по 22.12.2023 складає суму у розмірі 33 177,37 грн., що підтверджується Довідками з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №R79HSHPV855L155E від 08 січня 2024 року та №38GHK081PUO40BCM від 08 січня 2024 року: 14389,37 грн. + 18788,00 грн. - 33 177,37 грн. 2) Сума грошових коштів, яка була сплачена особисто позивачем за житлово-комунальні послуги за грудень 2023 року та січень 2024 року складає суму у розмірі 4767,81 грн., що підтверджується довідками роздрукованими з офіційної програми «Приват-24»: 1886,12 грн.+2081,97 грн.+46.72 грн.+753,00 грн. = 4767,81 грн. 3) Загальна сума заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний розрахунковий період, станом на 01 лютого 2024 року, складає суму у розмірі. 54 253,78 грн., що підтверджується довідкою, яка роздрукована з офіційної програми «Приват-24» (а.с. 30-65). Як вбачається судом з наданих довідок, заборгованість за житлово-комунальні послуги сплачує лише позивач. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах па управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання. то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до статті 544 ЦК України боржник,який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняєшься виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини З статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, судом зазначається, що згідно із вище зазначеними нормами законів власники та співвласники квартир, як споживачі комунальних послуг зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Закон свідчить, що всі дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані (іншими словами - прописані) у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг, зокрема, відносяться послуги з постачання та розподілу: природного газу; електричної енергії; теплової енергії; гарячої води; централізовані водопостачання та водовідведення; поводження з побутовими відходами. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За приписами частини четвертої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої етапі 901 ЦК України, частини першої етапі 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення вище наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судому складі колегії СУДДІВ Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої СУДОВОЇ палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року №703/2200/15-ц (провадження №61-7289св20) зазначено наступне. "Судами встановлено, що сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини щодо розподілу витрат на утримання спірної квартири, відповідач житлово-комунальними послугами не користувалась, то відсутні підстави для стягнення з неї витрат за вказані послуги. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення в оскарженій частині не можуть вважитися законними та підлягають скасуванню". Судді Верховного Суду підкреслили, що у частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 401/710/15-ц (провадження № 6-3193св18) від 15 березня 2018 року наголосив, що обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. Верховний Суд підкреслив, що відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, статті 1299 ЦК України, отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, суд дійшов висновку про те, що прийнявши спадщину, позивач набула право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того, чи отримав позивач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. Верховний Суд зазначив, що "договір про надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення між КП та особою не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісяця з жовтня 2012 року до 1 вересня 2015 року позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, утримання будинку та прибудинкової території, однак останній кошти за вказані послуги не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Водночас відповідач ухилявся від підписання договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території та не виконував обов`язки споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території". Також Верховний Суд наголосив, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно із зазначеними нормами закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Водночас, відсутність договору то надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем з оплати цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 46 099,49 грн., є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved