Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2016 року шлюб між подружжям було розірвано. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] батьківських обов`язків щодо доньки не виконує, а саме не цікавиться життям доньки, станом її здоров`я та розвитку. Тому, вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні провила позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. При цьому відповідач відзив на позов не надав, строк для подачі відзиву сплив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, вислухавши думку позивача, заслухавши показання свідків та малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.06.2013. Рішенням Жовтневого районного суду Харківської області від 05.09.2016 між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду Харківської області від 25.07.2016 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно Акту обстеження №65 від 16.09.2024, комісія у складі: старости Троїцького старостинського округу Орлової Н.В., адміністратора ЦНАПУ Трофіменко О.Л. та депутата Олексіївської сільської ради Фомичової Н.Ф. здійснили виїзд до [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Комісією встановлено факт проживання [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] з дня реєстрації ВПО з 25.07.2022. За весь час перебування родини на території, колишній чоловік і батько дитини [PERSON] не з`являвся і не приймав участі у вихованні дитини. З довідки КЗ «Харківський ліцей №153» Харківської міської ради від 06.09.2024 №01-26/597-24 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею 6-А класу даного закладу. З 01.09.2023 і по сьогоднішній день батько дитини [PERSON] не брав участі у вихованні доньки, не цікавився станом успішності та розвитком дитини, не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківських зборів в онлайн форматі та не був присутній на шкільних заходах. Відповідно до Висновку виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] . До Висновку виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав долучено звіт за результатами психологічного обстеження стану [PERSON] та взаємовідносин з батьком з якого вбачається, що дитина пам`ятає батька, але він не надає їй належної уваги, не спілкується, не бере до себе в гості, зі святами не вітає. За результатами психологічного обстеження виявлені глибокі емоційні рани у дитини за відсутності уваги, любові та підтримки батька. Також за результатами психологічного обстеження встановлено, що позбавлення батьківських прав батька для [PERSON] надає психологічне здоров`я, безпеку та емоційне благополуччя у майбутньому. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що [PERSON] станом на серпень 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33692,50 грн. Відповідач на момент розгляду справи не спростував факт заборгованості зі сплати аліментів належними доказами, хоча не був позбавлений такої можливості. Також в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (сестра позивачки), які підтвердили, що колишній чоловік позивача - [PERSON] не бере участі у вихованні своєї доньки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її успіхами у школі, не приділяє їй увагу, не займається розвитком дитини, емоційний та психологічний зв`язок між донькою та батьком безповоротно втрачений саме з вини батька. Батько з дитиною тривалий час не спілкується. Крім того, в судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що з батьком вони не спілкуються, він не приділяє їй увагу, вона його не пам`ятає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач систематично, свідомо, без поважних причин, не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, не цікавиться її життям, участі у його вихованні та розвитку не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Встановлені вище обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням доньки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Суд зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки, не піклується про неї тривалий час, а отже не має тісного психологічного зв`язку з нею. Отже, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 486/341/22, провадження № 61-180св23 від 27.06.2023 приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати як найкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved