Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 15.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Однак, сімейні відносини між позивачем та відповідачем не склалися. Позивач мав та має серйозні проблеми зі здоров`ям. Відповідач почала створювати штучні скандали, та перестала доглядати за позивачем, у зв`язку з тим, що він відмовлявся переоформити свою квартиру за адресою: [ADDRESS] на відповідача. Оскільки позивачу на постійній основі потрібен догляд, оскільки він має суттєві вади зі здоров`ям, він погодився, щоб до нього приїхала знайома відповідача приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С, оскільки боявся за своє життя та здоров`я. Відповідач погрожувала позивачу, що якщо він відмовиться від зустрічі з нотаріусом, то вона залишить його без догляду. Залишення позивача без стороннього догляду призвело б до його смерті. 25.04.2023 року між позивачем та відповідачем нібито був укладений договір дарування квартири який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 359. Означений договір у зв`язку з неможливістю позивачем - [PERSON] самостійно пересуватися, було посвідчено вдома у позивача. Однак Позивач - [PERSON] не бажав відчужувати своє єдине житло у зв`язку з чим, позивач відмовився ставити свій підпис у договорі дарування квартири від 25.04.2023 року. Однак, не дивлячись на відсутність волевиявлення позивача - [PERSON] на відчуження квартири, приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 16:39.19, відповідно до якого зареєструвала права власності на квартиру за відповідачем - [PERSON] . Після того як квартира позивача була зареєстрована за відповідачем, відповідач почала вчиняти скандали та виживати позивача з квартири. Більш того, відповідач виписала позивача з квартири. 11.04.2024 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Таким чином, вважає, що договір дарування квартири від 25.04.2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 359 є неукладеним, що підтверджується відсутністю підпису позивача у договорі. Оскільки у позивача - [PERSON] було відсуне волевиявлення на відчуження свого єдиного житла, квартири за адресою: [ADDRESS] приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. не мала права приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв`язку з чим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67338884 від 25.04.2023 - підлягає скасуванню. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2024 року заяву позивача про забезпечення позову, задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову у виді заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження, оформлення, переоформлення та державної реєстрації, реєстраційних дій, пов`язаних з реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, заборони внесення будь-яких змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчинення відчуження в примусовому порядку (в тому числі, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записи про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством, в порядку виконавчого провадження, виконавчих написів та інших дій) щодо квартири, об`єкта житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51 кв.м. житловою площею 34,1 кв.м. (а.с. 39, 40). Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Вільногірського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену належним чином копію актового запису № 42 про шлюб, аатакож у приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганової Л.С. належним чином посвідчені копії всіх матеріалів нотаріальної справи за договором дарування квартири від 25.04.2023 року, зареєстрованим в реєстрі за № 359 (а.с. 43). 17.10.2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. надано письмові пояснення на позовну заяву, згідно з якими вона заперечує проти задоволення позову. Вважає, що позивач вводить в оману суд та намагається зловживати своїми правами, намагаючись за формальних обставин, визнати недійсним/неукладеним посвідчений у встановленому законом порядку правочин. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (а.с. 73-75). 29.10.2024 року відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому вважає відповідний позов безпідставним та не обґрунтованим, таким, що направлений на скасування результатів правомірного правочину, внаслідок зміни свого ставлення до такого правочину під впливом сторонніх осіб та повідомила наступне. [PERSON] відомо, що в листопаді 2021 року та лютому 2022 року [PERSON] переніс два інсульти, що, звісно, негативно вплинуло на його фізичний стан здоров`я. Також [PERSON] визнається, що 15.02.2023 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 року було розірвано. Інші обставини, викладені в позовній заяві не визнаються відповідачем, є надуманими, не підтвердженими будь-якими доказами. Також відповідач зазначила, що вона та [PERSON] тривалий час перебували у відносинах притаманних подружжю, з серпня 2010 року сторони проживали однією сім`єю і такі відносини продовжувалися до 15.02.2023 року, коли між сторонами було зареєстровано шлюб, після якого сторони стали офіційно подружжям та продовжили своє сімейне життя. Починаючи з 2022 року, [PERSON] почав періодично висловлювати думки щодо свого наміру подарувати відповідачу належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] та просив [PERSON] поцікавитись у нотаріусів, що для цього потрібно. [PERSON] спочатку не бажала цього, але оскільки чоловік був наполегливий в цьому питанні, була вимушена звернутися до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Жиганової Л.С. Оскільки право власності на відповідну квартиру не було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належною йому квартирою і у зв`язку з цим нотаріусом було посвідчено довіреність від 20.08.2022 року, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] (доньку відповідача) вчиняти усі необхідні дії для проведення реєстрації права власності на належні позивачеві об`єкти нерухомого майна (реєстраційний номер 54212746). Після проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, 25.04.2023 між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдаровуваною було укладено договір дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 359. Позивачем не заперечується факт власноручного написання позивачем в графі «ДАРУВАЛЬНИК» договору дарування свого прізвища та ініціалів, що свідчить про підписання договору дарування позивачем. Дії позивача по даруванню відповідної квартири відповідачу були послідовними протягом тривалого проміжку часу з серпня 2022 року по квітень 2023 року, що додатково свідчить про наявність волевиявлення позивача на укладення договору дарування. Відповідач вважає, що договір дарування квартири № 359 від 25.04.2023, посвідчений нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. відповідає нормам чинного законодавства України, є укладеним та правомірним. Просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.с. 76-83). Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.11.2024 року перейшли від розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке в подальшому продовжено на 30 днів, починаючи з 06.01.2025 року. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.01.2025 року підготовче провадження закрито. В судове засідання позивач [PERSON] з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що проставлення зазначення особистого власноручного/графічного підпису та написання прізвища імені по батькові не є схожими поняттями. Вважає, що відсутність в договорі дарування особистого (графічного) підпису позивача свідчить про відсутність його волевиявлення, що є єдиною підставою позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] просили у задоволенні позову відмовити, заперечуючи проти доводів представника позивача. Третя особа приватний нотаріус Жиганова Л.С. у судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно до копій Інормації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361263391 від 09.01.2024 року та № 397200817 від 30.09.2024 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) загальна площа (кв.м.): 51, житлова площа: (кв.м.): 34,1 за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, серія та номер: 359, виданий 25.04.2023, видавник: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганова Л.С. (а.с. 9, 10). Відповідно до копії Витягу № 3253/24 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, станом на 27.09.2024 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні (а.с. 13). 25.04.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування кв. [ADDRESS] . У зв`язку з неможливістю самостійно пересуватися, договір посвідчено вдома за адресою: [ADDRESS] приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 359 (а.с. 14, 15). Відповідно до копії Виписки з історії хвороби, [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні реабілітації ДП «Санаторій «Славутич» ім. Б.В. Пашковського з 18.11.2021 року по 11.12.2021 року та відповідно до копій Виписок № 439, № 646, № 3153, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Вільногірської ЦМЛ з 14.02.2022 року по 25.02.2022 року, з 16.03.2022 року по 23.03.2022 року, з 27.12.2023 року по 04.01.2024 року (а.с. 23-26). Вільногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано належним чином засвідчену копію актового запису про шлюб № 42 від 15.02.2023 року, складений на [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50, 51). Приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. надано копію матеріалів справи за договором дарування квартири посвідченого 25.04.2023 року за зареєстрованим № 359, які містять: договір дарування квартири від 25.04.2023 року; заяву [PERSON] ; Свідоцтво про право власності на житло від 04.02.2021 року [NUMBER] ; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 313505177 від 27.10.2022 року; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25.04.2023 року; паспорт та РНОКПП [PERSON] ; паспорт та РНОКПП [PERSON] ; свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] . Серія [NUMBER] ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00039406139 від 25.04.2023 року; довідки КП «Вільногірська ЦМЛ» ВМР від 25.01.2023 року про те, що [PERSON] за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався (а.с. 56-71). Згідно до копії Інормації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.02.2024 року за [PERSON] зареєстровано право власності на гараж (а.с. 86). Відповідно до копії довіреності від 20.08.2022 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питання реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у зв`язку з неможливістю, гр. [PERSON] , власноручно підписати дану довіреність через хворобу, за його дорученням, у його присутності і у присутності нотаріуса довіреність підписано [PERSON] . У зв`язку зі станом здоров`я довірителя, [PERSON] , довіреність посвідчено вдома за адресою: [ADDRESS] приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жигановою Л.С. та зареєстрована в реєстрі за № 22-23 (а.с. 113, 114). Відповідно до копії договору дарування від 24.10.1997 року, [PERSON] отримав в дар від [PERSON] саманий жилий будинок, жилою площею 20,3 кв.м., з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці мірою 2597 кв.м. /по фактичному користуванню/ (а.с. 115). В матеріалах справи наявні копії договору, товарних чеків та накладних, в кількості 11 шт., датовані жовтнем 2023 року про придбання та замовлення будматеріалів (а.с. 116-121). Відповідно до копії картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляді № 43 від 17.07.2014 р., виданої на ім`я [PERSON] , адреса її проживання зазначена як, [ADDRESS] (а.с. 122-123). Свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача пояснила, що [PERSON] у червні 2023 року зробив на її матір дарчу. Вони проживали разом близько 13 років, спочатку без шлюбу жили, потім уклали шлюб за ініціативою [PERSON] . Він казав, що хоче подарувати квартиру, щоб вона не дісталась неробам. Свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача пояснила, що [PERSON] проживав з її матір`ю з 2009 або 2010 року. Свідок ходила до них часто. Коли [PERSON] виписали з лікарні він хотів зробити дарчу, щоб квартира не дісталася сину. Свідок збирала документи за довіреністю від [PERSON] . Спочатку нотаріус відмовилась приходити додому оформляти документи, як свідку відомо зі слів позивача. Але потім погодилась. Потім у її матері та [PERSON] відносини погіршились, у листопаді 2023 року він сильно кричав, тому сусіди викликали поліцію та швидку. У грудні 2023 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Замки на дверях замінили за наполяганням поліції, оскільки враховуючи стан здоров`я [PERSON] потрібно було забезпечити можливість потрапити в квартиру, коли він там знаходиться один, його не можна залишати без нагляду. [PERSON] поліцейська попросила залишити житло, ключі віддали [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . Наприкінці 2023 року вона чула, як [PERSON] кричав [PERSON] , щоб вона повернула ключі та покинути квартиру. Вона викликала бригаду швидкої та поліцію. [PERSON] пішла, потім ще декілька разів до нього приходила, а він її в квартиру не пускав. Через деякий час побачила, що син [PERSON] почав приходити. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , десь у листопаді-грудні 2023 року був постійний шум, крики, стукіт, [PERSON] та [PERSON] голосно розмовляли, кричали. Вийшовши зі своєї квартири вона побачила, що [PERSON] знаходиться на порозі свої квартири, поряд стоять [PERSON] і сусіди. Там також була дочка [PERSON] . Сказали, що [PERSON] погано, викликали швидку, поліцію. [PERSON] кричав. Потім ще декілька разів [PERSON] приходила, а він її в квартиру не пускав. Потім свідок побачила, що син [PERSON] почав приходити. Також вона пояснила, що [PERSON] принесла [PERSON] документи і запросила її бути свідком передачі документів. [PERSON] казав, що [PERSON] усе забрала та продала, а тепер хоче квартиру забрати. Він казав, що вона його ображає. [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] . Він виходив зі своєї квартири і побачив [PERSON] на колясці в дверях квартири і той попросив у свідка телефон, щоб подзвонити, слухавку взяла [PERSON] у якої [PERSON] почав вимагати повернути картку і телефон, а вона сказала, що принесе. Коли [PERSON] був сам, то був спокійний, а коли вона приходила, то були крики. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23). За змістом ст. 264 ЦПК України при вирішенні цивільної справи суд має насамперед визначити вид спірних правовідносин між сторонами, обрати норму права, що їх регулює, та правильно її застосувати. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовв`яязків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з абз. 1 ч. 1, 2, 3 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодекс. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до абз. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень діючого законодавства обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку дарування) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення. Конструкція ч. 3 ст. 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою. Отже, відсутність підпису (графічного) сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі №204/8017/17 (провадження №14-29цс23) зробила висновок про те, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Відповідно до тексту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні єдиною підставою позову, яку суд змінювати не має права, є те, що в договорі дарування відсутній підпис [PERSON] , оскільки написання дарувальником лише прізвища та ініціалів не може вважатися його особистим підписом, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування квартири від 25.04.2023 року між [PERSON] та [PERSON] позивач передав у власність (подарував), а відповідач прийняла у власність (в дар) належну дарувальнику на праві особистої приватної власності квартиру, яка знаходиться у м. Вільногірськ. Договір посвідчено приватним нотаріусом. Договір підписано сторонами шляхом власноручного зазначення в графі «Підписи»: дарувальником - « [PERSON] », та обдарованою - « [PERSON] та графічний підпис». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Суд звертає увагу на те, що якщо на думку сторони позивача договір дарування не містить підпису сторіни правочину, вказане за загальним правилом та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 27.11.2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження №14-29цс23) вказує на дефект його форми, який за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, може свідчить про неукладеність такого правочину. Слід зазначити, що відповідно до висновків, які зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2024 року у cправі № 204/8017/17 у подібних правовідносинах власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом подання віндикаційного позову (про витребування майна з чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). ВП ВС відступила від правових висновків КЦС ВС, викладених у постановах від 22.06.2022 року у справі № 335/8468/18 та від 18.01.2023 року у справі № 753/15818/19. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч. 1 ст. 13, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Виходячи з викладеного вище, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed