Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У лютому\~2025\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~стороні позивача:\~Об`єднання співвласників\~багатоквартирного будинку\~«Будинок-74»,\~та просив:\~1)\~встановити порядок\~користування квартирою\~ [ADDRESS] \~виділивши в\~користування [PERSON] \~житлову кімнату\~площею 14.9 м. кв. позначеною цифрою 4 в технічному паспорті, а [PERSON] житлову кімнату площею 11.4 м.кв. позначеною цифрою 7 в технічному паспорті. Допоміжні приміщення кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовані шафи залишити в спільному користуванні; 2) зобов`язати голову ОСББ «Будинок-74» укласти з [PERSON] та [PERSON] окремі договори на користування квартирою та відкрити окремі особові рахунки відповідно до площі виділеного їм житлового приміщення з урахуванням площі приміщень, які залишені у спільному користуванні. Судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації жила ВП «ПТУ АЕС» ДІ НАЕК від 06 січня 2001 року б/н та зареєстрованого в КП Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська у реєстровій книзі за N?б, запис N?67 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 червня 2022 року після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Інша 1/2 частина вищезазначеної квартири належить його синові [PERSON] , який проживає у даній квартирі разом з позивачем та користується всіма комунальними послугами. Майже весь час позивач сплачує сам всі витрати за комунальні послуги, в свою чергу відповідач з грудня 2023 року по грудень 2024 року коштів надав лише частково, а у позивача не має можливості сплачувати такі кошти самостіно. Дана квартира є двокімнатною, житлова площа - 26,3 кв.м., загальна площа квартири - 48,9 кв.м. згідно технічного паспорту на квартиру. Позивач також зазначив, що є пенсіонером та добросовісно сплачує всі комунальні послуги, наразі заборгованість відсутня, проте відповідач проживає з ним спільно в квартирі та користується всіма послугами, проте не сплачує за них кошти. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу сплати комунальних рахунків, які надходять за адресою вищевказаної квартири, відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати хоча б якусь частину комунальних послуг, позивач змушений звернутися до суду з відповідними вимогами. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.03.2025 відкрито позовне провадження, та призначено підготовче судове засідання. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив також в заяві, що проти позовних вимог не заперечує. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. У відповідності до вимог ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.2001 на праві приватної власності по 1/3 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно технічного паспорту, виготовленому станом на 26.08.2021, вказана квартира загальною площею 48,9 кв.м., житловою 26,3 кв.м. та складається з двох житлових кімнат: кімнати № 4 площею 14,9 кв. м; кімнати №7 площею 11,4 кв. м; коридора 9,1 кв.м., вбудованих шаф 0,7 кв.м. та 0,6 кв.в., кухні 7,4 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., ванни 2,5 кв.м., балкону 1,0 кв.м. При цьому, житлові кімнати № 4, площею 14,9 кв.м, та №7, площею 11,4 кв.м, є ізольованими приміщеннями, кожна має окремий вхід. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.06.2022 виданого після смерті [PERSON] , [PERSON] (чоловік спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця) успадкували по 1/6 часток квартири [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 08.06.2022 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/6 вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2022. Відповідно до копії паспорту позивача, а також оглянутого в судовому засіданні оригіналу, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 03.02.2025 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків від 04.12.2024, а також відповідно до довідок від 04.12.2024 та від 05.12.2024, [PERSON] сплачуються кошти за надання комунальних послуг в повному об`ємі та заборгованість за вищевказаною квартирою станом на грудень 2024 року відсутня. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частинами 1, 2 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до частин 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа N 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа N 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа N 344/698/18). За приписами ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також, як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] ) належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, між сторонами виникають суперечності з приводу сплати кожним з них своєї частки житлово-комунальних послуг, розмір частки позивача згідно з правовстановлюючими документами відповідає розміру частки, якою він фактично користується, суд вважає, що наявні підстави для визначення судом порядку користування зазначеною квартирою. При визначенні порядку користування спірною квартирою, суд враховує технічно можливим виділити [PERSON] житлову кімнату площею 14.9 м. кв. позначену цифрою 4 в технічному паспорті, а [PERSON] житлову кімнату площею 11.4 м.кв. позначеною цифрою 7 в технічному паспорті. Допоміжні приміщення кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовані шафи, балкон, залишити в спільному користуванні, що буде відповідати захисту прав позивача. Крім того, відповідачем такий порядок користування квартирою не заперечується. Щодо вимоги позивача про зобов`язання голову ОСББ «Будинок-74» укласти з [PERSON] та [PERSON] окремі договори на користування квартирою та відкрити окремі особові рахунки відповідно до площі виділеного їм житлового приміщення з урахуванням площі приміщень, які залишені у спільному користуванні, то така є безпідставною та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства з огляду на наступне. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. При цьому, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до частини першої, частини другої статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Крім того, правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах. За положеннями ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою - ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вищенаведене свідчить про те, що первісне значення у врегулюванні відносин між користувачами послуг та їх надавачами має домовленість. Очевидно, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. У той же час, при виникненні спірної ситуації, наприклад незгоди надавача послуг за зверненням користувача щодо зміни такої домовленості, що унеможливлює користування житлово-комунальними послугами у спосіб, бажаний користувачем, такий спір може вирішити суд. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до підприємств - надавачів комунальних послуг із заявою про відокремлення особових рахунків між співвласниками квартири, а також відмови таких організацій у цьому. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що питання щодо відокремлення особових рахунків у спірній квартирі можливо вирішити у позасудовому порядку, звернення до суду з вказаною позовною вимогою на думку суду є передчасним. Тому, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Разом з тим слід зазначити, що ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зважаючи на те, що позивач є власником 1/2 частини спірної квартири, останній вправі пред`явити до іншого співвласника вимоги на компенсацію понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг або ж на зворотну вимогу (регрес) у випадку виконання судового рішення, за вирахуванням частки, яка припадає на неї (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а наданий суду фіскальний чек від 18.12.2024 року доводить оплату позивачем 1211 грн. судових витрат, понесених позивачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати в розмірі 605 грн.

Outcome: partial