Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 30.01.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 07.05.2021 №\~75552487 у загальному розмірі 19\~850,40\~грн. та судові витрати, що складаються з витрат за сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40\~грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~500,00\~грн. (а.с.\~3). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача директор ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Гедзь\~О.В. (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.12.2023 №\~401045241664, а.с.\~11) у позовній заяві зазначила, що між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 БАНК») 07.05.2021 було укладено в електронній формі договір позики №\~75552487, за з умовами якого Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 6\~000,00\~грн., які мав повернути в установлений договором строк зі сплатою передбачених договором відсотків. Проте Відповідач, отримавши кошти у позику, не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за цим договором. У подальшому названий Позикодавець відступив право вимоги за цим договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), останнє Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 19\~850,40\~грн., що включає: \~заборгованість за основною сумою боргу \~ \~ \~ \~ 6\~000,00\~грн.; \~заборгованість за відсотками \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 13\~850,40\~грн. Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с.\~7-9). Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; копії ухвали суду направлено сторонам, Відповідачу за двома наявними в матеріалах справи адресами: за місцем реєстрації та за адресою, зазначеною Позивачем у позовній заяві (а.с.\~74-76, 77). Оскільки Відповідач копії зазначеної ухвали суду про відкриття провадження не отримав за жодною адресою, ухвалою суду від 07.03.2025 було змінено порядок розгляду справи та ухвалено розглядати надалі цю справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою забезпечення рівності сторін, права особи на захист, забезпечення належного повідомлення всіх учасників справи, в тому числі Відповідача, із застосуванням, у разі необхідності, правових механізмів, передбачених статтею\~128 ЦПК України; встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву; призначено розгляд справи на 27.03.2025 (а.с.\~88-90), надалі відкладено на 11.04.2025 через першу неявку Відповідача. У судове засідання 11.04.2025 представники Позивача не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено, зокрема, поштовими повідомленнями; 09.04.2025 до суду подано письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.\~124-125), аналогічне клопотання викладено у позовній заяві (а.с.\~3). Відповідач у судові засідання 27.03.2025 та 11.04.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті\~128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за двома наявними в матеріалах справи адресами: за місцем реєстрації та за адресою, зазначеною Позивачем у позовній заяві (а.с.\~1, 71), що поверталися без вручення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.\~104, 107, 122, 123), а також шляхом розміщення оголошень про його виклик у судові засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу Судової влади України (а.с.\~96-97, 111-112). За наведених обставин Відповідач, місце фактичного проживання (перебування) якого невідоме, вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою їх місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт\~2 частини сьомої статті\~128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до норм статей\~3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Згідно вимогами пункту\~4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №\~265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті\~5 названого Порядку. З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті\~55, 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті\~223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с.\~3) та в клопотанні про розгляд справи без участі їх представника (зокрема, а.с.\~124-125), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» в особі виконавчого директора Білана\~В.І., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 07.05.2021 через веб-сайт Товариства (https://mycredit.ua) був укладений Договір позики №\~75552487; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання, електронної пошти, номер мобільного телефону, номер паспарту, РНОКПП) наведено в пункті\~11 цього Договору із зазначенням номеру платіжного засобу (номеру банківської картки) та одноразового ідентифікатору електронного підпису (паролю) для укладення Договору в електронній формі (а.с.\~12), який окремо підтверджено у довідці про ідентифікацію, в якій наведений у згаданому Договорі одноразовий ідентифікатор відповідає даті підписання цього Договору 07.05.2021 об 11:55\~год. та персональним відомостям Відповідача (а.с.\~23). За умовами названого Договору Позикодавець надає Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 6\~000\~грн.; строк кредитування 26\~днів (до 02.06.2021); процентна ставка фіксована 1,99\~% в день. Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві підтверджується копією платіжної інструкції №\~6029b2cc-571f-492c-aa5d-85c80d0ce845, з якої судом встановлено, що на карту Відповідача, зазначену в Договорі позики, 07.05.2021 було здійснено перерахування коштів у розмірі 6\~000,00\~грн. (а.с.\~10). Отже, ТОВ\~«1\~БАНК» належно виконав умови Договору, надавши Відповідачеві кошти у передбаченому Договором розмірі, проте Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не вніс жодного платежу на погашення заборгованості, що підтверджено доданим до позовної заяви Розрахунком заборгованості (а.с.\~4-6). Надалі між Позикодавцем ТОВ «1\~БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 26.10.2021 було укладено Договір факторингу №\~2610 (а.с.\~26-30), за умовами якого останньому відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором позики, що підтверджено, зокрема, копією Реєстру прав вимог №\~2, в якому під номером 18143 значиться Відповідач із заборгованість за Договором, укладеним 07.05.2021 об 11:55\~год. (а.с.\~35). У подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та Позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 03.04.2023 було укладено Договір факторингу №\~030423-ФК (а.с.\~38-42), за умовами якого останньому відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором позики, що підтверджено, зокрема, копією Реєстру заборгованості від 03.04.2023, де під номером 35460 значиться Відповідач з одночасним наведенням відомостей, ідентифікуючий відповідний Договір позики (а.с.\~47). Позивач ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» є фінансовою установою, основним видом діяльності якого є, зокрема, кредитування, фінансовий лізинг та надання інших фінансових послуг, що підтверджено відповідно Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.\~11). Як наведено вище, Відповідачем не здійснено платежів на погашення заборгованості за Договором позики від 07.05.2021 №\~75552487, тому виникла заборгованість за цим Договором, розрахунок якої за період з 07.05.2021 до 28.01.2025 додано до позовної заяви (а.с.\~4-6). Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості за Договором позики згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 28.01.2025 має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 19\~850,4\~грн., що складається з такого: \~заборгованість за основною сумою боргу 6\~000,00\~грн.; \~заборгованість за відсотками 13\~850,40\~грн. Відповідно до приписів частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Як в ухвалі суду від 11.02.2025 про відкриття провадження у цій справі, так і в ухвалі суду від 07.03.2025 про зміну порядку розгляду справи, сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~76, 89-90). Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Також частиною першою статті\~1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зважаючи на усе викладене, встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови Договору позики від 07.05.2021 №\~75552487, не виконав в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеному у названому Договорі розміру наданої Відповідачеві позики та процентній ставці згідно з умовам Договору, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача судових витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №\~904/4507/18). Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзиву із запереченням позовних вимог, зокрема й судових витрат, суду не подавав. Позивач на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3\~500,00\~грн. надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 01.11.2024 №\~01-11/24, укладеного між Позивачем та адвокатом Ткаченко\~Ю.О., в пункті\~4.1 якого визначено розмір винагороди адвоката залежно від виду адвокатських послуг (а.с.\~48-50), а також витяг з Акту №\~3-П приймання-передачі наданої правничої допомоги (щодо підготовки позовної заяви відносно Відповідача [PERSON] ) від 10.12.2024, в якому наведено розрахунок (складові) вартості таких послуг, що загалом складають 3\~500\~грн. (а.с.\~52). Також надано передбачені законом докази на підтвердження права Ткаченко\~Ю.О. здійснювати адвокатську діяльність (а.с.\~54-55). Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 3\~500\~грн. підлягає задоволенню. Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати, понесені останнім, у розмірі 5\~922,40\~грн., що включають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40\~грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3\~500,00\~грн. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 639, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11 Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved