Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що у шлюбі в сторін народилося двоє дітей:\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .Спільне життя у сторін не склалося, через що позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача та самостійно власними силами намагається матеріально забезпечувати дітей. Відповідач від виконання свого батьківського обов`язку ухиляється, участі в утриманні дітей не приймає, хоча спроможний матеріально допомагати дітям. Оскільки, згоди щодо способу виконання відповідачем обов`язку по утриманню дітей не досягнуто, що й слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом. Провадження в справі відкрито ухвалою від 25 лютого 2025 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам визначені строки для подання заяв по суті спору у вигляді відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали та примірник матеріалів позову відповідач отримав 13 березня 2025 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 25 лютого 2025 року відповідач відзиву на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 19 грудня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Рівненській сільській раді Любомльського району Волинської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , № [NUMBER] . Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У частині 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Водночас частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, за змістом вище наведених законодавчих норм, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо або разом не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Станом на день ухвалення рішення шлюб між сторонами розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25.03.2025. Як свідчать позовна заява взаємної згоди щодо утримання дітей сторони не досягли, а відтак на їх утримання підлягають стягненню аліменти з відповідача, як батька, який проживає окремо від дітей. Жодних заперечень щодо сплати аліментів чи їх розміру відповідач суду не подавав; правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Викладені у позові фактичні обставини взаємовідносин між сторонами відповідачем не спростовано. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на утримання дітей, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також встановлені фактичні обставини в справі. Станом на дату ухвалення цього рішення сину сторін Арсену повних 8 років, дочці Аріні - 2 роки. \~ \~ \~ \~Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку по своїй суті є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом. \~ \~ \~ \~Положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначає, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене та враховуючи положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, вік дітей, неспроможність матері дитини працювати та мати самостійний заробіток через здійснення догляду за дітьми (меншій дитині ще немає 3 років), суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~Крім цього, оскільки діти сторін проживають з позивачем, а відтак основний тягар по їх утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті. Обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти на дітей немає. Відповідач в силу свого молодого віку (має 37 років), належного стану здоров`я, має можливість працювати і заробляти кошти, щоб забезпечити утримання своїх неповнолітніх дітей в достатньому для їх гармонійному розвитку рівні, має у власності нерухоме майно - магазин. Відповідач [PERSON] , який є особою молодого та працездатного віку, не надав суду доказів, які б доводили його об`єктивну не спроможність сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному судом розмірі. У нинішніх реаліях такий розмір аліментів не є надмірним та водночас відповідає принципам справедливості та розумності, а також, на переконання суду, є посильним для відповідача. Разом із цим, суд звертає увагу на те, що в разі зміни матеріального стану сторони вправі звернутися до суду з позовами про збільшення або зменшення розміру стягуваних аліментів. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved