Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Коваленко Я.О. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 1148-3219 від 30.01.2023 року в розмірі 32 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 30.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1148-3219. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 6 400, 00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк користування Кредитом 18 днів; занижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3, 00 % в день. Банк свої зобов`язання за Договором\~ виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідачки відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а сама Відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні кошти або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідачка мала безперервний доступ до самого рахунку. Відповідачка зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином,\~ у порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, Відповідачка станом на 12.06.2024 року має заборгованість 63 424, 00 грн., яка складається з наступного: 6 400, 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 57 024, 00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року провадження у справі відкрито та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання, в якому просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кисса В.І. надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що непогоджується з розміром стягуваних відсотків, які в 4, 00 раз перевищують тіло кредиту, вважає їх завищеними, просить позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити частково. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1148-3219. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 6 400, 00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк користування Кредитом 18 днів; занижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3, 00 % в день. Банк свої зобов`язання за Договором\~ виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідачки відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а сама Відповідачка отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні кошти або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідачка мала безперервний доступ до самого рахунку. Відповідачка зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином,\~ у порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, Відповідачка станом на 12.06.2024 року має заборгованість 63 424, 00 грн., яка складається з наступного: 6 400, 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 57 024, 00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтями 5,12,13,81,83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1148-3219. На підставі зазначеного договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 6 400, 00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк користування Кредитом 18 днів; занижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3, 00 % в день. Орієнтовна вартість кредиту 64 000, 00 грн, що включає відсотки за користування кредитом у розмірі 57 600, 00 грн. Реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 756 335, 00 %. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання умов договору у позичальниці виникла заборгованість станом на 12.06.2024 року у розмірі 63 424, 00 грн., з яких: 6 400, 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 57 024, 00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Із зазначеного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту в декілька раз. Відповідно ст. ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, враховуючи викладене, а також з урахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 756 335, 00 %, тобто у розмірі 3% за кожен день прострочення, що призвело до нарахування процентів у розмірі 33 700, 00 грн. і перевищує тіло кредиту в декілька раз, є несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, яка справедливість добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18. Враховуючи, що зобов`язання має виконуватись належним чином, а також те, що відповідачка була обізнана про необхідність здійснювати сплату процентів за користування кредитними коштами, проте, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів за користування кредитними коштами тілу кредиту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача проценти у розмірі 6 400, 00 грн., виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДІТ ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 12 800,00 грн., яка складається з: 6 400, 00 - заборгованість за кредитом; 6 400, 00 - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до чч.1, 2 ст.79 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.88 ЦПК. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів (ч.2 цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, такий висновок зробив ВСУ в постанові №703/686/15-ц. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що у задоволені вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, слід відмовити. На підставі вищезаначеного,

Outcome: partial