Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних, в якому просило стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» втрати від інфляції 13 569,42, три відсотки річних 8794,77, а всього - 22 364,19грн. Мотивуючи позов тим, що 19.05.2020 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПП «ПЛАЗМАТЕК-ТРАНС» було укладено Договір добровільного страхування N?003227/4011/0000313 транспортного засобу Мерседес (д.р.н. [NUMBER] ). 25.08.2020 в м. Вінниця сталося ДТП за участю автомобіля Опель (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Мерседес (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] (власник ПП «ПЛАЗМАТЕК-ТРАНС»). Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької обл. від 23.09.2020 року(справа N?127/19364/20) ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі договору страхування та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 427 086,37 грн (ПД N?172163, N?191274). 16.02.2023 Вінницький міський суд Вінницької області виніс рішення (справа N? 127/279/23) про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА», в порядку суброгації - 297 086,37 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано та пред?явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. 23.01.2024 рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі N? 127/279/23 остаточно виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями приватного виконавця Целіна Я.І N?24/07/2023348, N?1026, N?74, N?89. 3 огляду на викладене позивач стверджує, що отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних за період з 28.01.2023, тобто нарахування прострочення виконання зобов?язання по відшкодуванню шкоди здійснюється з урахуванням дати пред?явлення та отримання вимоги про виконання такого зобов?язання відповідно до статті 530 ЦК України, по 23.01.2024 - дата остаточного відшкодування шкоди. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та 10.02.2025 до суду надійшов відзив, відповідно до якого, відповідач заперечує щодо позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідач не погоджується з визначеним позивачем періодом нарахування, та стверджує, що вказані твердження, а також доводи наведені на підтвердження останніх є необгрунтованими з наступних підстав. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі N? 127/279/23 від 16.02.2023, задоволено позов СК «УНІКА» до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь страховика в порядку суброгації витрати, пов?язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 297 086,37 грн, а також судовий збір в розмірі 4456,30 грн. Рішення набрало законної сили 21.03.2023. На підставі вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист N? 127/279/23 від 18.04.2023 року, який був пред?явлений для примусового виконання, у зв?язку з чим, відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 297 086,37 грн. 23.01.2024 відповідачем остаточно погашено вищевказану заборгованість, про що свідчить платіжне доручення N? 89 від 23.01.2024, а вищенаведене виконавче провадження завершено, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВІ N? 72068139 від 23.01.2024 винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Целіною Яною Ігорівною, а отже період нарахування заборгованості має становити з 21.03.2023 по 23.01.2024. Разом з цим, відповідач стверджує, що у позивача взагалі відсутнє право на стягнення збитків від інфляції та 3% річних. Так, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі наведеного, відповідач, вважає, що у задоволенні позову СК «УНІКА» до [PERSON] слід відмовити, оскільки на час дії в Україні воєнного стану боржник звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов?язань встановленої ст. 625 ЦК України на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Ухвалою від 10.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача до зали судового засідання не з`явився, одним з пунктів прохальної частини позовної заяви просив справу слухати у відсутність представника позивача. Представник відповідача, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві. Заслухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі N? 127/279/23, яке набрало законної сили 21.03.2023, стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА», в порядку суброгації - 297 086,37 грн, 23.01.2024 відповідачем остаточно погашено вищевказану заборгованість, про що свідчить платіжне доручення N? 89 від 23.01.2024, а вищенаведене виконавче провадження завершено, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВІ N? 72068139 від 23.01.2024, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Целіною Яною Ігорівною. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ПрАТ «СК «УНІКА» заявлено до стягнення за період з 28.01.2023 по 23.01.2024 збитки від інфляції, які склали 13\~569,42 грн. та 3 % річних за аналогічний період 8\~794,77 грн, а всього 22\~364,19 грн. За ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з приписами ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ч. 2\~ст.11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом\~статей 598-609 ЦК України\~рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625\~ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так, приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15). Однак суд не погоджується з розрахованим позивачем періодом прострочення зобов`язання. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Однак, в даному випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою, а сума на яку позивачем в даному позові нараховані інфляційні втрати та 3% річних визначена остаточно лише рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2023 року у справі №127/279/23, яке набрало законної сили 21.03.202023 з тих підстав, що відповідно до\~\~ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто саме судом визначена сума в розмірі 297 086,37 грн, яка підлягала стягненню з відповідача на користь страховика залежно від фактичних витрат. Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач ПрАТ «СК «УНІКА» має право на стягнення зі [PERSON] сум відповідно до\~ст. 625 ЦК України, але за період з 21.03.2023 (дата набрання рішення законної сили) по 21.03.2024 (дата фактичного виконання вказаного рішення суду відповідачем), тобто період прострочення становить 309 днів (з 21.03.2023 по 23.01.2024 року). Відповідно інфляція за цей період становитиме 6\~963,93 грн та 7\~341.52 грн - три проценти річних. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 6\~963,93грн інфляційних збитків та 7\~341.52 грн - три проценти річних, всього а всього 14\~305,44 грн., отже вимоги позов задоволено на 64 %. Щодо посилання відповідача на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне, суд не вбачає підстав для застосування п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями - пенею, штрафом чи неустойкою, а є складовою основного зобов`язання, позивач не є кредитодавцем так само як відповідач позичальником, а предметом позову є вимоги, які є складовою основного зобов`язання та застосовується як особлива міра відповідальності. Законодавець в пункті 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~не передбачив особливості регулювання наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо відшкодування шкоди. Як наслідок, підстави для застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~для вирішення спору в цій справі відсутні. (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22). Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Суд, вважає, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, а відтак, доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог на 64%, з яких: судовий збір у розмірі 1\~717,76 грн та судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2 684 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial