Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась в суд з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 479228-КС-004 від 25.07.2024 року у розмірі 92438 грн. 80 коп., яка складається з 32820 грн. 22 коп. заборгованості за тілом кредиту, 59618 грн. 58 коп. заборгованості за відсотками. Мотивувала вимоги тим, що 25.07.2024 року між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір № 479228-КС-004, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 33000 грн. зі сплатою 1,15013537 % за кожен день користування такими за зниженою процентною ставкою, 1,5 % на день за стандартною відсотковою ставкою та одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 4950 грн. Відповідач не виконала в повному обсязі свого обов`язку щодо повернення грошових коштів, сплативши грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 21450 грн., у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, просила витребувати у АТ «Кредобанк» інформацію, що містить банківську таємницю. Ухвалою від 03 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. Ухвалою від 03 березня 2025 року клопотання представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Мишевської Н.М. про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ «Кредобанк» інформацію, що містить банківську таємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Мишевську Н.М. на отримання у АТ «Кредобанк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу. Повідомлено, що в разі невиконання вимоги суду про представлення доказів по справі винні особи несуть відповідальність встановлену законом. Вказана ухвала представником позивача не виконана. Ухвалою від 14 квітня 2025 року стягнуто з представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Мишевської Н.М. штраф в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. 40 коп. за невиконання ухвали суду від 03 березня 2025 року. Відповідач повідомлялась про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 25.07.2024 року [PERSON] уклала з ТзОВ «Бізнес Позика» договір № 479228-КС-004 про надання споживчого кредиту, шляхом підписання такого, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір та паспорту споживчого кредиту електронним підписом одноразовими ідентифікаторами UA-5181, UA-2789, згідно яких відповідачу надано кредит у розмірі 33000 грн. строком на 169 днів (24 тижні) зі сплатою 1,15013537 % за кожен день користування кредитними коштами за зниженою відсотковою ставкою, 1,5 % в день за стандартною відсотковою ставкою, комісія за надання кредиту становить 4950 грн. З підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що позивачем надано відповідачу суму коштів у розмірі 33000 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримувала від позивача вказані грошові кошти, а також не підписувала відповідний кредитний договір суду не надано. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до умов договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, однак свої зобов`язання не виконала в повному обсязі, у встановлений строк кредит не повернула та не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 92438 грн. 80 коп., яка складається з 32820 грн. 22 коп. заборгованості за тілом кредиту, 59618 грн. 58 коп. заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом та довідкою про стан заборгованості від 08.02.2025 року. Однак, суд не може в повній мірі погодитися з наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Водночас, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 479228-КС-004 від 25.07.2024 року, який укладено після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 21.08.2024 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1,15013537 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. З огляду на вказане, дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування з 21.08.2024 року щоденної відсоткової ставки у розмірі 1,15013537 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства. Суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 25.07.2024 року по 20.08.2024 року відсотків за користування кредитом у розмірі 1,15013537 % на день, які становлять 10247 грн. 58 коп. (27 днів * 379 грн. 54 коп.). Однак, починаючи з 21.08.2024 року нарахування відсотків не могло бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про менший розмір таких. Таким чином, за період з 21.08.2024 року по 09.01.2025 року (в межах позовних вимог) 142 дні, позивач, виходячи з розміру кредиту 33000 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 330 грн. на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 46860 грн. (142 дні * 330 грн.). Враховуючи викладене вище, правильна сума заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованим відсоткам становитиме 57107 грн. 58 коп. (10247 грн. 58 коп. + 46860 грн.), а з врахуванням сплаченої [PERSON] суми у розмірі 16320 грн. 22 коп. в рахунок погашення заборгованості по відсотках, така становитиме 40787 грн. 36 коп. (57107 грн. 58 коп. - 16320 грн. 22 коп.), яка підлягатиме стягненню. Зі змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 479228-КС-004 від 25.07.2024 року у розмірі 73607 грн. 58 коп., яка складається з 32820 грн. 22 коп. заборгованості за тілом кредиту, 40787 грн. 36 коп. заборгованості за відсотками. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial