Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №2001839858801 від 18.03.2021 в розмірі 41184,00 грн та договором № 1010656908 від 31.10.2022 в розмірі 45373,59 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» (далі Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір №2001839858801 від 18.03.2021, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 41184, 00 грн та кредитний договір № 1010656908 від 31.10.2022, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 45373, 59 грн. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 31.10.2024 заборгованість - за кредитним договором №2001839858801 від 18.03.2021 становить 67027,76 грн, з яких заборгованість за кредитом - 41122,76 грн, заборгованість за процентами - 25905 грн та заборгованість за комісією - 0 грн. - за кредитним договором № 1010656908 від 31.10.2022 становить 54069,98 грн, з яких заборгованість за кредитом - 45373,59 грн, заборгованість за процентами - 8,11 грн та заборгованість за комісією - 8688,28 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 63). 11.02.2025 відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позову та зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про направлення листа-вимоги щодо погашення суми заборгованості в повному обсязі достроково, тому позивач не наділений правом вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором № 1010656908 від 31.10.2022, оскільки строк виконання договору на час звернення з позовом не настав, а настане лише 31.10.2025. Крім того, наголосив, що передбачена даним договором комісія в розмірі 1,4% за обслуговування кредитної заборгованості не є послугою в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" та є нікчемною, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією - в розмірі 8688, 28 грн. Відповідач вказав, що позивачем не надано первинних документів щодо видачі кредитних коштів та збільшення розміру кредитного ліміту, а наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом. Виписка по рахунку не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам офіційного документу. Зазначив, що до лютого 2022 виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, після введення воєнного стану звертався з листами до банку з проханням надати можливість закривати зобов`язання за тілом кредиту, оскільки мав тяжке фінансове положення в сім`ї та має заборгованість по невиплаченій заробітній платі, проте позивач відмовився піти на зустріч. Просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 18.03.2021 між позивачем та [PERSON] підписано заяву №2001839858801 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредит у розмірі 30 000,00 грн строком на 12 місяців. Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 11). Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 11 зворот). Пунктом 4 паспорта кредиту визначено, що розмір стандартної процентної ставки - 47,88 %, реальна річна процентна ставка - 47,88 %, орієнтовна загальна вартість кредиту - 12577, 88 грн. З довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001839858801 від 18.03.2021 вбачається, що сума кредитного ліміту за таким кредитним договором збільшувалась до 41184, 00 грн (а.с. 40). 31.10.2022 між позивачем та [PERSON] підписано заяву №1010656908 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредит у розмірі 45373, 59 грн строком на 36 місяців. Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердив, що прийняв Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 13). Такий договір підписано сторонами за допомогою електронного підпису. Пунктом 4 паспорта кредиту визначено, що розмір процентної ставки - 0,01%, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 1, 4 %, орієнтовна загальна вартість кредиту - 68248, 75 грн. Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у новій редакції, що діє з 15.03.2021) передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно п. 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно розрахунку заборгованості за договором №2001839858801\~від 18.03.2021\~становить 67027,76\~грн,\~з яких\~заборгованість за\~кредитом -\~41122,76\~грн,\~заборгованість за\~процентами -\~25905\~грн та\~заборгованість за\~комісією -\~0\~грн (зворот а.с. 42- а.с. 45). Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1010656908\~від 31.10.2022\~становить 54069,98\~грн,\~з яких\~заборгованість за\~кредитом -\~45373,\~59\~грн,\~заборгованість за\~процентами -\~8,11\~грн та\~заборгованість за\~комісією -\~8688,\~28\~грн (а.с. 41-42). До матеріалів позовної заяви позивачем долучено виписки з особового рахунку відповідача за період з 18.03.2021 по 31.10.2024 та 31.10.2022 по 31.10.2024, з яких вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами на власний розсуд (зворот а.с. 45 - а.с. 53). Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою №КНО-44.2.2/683 від 04.11.2024 про повернення заборгованості за кредитними договорами, однак станом на момент звернення до суду з позовною заявою відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами [PERSON] не виконав (зворот а.с. 37- а.с. 38). Відповідачем не спростовано доказів, наданих представником позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Положення чинного законодавства України не забороняють банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування. Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Заборгованість за договором №2001839858801 від 18.03.2021 в загальному розмірі 67027,76 грн суд вважає обґрунтованою та доведеною позивачем, а тому такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В пункті 10 заяви №1010656908 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 31.10.2022 комісія за обслуговування кредитної заборгованості визначена в розмірі 635, 23 щомісяця протягом 36 місяців, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) - 22868, 28 грн. Встановивши у кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 635, 23 щомісяця, що складає 22868, 28 грн, банк не зазначив/не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 635, 23 в місяць (усього за 36 місяців - 22868, 28 грн) наближена до половини розміру самого кредиту, отриманого позивачем для споживчих цілей (45373, 59 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позивач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема зазначити перелік та обсяг послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія. Тому в контексті обставин даної справи, а також характеру спірних правовідносин, суд вважає дані умови кредитного договору нікчемними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору №2001839858801 від 18.03.2021 та існування заборгованості за тілом кредиту та відсотками, зазначеними в позовній заяві, та задовольняє дані заявлені вимоги. Оскільки судом визнано умови кредитного договору №1010656908 від 31.10.2022 щодо визначення розміру комісії нікчемними, суд відмовляє в задоволені вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в заявленому позивачем розмірі 8688, 28 грн та стягує заборгованість за таким договором в розмірі 45381, 70 грн, з яких заборгованість за кредитом - 45373, 59 грн та заборгованість за процентами - 8, 11 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2248, 47 грн.

Outcome: partial