Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Іннова Фінанс» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 20 січня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2769720124. Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику в розмірі 6900,00 грн. шляхом перерахунку на рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 та/або 1.5, 1.6 цього договору, його додатків. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6900,00 грн. Однак, позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 54\~165,00 грн., з яких: 6900,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 47\~265,00 грн. заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 15 січня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» не прибув. У позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання повторно не прибули з невідомих суду причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності не подавала. Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року постановлено про відмову представнику відповідача у задоволенні клопотання у черговому відкладенні розгляду справи, задоволення клопотання представника позивача про здійснення заочного розгляду справи у відсутності учасників справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 20 січня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у позику № 2769720124, який підписано позичальником електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором ak6s89f9w (а.с. 12-21). Відповідно до п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6900,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 1.3, п. 1.4 та/або п. 1.5 цього договору, його додатків. Мета отримання кредиту - для власних потреб; процентна ставка - фіксована; дисконтна (знижена) процентна ставка - 1,99% на день (726,35% річних) (п. 1.1.4 договору); процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5 % річних) (п. 1.1.5 договору). За положеннями п. 1.2 договору строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Згідно з п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення позики - на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково; дата надання позики 20.01.2024 року; дата повернення позики 19.02.2024 року. На період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс», «повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою (п. 1.5 договору). Відповідно до п. 1.4.1. у межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п. 1.3 даного договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній сторонами. Згідно з п. 1.5 договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс», «повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. За приписами п. 1.7 вказаного договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 та/або п. 1.3 договору. До укладання договору позики [PERSON] ознайомилася з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику та паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором ak6s89f9w, який був надісланий на її мобільний номер телефону. Підписавши договір позики, відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути надані кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало відповідачу кредит в розмірі 6900,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів 20.01.2024 року о 22:29:56 на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……8109, що постає із листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 24). Доказів зворотного відповідачем суду надано не було. В той же час, відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору надання грошових коштів у позику № 2769720124 від 20.01.2024 року із дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Однак, у порушення умов указаного договору відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 6900,00 грн. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. Як вбачається з умов договору № 2769720124 від 20.01.2024 року для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами передбачено стандартну процентну ставку у розмірі 2,5% в день та знижену процентну ставку 1,99% в день, умови застосування якої передбачені п. 1.5. договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частинами 4 та 5, відповідно до яких денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч. 4 ст. 8 Закону), при цьому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1% (ч. 5 ст. 8 Закону). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про надання грошових коштів у позику між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено 20.01.2024 року, тобто після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а отже, умова договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентної ставки в розмірі 2,5% в день є нікчемною, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає максимальну денну процентну ставку в розмірі 1%, яку і слід застосувати для нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами. Також судом встановлено, що позика [PERSON] надавалася строком на 30 днів, датою повернення позики є 19.02.2024 року. Однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, по 21.10.2024 року включно, тобто за 274 дні, нарахувавши їх у розмірі 47\~265,00 грн. (6900,00 х 2,5% х 274 дні). Розділ 4 договору надання грошових коштів у позику від 20.01.2024 року визначає умови пролонгації строку позики. Так, за положеннями пунктів 4.1, 4.2 договору позики, позичальник має право продовжити строк (надалі - пролонгація) користування позикою. У випадку ініціювання пролонгації позичальник сплачує товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без зміни договору в бік погіршення для позичальника (п. 4.9 договору). Проте, матеріали справи не містять, та позивачем суду не надано, доказів пролонгації строку кредитування відповідачу за договором позики, у відповідності до вказаних вище положень розділу 4 договору, а саме доказів укладення додаткової угоди, підписаної із застосуванням одноразового ідентифікатора, щодо пролонгації строку користування позикою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Оскільки докази пролонгації договору № 2769720124 від 20.01.2024 року про надання грошових коштів у позику відсутні, то вказаний договір закінчив свою дію 19.02.2024 року, а відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом з 20.02.2024 року, тобто поза межами строку кредитування. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. З позовними вимогами про захист прав та інтересів кредитодавця в охоронних правовідносинах відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не звертався. Враховуючи, що зобов`язання за основною сумою боргу за кредитним договором складає 6 900,00 грн., а позивачем нарахування відсотків за користування кредитом має здійснюватись по 19.02.2024 року (30 днів), розмір заборгованості по процентах відповідача становить 2 070,00 грн. (6 900,00 х 1% х 30 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс» у розмірі 8970,00 грн., з яких: 6900,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 2070,00 грн. заборгованість за процентами. При цьому, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 45\~195,00 грн. (47\~265,00- 2070,00) Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 8970,00 грн., що становить 16,56% від заявлених до стягнення 54\~165,00 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 401,15 грн. (16,56% від 2422,40 грн), відмовивши у стягненні коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2021,25 грн. (2422,40 401,15). Сторони не заявляли про понесення ними інших будь-яких судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial