Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 08 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №12. Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем позивач з 08.12.2018 перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. Тривалий час, як відносини між сторонами розладились (приблизно з 2021 року), між подружжям все частіше почали виникли нездоланні непорозуміння. За твердженням позивача, між сторонами вже давно втрачено моральну основу шлюбу, що унеможливлює його подальше збереження. У сторін виявилися різні погляди на життя та сімейні цінності. Позивач втратила до відповідача почуття любові та довіри, фактично, сімейно-шлюбні стосунки у сторін відсутні, приблизно останніх 3-4 роки. На підставі викладеного, позивач бажає розірвати шлюб, налагоджувати сімейні стосунки наміру у позивача немає. Продовжувати і надалі перебувати в шлюбі з відповідачем позивач не бажає. Судові витрати позивач залишає за собою. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 18.03.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий час для подання заяв по суті. Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність та визнання позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 грудня 2018 року у Виконавчому комітеті Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідний актовий запис №12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Виконавчому комітеті Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 08 грудня 2018 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя подружжя не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності, шлюб фактично розпався, подружні стосунки останні 3-4 роки не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, за таких обставин подальше збереження шлюбу є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинилися. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Як вбачається з матеріалів справи сторони на даний час шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя в цьому провадженні не заявлено. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач заявила про залишення їй прізвища отриманого при реєстрації шлюбу. Про розподіл судових витрат не заявлено.

Outcome: approved