Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Представник позивача Сікачов С.Ю. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 156 300 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 20 січня 2024 року ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області Ринвою М. було складено протокол ВАВ № 900994 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП щодо [PERSON] . Суть правопорушення полягала в тому, що 12 січня 2024 року приблизно о 18 годині [PERSON] не вслідкував за своєю собакою, порода якої не відома та яка забігла на подвір`я в [ADDRESS] , без повідка та намордника, внаслідок чого вкусила собаку породи «Доберман» за праву гомілку, яка належить [PERSON] , заподіявши їй шкоди. Вказаний протокол разом з іншими матеріалами справи було направлено до суду для вирішення питання щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. 29 січня 2024 року Козелецьким районним судом Чернігівської області було винесено постанову, відповідно до якої протокол повернуто до відділення поліції № 1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, так як розгляд справ за ч. 3 ст. 154 КУпАП не відноситься до переліку справ, які підвідомчі суду. У співробітників відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, після повернення протоколу, було ще півтора місяці, щоб направити матеріали адміністративної справи для розгляду до належного органу, але ними цього зроблено не було. [PERSON] є сусідом позивачки, у них виникають конфлікти з приводу неналежного поводження [PERSON] з його собакою, що призводить до систематичного заподіяння шкоди [PERSON] , її родині та її собакам. Собака у [PERSON] метис (скоріш за все вовка і лайки) дуже крупної породи, який є дійсно небезпечним і недостатньо вихованим, оскільки постійно проявляє агресію до оточуючих і заподіює шкоду. Але співробітники відповідача 1 неналежним чином реагували на це, навіть склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ст. 154 КУпАП, зробили все, щоб [PERSON] не був притягнутий до відповідальності, що свідчить про їх умисел і ухилення від виконання своїх безпосередніх посадових обов`язків. 05 вересня 2024 року стався сьомий інцидент за два роки, собака [PERSON] знову забігла на територію позивача і почала нападати на його собак. Через це між чоловіком позивачки [PERSON] та [PERSON] сталася бійка. Чоловік позивачки отримав струс мозку, черепно-мозкову травму і було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке у подальшому 26 жовтня 2024 року перекваліфіковано на ч. 2 ст. 125 КК України. Але співробітники відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області знову почали всіма способами ухилятися від своїх посадових обов`язків і допомагати [PERSON] уникнути кримінальної відповідальності, підтвердженням чого стала постанова від 30 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому це сталося майже одразу після перекваліфікації справи і без допиту свідка - позивача [PERSON] 18 листопада 2024 року адвокатом [PERSON] зазначена постанова була оскаржена до Козелецької окружної прокуратури і 20 листопада 2024 року постанова про закриття кримінального провадження була скасована. Отже, навіть прокуратура підтвердила неналежне виконання співробітниками відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області своїх посадових обов`язків. Кримінальне провадження по даній справі ще триває, але свідок, яким є позивач, так і не допитаний, що призводить до затягування цієї справи. 17 січня 2025 року стався восьмий інцидент, який пов`язаний з тим, що [PERSON] почав пирскати сльозогінним газом в очі собаці, яка належить позивачу. 20 січня 2025 року позивач подала відповідну заяву до відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, але результати її розгляду станом на дату подання позову невідомі. Вважає, що дії співробітників відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області упередженими по відношенню до позивачки, її родини та собак, які є жертвами зі сторони некерованої собаки [PERSON] , до якого за весь цей час не було застосовано жодного типу стягнення (ні адміністративного, ні кримінального). Якби співробітники відповідача 1 належним чином виконували свої посадові обов`язки, знали їх, розуміли норми КУпАП і оперативно та належним чином реагували на правопорушення зі сторони [PERSON] , то цих ситуацій можна було б уникнути, собака позивача не була постійним клієнтом ветеринара, а сама позивачка та її родина жили б в нормальних умовах в своїй оселі, як вони на те заслуговують і на що мають право. Додатково зазначає, що собака [PERSON] є небезпечною, неконтрольованою і в той же час не має необхідних щеплень від сказу і інших хвороб, що при подальшому зволіканні може призвести до більш тяжких і навіть смертельних наслідків для потенційних жертв нападів. У зв`язку з цим позивач, її родина та її собака живуть у постійному стресі, на вулицю змушені виходити з палкою, дресирувати своїх собак у себе на подвір`ї не мають можливості і змушені їздити в інші місця - подалі від свого сусіда і його некерованої собаки, яка завжди без повідка і без намордника. Це завдає шкоди їх психіці, ментальному і фізичному здоров`ю, що також тягне за собою витрати зайвих коштів на лікування, яких можна було б уникнути, якби співробітники відповідача 1 належним чином виконували свої обов`язки. У зв`язку з цим сторона позивача вважає, що вона має право стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 моральну шкоду, яку оцінює у 153 600 гривень. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що саме сума 153 600 гривень є правильною, а в прохальній частині позовної заяви міститься технічна помилка. 03 березня 2025 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 150-157). В обґрунтування заперечень, звертає увагу, що казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, що визначені, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215. Казначейство в установленому законодавством порядку забезпечує обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, а також здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство, яке за ініціативою позивача залучено до справи в якості відповідача, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Виходячи зі змісту обставин, викладених у позові, спір у справі виник через незаконні, на думку позивачки, процесуальні дії та рішення працівників правоохоронних органів (стверджувані заподіювачі шкоди). З огляду на вказане, органами, діями яких, на думку позивачки, завдано їй моральну шкоду, є правоохоронні органи. Звертають увагу, що Казначейство є неналежним відповідачем у справі, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача з боку правоохоронних органів. Крім того, зі змісту позовної заяви встановлено, що жодної вимоги до Казначейства позивачем не висунуто. Додатково звертає увагу, на те, що на органи Казначейства покладено повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду не свідчить, що такі органи мають бути учасниками по кожній судовій справі, де однією з вимог є стягнення коштів з Державного бюджету України. Таким чином, належним відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за можливу шкоду, заподіяну позивачу. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 156 300 гривень є очевидно необґрунтованими і такими, що не відповідають встановленому законом способу захисту порушеного права. [PERSON] у позовній заяві зазначено, що протиправність поведінки особи, якою завдана шкода підтверджується постановою від 29 січня 2024 року Козелецького районного суду Чернігівської області у справі № 734/346/24, відповідно до якої протокол у справі про адміністративне правопорушення було повернуто до відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, постановою про закриття кримінального провадження у справі щодо заподіяння тілесних ушкоджень чоловіку позивачки та заявою і постановою Козелецької обласної прокуратури про скасування постанови про закриття кримінального провадження щодо заподіяння тілесних ушкоджень. Однак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Звертає увагу, що дії Казначейства відносно позивача незаконними не визнано. Також, відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дій правоохоронних органів. Крім того, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. На даний час справа по кримінальному провадженню та адміністративна справа не розглянута, що виключає наявність підстав для звернення до суду із позовними вимогами про відшкодування шкоди. Більш того, самі по собі факти скасування постанови СД ВП № 1 Чернігівського РУП ГУ НП в Чернігівській області Козелецькою окружною прокуратурою про закриття кримінального провадження не свідчать про незаконність дій відповідача 1, оскільки постанови скасовані з процесуальних підстав, та не підтверджують завдання шкоди позивачці, а також причинний зв`язок із завданою майновою та моральною шкодою. Звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є самостійною, достатньою і належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Вважає, що позивачка не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Казначейство звертає увагу суду, що у кримінальному провадженні потерпілим є громадянин [PERSON] , а позов щодо відшкодування моральної шкоди подано громадянкою [PERSON] . Таким чином, обставини, викладені у позові та докази, надані по справі про кримінальне провадження, не стосуються питання відшкодування моральної шкоди. Доводи позивачки щодо спричинення їй моральних страждань жодним чином не доведені в позовній заяві, не надано обґрунтованих доказів, що саме через дії відповідачів стан позивача погіршився, не надано належних доказів на підтвердження обсягу і характеру моральних страждань. Крім того, позивачка обмежилася лише загальними посиланнями на незаконність дій, бездіяльності правоохоронних органів та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, жодного обґрунтування, в чому полягає заподіяна моральна шкода, у позові не зазначено, не зрозуміло, з яких міркувань виходила позивачка, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 156 300 гривень, оскільки не зазначено жодного доказу, котрий це підтвердив. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди позивачка виходила з місяця, коли стався перший виклик до органу поліції (квітень 2023), до місяця останнього інциденту (грудень 2023). При цьому, суму розраховує відповідно до розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді згідно закону про державний бюджет за відповідний рік. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили про визнання незаконними дій чи бездіяльності відповідачів, не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та шкодою, на яку посилається позивачка, не надано жодних доказів того, що ці моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів. Зазначають, що до позовної заяви не надано документи, які підтверджують фактичне надання послуг, а саме акт приймання-передачі наданих послуг, специфікацію послуг, звіт про надання послуг. Таким чином, обсяг виконаних робіт адвокатом не підтверджено. Жодного підтвердження, що сплачені суми саме за надання адвокатських послуг та на чий картковий рахунок вони були перераховані, немає, а тому не можуть бути враховані судом. Звертають увагу, що в договорі від 14 листопада 2024 року № 14-11/24 містяться послуги, які надавалися адвокатом по кримінальному провадженню, де потерпілим виступає [PERSON] , перелічені послуги жодним чином не стосуються даної справи. Казначейство вважає, що питання про їх відшкодування має вирішуватись за результатами розгляду справи, в якій вони мали бути понесені. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Отже, відсутні правові підстави для відшкодування судових витрат з відповідача у зв`язку із необґрунтованістю цих вимог. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 14 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Протокольною ухвалою від 04 березня 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача та надано час для підготуванні відповіді на відзив. 07 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 178-182). Зазначає, що дійсно ДКСУ не заподіювала шкоди позивачу. Причиною залучення казначейської служби в якості відповідача поряд з ГУ НП в Чернігівській області було те, що не має єдиної позиції судів України всіх інстанцій з приводу цього питання, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду. Позивач, звертаючись до суду має на увазі Державний бюджет України, за рахунок коштів якого відшкодовується шкода, завдана діями і бездіяльністю державних органів і їх посадових осіб. Оскільки рахунки державного бюджету розміщуються в установах Державної казначейської служби України дана служба і була залучена до справи. Твердження ДКСУ, що дії правоохоронних органів не визнано незаконними, а отже, і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди є такими, що не відповідають дійсності і законодавству, оскільки для того, щоб довести факт шкоди, який заподіяний внаслідок дій/бездіяльності державних органів не обов`язкова наявність преюдиційного рішення, який це визначить, бо так як цей юридичний факт сам по собі входить у предмет доказування за вимогою про відшкодування шкоди. У діях співробітників ГУНП наявні не просто «певні недоліки», як зазначає ДКСУ, а ці недоліки, що виразилися у бездіяльності і халатному відношенні є суттєвими і призвели до систематичного порушення прав позивачки і її родини та значних матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням своїх собак і чоловіка. Незрозумілою є позиція ДКСУ щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди через закриття справи про адміністративне правопорушення і незакінчене кримінальне провадження. Адже саме закриття справи про адміністративне правопорушення щодо сусіда позивача і призвело до того, що порушник не був притягнений до відповідальності та продовжує тероризувати позивача і її сім`ю. Досудове слідство з незрозумілих причин затягується і це зволікання також призводить до того, що порушник, розуміючи свою безкарність далі продовжує порушувати права позивача і її сі`мї. Скасування постанови про закриття кримінального провадження з «процесуальних підстав» навпаки є підтвердженням неправомірної бездіяльності співробітників ГУНП. [PERSON] є фактичним чоловіком [PERSON] , з яким вона проживає вже близько десяти років. У зв`язку з цим, обставини кримінальної справи стосуються цієї справи і стягнення моральної шкоди. Позивач доводить спричинену їй та її сім`ї шкоду, наводить 8 фактів, які продовжуються роками, де зазначені всі обставини подій і описана бездіяльність правоохоронних органів. Надані докази самих подій і наслідків, які вони спричинили. Є фото, відео, копії розрахункових документів і висновків ветеринарного лікаря та медичні документи, що підтверджують травми чоловіка позивача. Додатково зазначає, що саме в зв`язку з бездіяльністю правоохоронних органів (а конкретно - співробітників ГУНП), собаки позивача зазнають постійних тілесних ушкоджень, її чоловік також отримав побої, позивач і її сім`я не можуть спокійно жити та проводити час зі своїми домашніми улюбленцями на своєму подвір`ї чи десь в полі, оскільки завжди є ризик, коли там опиниться сусід чи його собака, яка не має ні повідку, ні намордника, і яка не виховується своїм господарем. Це крім моральних страждань тягне за собою і матеріальні витрати на лікування, доставку тварин до лікаря і лікування людей. Позивач для розрахунку моральної шкоди бере за основу мінімальну заробітну плату за період коли напади сусіда і його собаки стали вкрай нестерпними, а відсутність реакції за сторони відповідача 1 особливо цинічною і безвідповідальною. Щодо стягнення судових витрат позивач вказує, що сума 968,90 гривень є опискою і її не треба брати до уваги. Крім того, сторона позивача не зазначає суми за послуги правничої допомоги по договору, укладеному між позивачем і адвокатом у розрахунку судових витрат, який є в тексті позову і також не просить їх стягнути в якості судових витрат по даній справі. 20 березня 2025 року надійшла заява від Чернігівської окружної прокуратури про вступ прокурора у справу у порядку ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою захисту інтересів держави, в зв`язку з тим, що відзив ГУНП в Чернігівській області не подано (а.с. 193-199). 24 березня 2025 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, клопотання про виклик і допит свідка [PERSON] та заяву про уточнення позовних вимог. Суд протокольними ухвалами задовольнив клопотання про вступ прокурора у справу, відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та задовольнив клопотання про виклик свідка. Ухвалою від 24 березня 2025 року представнику позивача відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивачка зазначила, що знаючи практику Козелецького районного суду працівник поліції умисно направив до суду протокол за ч. 3 ст. 154 КУпАП, а після повернення протоколу не направив його до належного органу. Крім того, указала на те, що перевірку за її заявами проводив один і той самий працівник поліції Микола Ринва. Представник позивача зазначив, що шкода завдана собаці, яка належить позивачці. Складений протокол про адміністративне правопорушення на власника іншої собаки був направлений до Козелецького районного суду, однак суд повернув протокол до поліції, в зв`язку з тим, що не підлягав розгляду. Після повернення протоколу жодних дій поліцією вчинено не було, вважає, що це було зроблено свідомо, так як працівник поліції повідомив позивачу, що йому шкода собаки. Крім цього, у позовній заяві детально описано інші вісім конфліктів. Кримінальне провадження за ст. 125 КК України було відкрито щодо чоловіка позивачки. Зазначене кримінальне провадження закривалося, але ухвала про закриття була скасована. Розмір моральної шкоди підтверджений доказами. До казначейства, яке було залучено формально, вимоги відсутні. Представник відповідача ГУНП в Чернігівській області у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Представники відповідача Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнали, посилаючись на пояснення, надані у відзиві. Додатково зазначили, що казначейство не є учасником спірних правовідносин. Щодо стягнення моральної шкоди не встановлено факту бездіяльності чи неправомірних дій відповідача. Кримінальне провадження, на яке посилається позивачка стосується іншої особи, свідка у цій справі. Прокурор просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є власником собаки, оскільки у ветеринарному паспорті вказана інша особа. Вважає, що позов має бути пред`явлений до [PERSON] . Кримінальне провадження було відкрито, де потерпілим є інша особа. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивачки, перебуває з нею у цивільному шлюбі 15 років. З сусідом [PERSON] було більше 8 конфліктних ситуацій. Писали заяви до поліції, але жодного разу його не було притягнуто до відповідальності. Кримінальне провадження, у якому він є потерпілим, триває до цього часу. Він знає сусіда 15 років, раніше з ним конфліктів не було. Конфлікти виникають з сусідом через собак. Моральна шкода полягає у тому, що поліція не вживає жодних заходів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 13 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до Козелецького відділення Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області та 18 січня 2024 року до відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області із заявами щодо прийняття мір та притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 154 КУпАП (а.с. 38-39, 40-41). 18 січня 2024 року [PERSON] надавалися письмові пояснення ст. ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області (а.с. 59). ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області Ринвою М. складено рапорти, адресовані начальнику відділення поліції № 1 від 01 травня 2023 року та 25 січня 2024 року (а.с. 83,84). Згідно із довідкою ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про результати перевірки інформації, викладеної у заяві [PERSON] , звернення зареєстроване за № 2028 від 13 квітня 2023 року, в ході перевірки встановлено, що [PERSON] не порушує правила вигулу собак та їх утримання. Притягнути останнього до відповідальності за адміністративне правопорушення за ст. 154 КУпАП не можливо, оскільки його собака не входить до переліку небезпечних порід собак (а.с. 27). Відповідно до довідки ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області про результати перевірки інформації викладеної у заяві [PERSON] , звернення зареєстроване за № 349 від 18 січня 2024 року, в ході проведення перевірки відносно [PERSON] складено протокол за ч. 3 ст. 154 КУпАП та направлено на розгляд до суду, додатково з сусідами заявниці було проведено бесіду профілактичного характеру та роз`яснено норми доброго сусідства (а.с. 28). Крім того, на звернення [PERSON] від 13 квітня 2023 року та від 18 січня 2024 року начальником ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області надано відповіді вих. 2637 від 05 травня 2023 року та вих. № 909 від 29 січня 2024 року (а.с. 46, 54). 20 січня 2024 року ДОП відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області Ринвою М. складено протокол ВАВ № 900994 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП щодо [PERSON] , [INFO] (а.с. 82). 29 січня 2024 року Козелецьким районним судом Чернігівської області у справі № 734/346/24 винесена постанова про повернення протоколу серії ВАВ № 900994 від 20 січня 2024 року до відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області (а.с. 56). [PERSON] зверталась до ветеринарної клініки з приводу лікування собаки Веста 13 квітня 2023 року, 18 квітня 2023 року, 24 січня 2024 року, 09 червня 2024 року (а.с. 29-32). Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2024 року внесені відомості до ЄРДР за № 12024275460000208 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі заяви [PERSON] щодо завдання йому тілесних ушкоджень [PERSON] (а.с. 43 на звороті). 30 жовтня 2024 року дізнавачем сектору дізнання відділення поліції №1 (смт Козелець) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12024275460000208 від 06 вересня 2024, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 57). Відповідно до повідомлення від 01 листопада 2024 року № 13180 [PERSON] повідомлено про закриття кримінальне провадження (а.с. 55). Постановою Козелецької окружної прокуратури від 20 листопада 2024 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 12024275460000208 від 06 вересня 2024 року, у зв`язку з тим, що не встановлені та не допитані можливі свідки (а.с. 42 на звороті). Згідно з копією міжнародного ветеринарного паспорта власником собаки Веста породи доберман, дата народження 25 травня 2021 року є [PERSON] (а.с. 47-49). Відповідно до актуальної копії міжнародного паспорта власником собаки кличка - Веста, порода Доберман, масть чорна, дата народження 25 травня 2021 року ,зазначена [PERSON] (а.с. 233-234). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України також передбачено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення. Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» та «Недбала проти Польщі» високий суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 25 травня 2001 року № 5 під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не обґрунтував наявність моральної шкоди та її причинно-наслідкового зв`язку з вказаними діями (бездіяльністю) органу поліції. Враховуючи зазначене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed