Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

20.02.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - ТОВ "Бізнес Позика") звернулося до суду через електронний кабінет позивача із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує на невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 497999-КС-001 від 30.04.2024, внаслідок чого станом на 08.02.2025 утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 57734,60 грн з яких: 16000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 39334,60 грн сума прострочених платежів по процентах, 2400,00 грн сума прострочених платежів за комісією. Також заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн. Ухвалою суду від 25.02.2025 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення судової повістки і копії ухвали суду від 25.02.2025; повідомлено відповідача, що 19.02.2025 позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" цінним листом з описом вкладення за № 0505258117942 копію позовної заяви з додатками, які й розглядаються судом у цій справі. Судове засідання призначено 09.04.2025 о 14 год. 15 хв. Також задоволено клопотання позивача про витребування у АТ КБ "ПриватБанк" відомостей щодо можливої належності відповідачеві [PERSON] карти [NUMBER], а також зарахування на неї упродовж 30.04.2024 - 15.10.2024 грошової суми 16000,00 грн від ТОВ "Бізнес Позика". Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 7). 15.03.2025 відповідач повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, що є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання; станом на 09.04.2025 не подав відзиву або будь-яких інших документів у справі (а.с. 57, 58, 64, 69). 09.04.2025 відповідач у судове засідання не з`явився, телефонограмою від 09.04.2025 повідомив про неможливість з`явитися на розгляд справи у зв`язку із зайнятістю на роботі і тому просить відкласти розгляд справи (а.с. 72). Щодо цього клопотання суд зазначає, що належним процесуальним реагуванням на позовну заяву з боку відповідача є складення відповідачем у 15 денний строк відзиву на позов, на що, зокрема, вказано в ухвалі про відкриття провадження у справі від 25.02.2025. Відповідач копію ухвали суду і судову повістку на засідання 09.04.2025 отримав особисто 14.03.2025 (а.с. 69). Строк на складення відзиву сплив 31.03.2025. Відзив станом на 09.04.2025 не складено, будь-яких доказів відповідач до суду не надав. Клопотання з телефонограми від 09.04.2025 є суто формальним за змістом і містить загальну вказівку на зайнятість на роботі без надання доказів перешкоджання такої зайнятості явці до суду. Іншими словами не будь-яка не підтверджена зайнятість особи на роботі за чинним ЦПК України є поважною причиною неявки у судове засідання. Ураховуючи зазначені обставини суд, відповідно до ст. 128, ч.ч. 1, 2 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України, 09.04.2025 відмовляє у задоволенні клопотання відповідача від 09.04.2025 про відкладення розгляду справи і ухвалює здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача і за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача. Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи, надані судові дані і докази, суд встановив таке. Між позивачем ТОВ "Бізнес Позика", як кредитодавцем, і відповідачем [PERSON] , як позичальником, 30.04.2024 укладено договір № 497999-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 16000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією. Строк кредиту 24 тижні. Стандартна процентна ставка 1,50000000 в день фіксована. Знижена процентна ставка 1,15184513 в день фіксована. Комісія за надання кредиту 2400,00 грн і сплачується одноразово при видачі кредиту. Реальний розмір наданого кредиту 16000,00 грн. Строк дії договору до 15.10.2024. Орієнтовна загальна вартість кредиту 47438,52 грн. Загальні витрати за кредитом 31438,52 грн. Реальна річна процентна ставка 19703,58 процентів. Реальна денна процента ставка 1,16 процентів. Дата видачі кредиту 30.04.2024. Дата повернення кредиту 15.10.2024. Мета отримання кредиту для придбання товарів. Повернення кредиту здійснюється згідно графіку платежів (а.с. 17-21). 30.04.2024 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 497999-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2842 на номер телефону [NUMBER] , що зазначено позичальником у своїй анкеті та особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 30.04.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено договір № 497999-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у прядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с. 22-31). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак суд робить висновок про належне укладення 30.04.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] договору № 497999-КС-001 про надання кредиту. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Інформаційною довідкою ТОВ "Онлайн Платежі" № 472/02 від 10.02.2025 підтверджено грошовий переказ 30.04.2024 у сумі 16000,00 грн для [PERSON] за договором № 497999-КС-001 від 30.04.2024 (а.с. 34). Згідно листа АТ КБ "ПриватБанк" від 23.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250311/83489-БТ на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30.04.2024 здійснено грошовий переказ коштів на суму 16000,00 грн (а.с. 70). Отже позивач надав відповідачеві передбачені кредитним договором кредитні кошти 16000,00 грн. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 497999-КС-001 від 30.04.2024 не погашена і станом на 08.02.2025 складає 57734,60 грн із яких: 16000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 39334,60 грн сума прострочених платежів по процентах, 2400 грн сума прострочених платежів за комісією (а.с. 11-13). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судові не надано доказів щодо неправильності або необґрунтованості складеного позивачем розрахунку. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок, що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором № 497999-КС-001 від 30.04.2024. Відповідач має заборгованість перед позивачем за казаним кредитним договором і позов підлягає повному задоволенню у розмірі 57734,60 грн. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати 2422,40 грн судового збору (а.с. 54). На підставі викладеного,

Outcome: approved