Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

представник позивача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Сторож Л. 15.11.2024 звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», в якому просить зобов`язати відповідача звільнити шляхом виселення самовільно зайняте нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в будинку [ADDRESS] , знаходиться нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Дані нежитлові приміщення перебували в оренді як окремий об`єкт цивільно-правових відносин. Відтак, 23.09.1993 між Фондом комунального майна м. Львова та Львівським об`єднанням музичних ансамблів укладено договір оренди за №2325, предметом якого є передача в користування майна, а саме: нежитлових приміщень, загальною площею 17,0 кв.м, у будинку [ADDRESS] під склад, термін дії якого завершився 14.11.2012. В процесі здійснення своїх повноважень, Управлінню комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради стало відомо, що вищевказане приміщення комунальної власності незаконно утримується та використовується відповідачем [PERSON] 17.07.2023 працівниками Управління спільно з представником ЛМКП «Айсберг» та за участю відповідача було проведено обстеження нежитлового приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що дане приміщення використовує [PERSON] (власник суміжної квартири [ADDRESS] (в приміщенні знаходяться ліжко, комод, шафа, холодильник, телевізор та інші речі користувача). На момент подання позову, відповідач продовжує використовувати дані приміщення. Ухвалою судді від 19.11.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Заяць Б.Р. позов підтримала з підстав, у такому наведених, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив про визнання позову в повному обсязі. Представник третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить здійснювати розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41342503 від 28.07.2015, нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності Львівській міській раді (а.с.6-7). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №41342171 від 28.07.2015, нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на праві комунальної власності належить Львівській міській раді (а.с.8). 23.09.1993 між Фондом комунального майна м. Львова (орендодавець) та Львівським об`єднанням музичних ансамблів (орендар) укладено договір на оренду нежитлових приміщень за №2325, предметом якого є передача орендарю в користування майна, а саме: нежитлових приміщень, загальною площею 17,0 кв.м, у будинку [ADDRESS] під склад (а.с.11-15). Відповідно до Положення про Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.10.2021 року №856, одним з основних завдань управління є виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. 17.07.2023 працівниками Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради спільно з представником ЛМКП «Айсберг» та за участю відповідача [PERSON] було проведено обстеження нежитлового приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що дане приміщення використовує [PERSON] (власник суміжної квартири [ADDRESS] (в приміщенні знаходяться ліжко, комод, шафа, холодильник, телевізор та інші речі), що підтверджується актом №271-нп/23 від 17.07.2023 (а.с.16-17). Судом встановлено, що предметом даного позову є вимога про звільнення самовільно зайнятого відповідачем приміщення, яке на праві власності належить позивачу. Незаконне володіння [PERSON] об`єктом комунальної власності, поза волею власника такого приміщення, не дозволяє у повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомості, що у свою чергу є порушенням права власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України врегульовані питання здійснення права власності, згідно з частинами першою, другою, сьомої якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст.143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частиною 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. З наведеного вбачається, що відповідач самовільно без дозвільних документів зайняв наведене вище нежитлове приміщення. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги визнав. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для ухвалення судового рішення по справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підлягають задоволенню та слід зобов`язати [PERSON] звільнити шляхом виселення самовільно зайняте нежитлове приміщення цокольного поверху під індексом IV, загальною площею 17,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи задоволення позову та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved