Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

22.11.2024\~заявник звернулася\~до Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова із\~заявою, у якій просить оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Стаханов Луганської області, у зв`язку з виконанням службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є сином заявника, який 28.12.2022 був мобілізований до Збройних Сил України, а 05.01.2024 вона отримала лист [INFO] про зникнення безвісти 24.12.2023 її сина під час виконання бойового завдання в районі села Синьківка Куп`янського району Харківської області. Починаючи з січня 2024 року заявник неодноразово намагалася встановити місцезнаходження сина, однак усі спроби виявилися безрезультатними. Оголошення [PERSON] померлим необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть сина. Ухвалою судді від 27.11.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.01.2025; витребувано у Відділу поліцейської діяльності №1 Куп`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області належним чином засвідчену копію протоколу допиту [PERSON] , який знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 12023270340004899 від 29.12.2023; залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. Ухвалою судді від 27.11.2024 витребувано в Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] 02.01.2025 представник Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення, в яких зазначив, що при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Ухвалою суду\~від 15.01.2025,\~яка внесена\~до протоколу\~судового засідання,\~залучено до\~участі у\~справі в\~якості заінтересованої\~особи [PERSON] ,\~у зв`язку\~з чим розгляд справи відкладено на 12.02.2025. 12.02.2025 представник [PERSON] адвокат Вишневський А.А. через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви, зазначивши, що звернення [PERSON] до суду із заявою про оголошення [PERSON] померлим під час виконання службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України є передчасним та таким, що не відповідає положенням частини другої статті 46 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду від 12.02.2025 витребувано у Військової частини [NUMBER] інформацію про те, чи перебував старший кухар [PERSON] , [INFO] , військовий квиток серії [NUMBER] , у період з 21.12.2023 до 31.12.2024 на виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області. 12.02.2025 розгляд справи відкладено на 12.03.2025 у зв`язку з витребуванням доказів. 12.03.2025 представник заявника адвокат Поліщук Д.В. через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення. Ухвалою суду від 12.03.2025, яка внесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи 12.03.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 31.03.2025 у зв`язку з клопотанням представника заінтересованої особи. У судовому засіданні 31.03.2025 заявник та її представник заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та її представник, заінтересована особа [PERSON] заперечували проти задоволення заяви. Представники Міністерства оборони України та Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подали письмові пояснення, в яких просили розгляд справи проводити без їхньої участі, у вирішенні заяви покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). 28.12.2022 [PERSON] був призваний до Збройних Сил України. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 07.12.2023 № 3562, солдат [PERSON] вважається таким, що 07.12.2023 вибув з району відновлення боєздатності під оперативним контролем оперативного угруповання військ « [INFO] » та 08.12.2023 залучений до сил та засобів ТГр « [INFO] » оперативно-тактичного угруповання « [INFO] » оперативно-стратегічного угруповання військ « [INFO] » в складі військової частини [NUMBER] та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації з метою виконання бойових завдань в зоні відповідальності військової частини [NUMBER] (а.с. 31). Як убачається з довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 07.03.2024 № 1025, солдат [PERSON] , [INFO] , який перебуває в розпорядженні командира військової частини [NUMBER] , дійсно в період з 08.12.2023 по 24.12.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Петропавлівській сільській об`єднаній територіальній громаді об`єднаній територіальній громаді в Україні, в Куп`янському районі Харківської області (а.с. 30). Витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.12.2023 № 4552 призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] (а.с. 26). За змістом акта службового розслідування, 22.12.2023 о 04.40 виконуючи бойове завдання згідно бойового розпорядження командира в/ч [NUMBER] № 2/330/134 від 10.12.2023 на ПВ « [INFO] », в районі населеного пункту Синьківка Харківської області в результаті штурмових дій противника за підтримки снайпера без техніки зникли безвісти, зокрема, солдат [PERSON] , номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини [NUMBER] . Згідно довідки-доповіді від 24.12.2023 № 1848/2/347/2489 військовослужбовці виконували бойове завдання згідно бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] в/ч [NUMBER] № 2/330/134 від 10.12.2023. У ході з`ясування обставин установлено, що інформація про можливе перебування військовослужбовця військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] в полоні на даний час не підтверджена, факт зникнення безвісти військовослужбовця солдата [PERSON] підтверджується витягом з журналу ведення бойових дій військової частини [NUMBER] № 294/860, подія 24.12.2022, доповіддю від 24.12.2023 № 1848/2/347/2489 про зникнення військовослужбовця солдата [PERSON] командира 1 механізованого батальйону підполковника [PERSON] ; рапортом командира 1 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] від 24.12.2023 за вх. № 39039; поясненнями капітана [PERSON] ; поясненнями солдата [PERSON] ; поясненнями сержанта [PERSON] . Запропоновано вважати солдата [PERSON] , номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини [NUMBER] , зниклим безвісти 24.12.2023 в районі ПВ «Бурий», біля населеного пункту Синьківка Харківської області, під час виконання бойового завдання (а.с. 13-25, 29). 29.12.2023 заявник звернулася до ЧЧ ЧРУП за фактом безвісти зникнення її сина, [PERSON] , [INFO] , який є військовослужбовцем ВЧ [NUMBER] , останнього разу виходив на зв`язок 21.12.2023 та повідомив, що йде на виконання бойового завдання; з того часу на зв`язок не виходить; останнього разу перебував в Харківській області поблизу населеного пункту Сеньківка (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.12.2023 (а.с. 33). Із відповіді на адвокатський запит від 19.10.2024 № 7118 убачається, що у провадженні слідчих СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесене до ЄРДР № 12023270340004899 від 29.12.2023; під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) дій; з метою встановлення місцезнаходження зниклого безвісти [PERSON] , [INFO] , направлені запити до Національного комітету Товариства Червоного Хреста України, Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації, Військово-медичного клінічного центру Східного регіону, Військової частини [NUMBER] , ДП Українського Національного Центру Розбудови Миру; проведеними слідчими (розшуковими) діями та іншими заходами на теперішній час встановити місцезнаходження [PERSON] неможливо (а.с. 37-38). Сповіщенням [INFO] № 4 від 05.01.2024 сповіщено [PERSON] про те, що її син солдат [PERSON] , 1989 року народження, призваний на військову службу по мобілізації 28.12.2022 [INFO] відданий військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойового завдання в районі села Синьківка Куп`янського району Харківської області, зник безвісти 24.12.2023 (а.с. 32). Витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 22.01.2024 № 366 завершено службове розслідування за фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] ; установлено, що солдат [PERSON] , номер обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини [NUMBER] , зник безвісти 24.12.2023 в районі ПВ «Бурий», біля населеного пункту Синьківка Харківської області, під час виконання бойового завдання (а.с. 28). Як убачається із Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 25.01.2024 № 20240125-1315, [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Стаханов Луганської області, зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 24.01.2024 (а.с. 34-36). Оголошення [PERSON] померлим необхідно заявнику для можливості отримання свідоцтва про смерть сина. Як убачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 05.12.2024, наданої на запит суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 71). Згідно інформації Чернігівського обласного центру зайнятості № 18.2/2427 від 05.12.2024, [PERSON] , [INFO] , на обліку як безробітний, в Чернігівській філії Чернігівського обласного центру зайнятості не перебуває (а.с. 82). Із інформації,\~наданої Головним\~управлінням Пенсійного\~фонду України\~в Чернігівській\~області у\~листі від\~09.12.2024, убачається, що відповідно до електронних баз одержувачів пенсій та деяких соціальних виплат станом на 06.12.2024 [PERSON] , [INFO] , як одержувач пенсії та страхових виплат на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області не перебуває; інформація про перебування осіб на обліку в інших Головних управліннях Пенсійного фонду України відсутня (а.с. 104). Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 06.12.2024 № 19-84949-18-24-Вих, [PERSON] , [INFO] , 12.02.2023 перетинав державний кордон України в напрямку «виїзд» з пункту пропуску «Краківець», а 19.03.2023 перетинав державний кордон України в напрямку «в`їзд» з пункту пропуску «Шегині» (а.с. 76, 106). Із відомостей Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 12.12.2024 за вих. № 20573/124/18/14/2024, від 06.12.2024 № 79262/124/48/8/24 убачається, що відомості з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» щодо громадянина [PERSON] , [INFO] , відсутні; з 29.12.2023 [PERSON] , [INFO] , перебуває в розшуку Чернігівським МВ УМВСУ в Чернігівській обл. як безвісно зниклий; на теперішній час місцезнаходження останнього не встановлено (а.с. 80, 100-102). Зі змісту відповідей на запит суду від 05.12.2024 № 29665/2823-10-24-33.23/33.23, № 29685/2826-10-24-33.23/33.23, від 01.03.2025 № 397/162-10-25-33-33/33.23 убачається, що актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутній; перевірку наявності актового запису про державну реєстрацію смерті проведено за період з 01.01.2022 по 01.02.2025 по місту Чернігову (а.с. 78, 98, 139-140). Із копії протоколу допиту свідка [PERSON] , який попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження № 12023270340004899 від 29.12.2023 убачається, що по суті поставлених запитань свідок дав наступні показання: 22.12.2023 ближче до ранку почався потужний обстріл. Приблизно о 8 годині ранку по їхній позиції з ворожого дрона було скинуто гранату. В окопі їх було приблизно 4-5 чоловік. [PERSON] стояв найближче до гранати, яка зазначена вище. Після вибуху одразу почали надавати домедичну допомогу [PERSON] , але це не допомогло, протягом 10 хвилин після вибуху він помер. Приблизно навесні 2024 року з ним зв`язалась мати [PERSON] з метою дізнатися місце знаходження свого сина, скинула йому фотографію [PERSON] для того, щоб він зрозумів хто це, бо його прізвища не знав. Після того як я подивився фото, сказав матері [PERSON] , що він загинув на бойових позиціях (а.с. 94-96). Як убачається із відповіді Військової частини [NUMBER] від 27.02.2025 на запит суду, військовослужбовець [PERSON] , кухар взводу матеріального забезпечення [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , згідно бойового розпорядження командира в/ч [NUMBER] № 951 від 21.12.2023 перебував на ВП «Бурий» в районі населеного пункту Синьківка Харківської області, де 22.12.2023 о 09:55, виконуючи бойове завдання, в результаті мінометного обстрілу отримав поранення. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.\~ Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою\~чи оголошення її померлою.\~ За приписами частини першої статті 46 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Щодо початку відліку строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою суд, на виконання вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України, виходить із правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24). «38. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. 39. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. 40. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. 41. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну… …44. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». 45. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). 46. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. 47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. 48. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. 49. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. 50. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. 51. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). 52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); - воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. 53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. 54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». 55. Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». 56. Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»). 57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. 58. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. 59. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси. 60. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі. 61. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. 62. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. 63. Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди. 64. У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій. 65. Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців. 66. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу. 67. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. 68. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року. 69. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості. 70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. 71. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою. 72. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах. 73. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. 74. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. 75. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 76. Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства. 77. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку. 78. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. 79. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). 80. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи. 81. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. 82. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). 83. У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. 84. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. 85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності. 86. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України). 87. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України). 88. Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. 89. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48). 90. За висновками Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)). 91. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)). 92. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. 93. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. 94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. 95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. 96. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. 97. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. 98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. 99. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. 100. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд вважає, що матеріали справи та факти, установлені службовим розслідуванням та повідомлені [PERSON] в якості свідка в ході досудового розслідування, є підставами для того, щоб зробити можливим вірогідне припущення про смерть [PERSON] , який як призваний по мобілізації в період збройної агресії рф проти України 22.12.2023 знаходився на бойовій позиції в окопі на Куп`янському напрямку в районі с. Синьківка Харківської області та загинув під час вибуху ворожої гранати. Із огляду на обставини справи, а також правові висновки, сформульовані у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, суд констатує безпідставність доводів про необхідність обраховувати шестимісячний строк, установлений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, з моменту припинення воєнних дій (воєнного стану) на всій території України загалом. Отже, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, визнаний таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004. Також наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого бойові дії в с. Синьківка Петропавлівської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області припинилися 01.07.2023. Отже, саме з 01.07.2023 має обраховуватися початок шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України як дата закінчення активних бойових дій на зазначеній території. Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою 22.11.2024. Тож як на момент звернення її до суду з такою заявою, так і на час розгляду справи сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата, від дня закінчення активних бойових дій на певній території. Доводи заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] про припинення розшуку [PERSON] у разі оголошення його померлим суперечать абзацу 2 частини другої статті 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», відповідно до якого якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. Із огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про оголошення [PERSON] померлим є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 48 ЦК України, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Outcome: approved