Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Яводчак О.В., звернулися до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що [PERSON] ,\~працюючи з\~03.07.1985\~року по\~01.10.1987\~року підземним\~гірничим майстром\~на ш.\~Родіна РУ\~ім.\~К.\~Лібкнехта «Кривбасруда»,\~з 01.10.1987\~року по\~01.11.1987\~року \~підземним кріпильником\~ш.\~Родіна ім.\~К.\~Лібкнехта ВО\~«Кривбасруда»,\~з 10.11.1987\~року по\~19.11.1993\~року \~підземним прохідником\~ш.\~Родіна РУ\~ім.\~К.\~Лібкнехта ВО\~«Кривбасруда»,\~з 19.11.1993\~року 19.05.2010\~року \~підземним прохідником\~з правом\~ведення вибухових\~робіт ш.\~Родіна ім.\~К.\~Лібкнехта ВО\~«Кривбасруда»,\~Криворізький державний\~залізорудний комбін\~ДП «КДЗРК»,\~ВАТ «Кривбасзалізрудком»,\~правонаступником яких\~є Акціонерне\~товариство «Криворізький\~залізорудний комбінат»,\~тобто протягом\~24\~років і\~10\~місяців здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах. У зв`язку з шкідливими умовами праці Позивач з вини Відповідача отримав наступні хронічні професійні захворювання за діагнозами: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні спондилоартрозу полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), деформівний артроз, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях. Довідкою МСЕК від 19.05.2010 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% та третю групу інвалідності. Вважають, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просять суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 390500,00 гривень. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 06 січня 2025 року через підсистему систему «Електронний суд» надав його до суду. У відзиві представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, так як позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач не винен у професійних захворюваннях позивача, оскільки умови праці, в яких працював позивач, не створювалися АТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. Причинний зв`язок між поведінкою відповідача та завданою позивачеві шкодою відсутній. Також, відповідач не погоджується з заявленим розміром моральної шкоди, оскільки такий є завищеним та не відповідає критеріям розумності та справедливості. Окрім того, моральна шкода підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У подальшому представником відповідача подана заява про розгляд справи без участі представника АТ «Криворізький залізорудний комбінат», у якій просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. 17 січня 2025 року представником позивача адвокатом Яводчак О.В. через підсистему систему «Електронний суд» подане клопотання, у якому зазначив, що стороною позивача отримана копія відзиву на позовну заяву, однак відповідь на відзив подавати не мають наміру. Позов підтримують у повному обсязі, просить проводити розгляд справи за їх відсутності. У подальшому представником позивача подані клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. 22 січня 2025 року та 03 березня 2025 року справу знято з розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладання справи не подавали. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 03.07.1985 року по 01.10.1987 року підземним гірничим майстром на ш. Родіна РУ ім. К. Лібкнехта «Кривбасруда», з 01.10.1987 року по 01.11.1987 року підземним кріпильником ш. Родіна ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», з 10.11.1987 року по 19.11.1993 року підземним прохідником ш. Родіна РУ ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», з 19.11.1993 року 19.05.2010 року підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт ш. Родіна ім. К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», Криворізький державний залізорудний комбін ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Вказане підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . (а. с. 9-10) Відповідно до копії Акту № 6 розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2010 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] був встановлений діагноз: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні спондилоартрозу полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), деформівний артроз, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях. (а. с. 13-14) В пунктах 16 та 17 Акту вказано, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним прохідником, [PERSON] , згідно з професійними обов`язками, виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, а також виконував роботи по експлуатації машин і устаткування, які внаслідок конструктивних недоліків, були джерелом локальної вібрації; та з причини: тривалого стажу роботи в умовах важкої фізичної праці 22 роки 4 місяці, яка перевищувала ГДН та локальної вібрації, важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Довідкою МСЕК серії 10 ААА №002534 від 19.05.2010 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% (30% по радикулопатії, 15% по артрозу, 15% по ВСП) та третю групу інвалідності. (а. с. 16) [PERSON] неодноразово проходив переогляд та Довідкою МСЕК серії АБ №0005815 від 05.06.2014 року позивачу внаслідок професійного захворювання встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% з 01 червня 2014 року безстроково третю групу інвалідності з 01 червня 2014 року безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно - курортного лікування. Протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження. Рекомендовано спостереження невролога. (а. с. 17-19) У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався та проходив лікування у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та виписками - епікризами із медичної карти стаціонарного хворого. (а. с. 20-40) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача [PERSON] під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту № 6 розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2010 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що, відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу моральної шкоди в результаті ушкодження здоров`я. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 60% та третьої групи інвалідності, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 22 роки 04 місяці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 280000,00 гривень без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає, що позивача згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2800,00 гривень.

Outcome: partial