Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

31.10.2024 представник позивача, адвокат Петричка О.Є. звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Городенківський ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з коштів, що надходять на банківський рахунок [NUMBER] відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» і належить [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що на виконанні у Городенківському відділі державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 71137906 з примусового виконання ухвали Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 року у справі № 351/414/23 про накладення арешту на все майно та грошові кошти, які належать [PERSON] , [INFO] в межах суми 433\~180 (чотириста тридцять три тисячі сто вісімдесят) грн. 00 коп. Внаслідок таких дій, накладено арешт, в тому числі і на банківський рахунок [NUMBER] відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на який позивач отримує аліменти, в зв`язку з чим, вже близько року останній не може отримувати належні йому виплати на утримання дитини. З метою забезпечення своїх прав, 12.10.2023 року позивач звернувся до Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області із заявою про зняття арешту із вказаного вище рахунку, але 19.10.2023 року отримав відповідь, про те що, такий арешт може бути знятий лише за рішенням суду, тому [PERSON] звернувся з вказаною позовною заявою до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України,доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5, 6 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12.10.2023 року [PERSON] звернувся до Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області із заявою про зняття арешту із банківського рахунку [NUMBER] відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" на який він отримує соціальні виплати. Відповіддю від 19.10.2023р. №47529 Городенківським ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у задовленні заяви відмовлено та зазначено, що на виконанні у Снятинському відділі ДВ перебувало ВП 71137906 з примусового виконання, а саме: ухвала суду №351/414/23 видана 17.02.2023р. Снятинським районним судом про накладення арешту на все майно та грошові кошти, які належать [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ), в межах суми позову в розмірі 433 180 грн. Дане виконавче провадження закінчено згідно п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено до органу який виніс ухвалу, у зв`язку з чим державним виконавцем неможливо зняти арешт з коштів. Згідно довідки наданої АТ КБ "ПриватБанк", [PERSON] станом на 29.08.2024р. має в АТ КБ "ПриватБанк" картку [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку отримує соціальні виплати. Станом на 29.08.2024р. залишок по рахунку становить 29097,75 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» однією із підстав для зняття виконавцем арешту з коштів боржника є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першоюстатті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до вимог статті 466 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Отже, накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для зарахування аліментів, унеможливлює отримання виплат згідно діючого законодавства України, що призводить до порушення конституційних прав громадянина. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувача. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 07.07.2021 року у справі № 2-356/12, від 03.12.2021 року у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15. Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження`у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 1ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 4 статті 59 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; Позивач звернувся до Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з коштів, що надходять на банківський рахунок [NUMBER] відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання та /або звернння стягнення на такі кошти заборонено законом. Однак, Городенківським ВДВС відмовлено позивачу у знятті арешту у зв`язку з тим, що виконавче провадження закінчено згідно п.9 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим державним виконавцем неможливо зняти арешт з коштів. Згідно виписки з картки [NUMBER] за період з 17.03.2024 - 17.09.2024, [PERSON] на його банківський рахунок [NUMBER] надходять аліментні платежі та соціальні виплати. У зв`язку з чим наявні підстави для зняття арешту з аліментних платежів, що надходять на банківський рахунок [PERSON] . Згідно зі статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Устатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згіднозі ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно позивача порушує можливості реалізації ним, прав на належне йому на праві власності майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, а порушене право позивача судовому захисту. Отже, ураховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту судом.

Outcome: partial