Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Шабівської сільської ради, у які просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1544 га, кадастровий номер 5120887700:02:002:0191. Стислий виклад позиції позивача \~ \~ \~ \~ Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка відповідно до заповіту від 24 лютого 1998 року № 50, все своє майно заповіла [PERSON] . Надалі рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/2486/20 від 02 листопада 2020 року за позивачем в порядку спадкування за заповітом, визнано право власності на житловий будинок. Згодом з`ясувалось, що під житловим будинком, який належить йому на праві приватної власності на померлу спадкодавцю була оформлена земельна ділянка площею 0,1544 га, кадастровий номер 5120887700:02:002:0191, яка надана для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 596621 від 09.03.2010. У зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] він має переважне право на набуття права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка розташована за адресою по [ADDRESS] , позивач і звернувся до суду з метою визначення за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку площею 0,1544 га, кадастровий номер 5120887700:02:002:0191. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 03 серпня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, суддя Боярський О.О., відкрито провадження по цивільній справі. 20 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, суддя Боярський О.О., у справі закрито підготовче провадження. Відповідно до розпорядження від 26 лютого 2024 року № 307 у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 26.02.2024 суддею у справі визначено Прийомову О.Ю. 01 березня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. 21 червня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області постановлено витребувати у Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області докази по справі. 19 вересня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області постановлено витребувати у Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області інформацію щодо стадії розгляду кримінальної справи № 12021166240000384. 28 жовтня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі закрито підготовче провадження. Позивач надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача з позовом не погодилася, просить суд в його задоволені відмовити. Зі згоди представника відповідача та наданої заяви позивача, суд розглядає справу за відсутність позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, судом встановлено наступне. [PERSON] померла [INFO] , про що 18 лютого 2015 року складено актовий запис № 26, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2015. /а.с. 22/ Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.02.2007 № 8691256 заповіт [PERSON] зареєстровано 28.02.2007. /а.с. 5/ З листа Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 22.09.2023 № 814/01-16 встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. /а.с. 44/ Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2020 № 236087935, житловий будинок загальною площею 56,6 кв. м., житловою площею 32,2 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності. /а.с. 7/ Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2020 року у справі № 495/2486/20 встановлено факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , житлового будинку [ADDRESS] . За [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 56,6 кв. м., житловою площею 32,2 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ. «В», споруди № 1-6. /а.с. 8-10/ Відповідно до заяви Шабівської сільської ради від 18.09.2024 № 03-06/3751 Заповіт № 50 від померлої [INFO] [PERSON] відсутній. Записів про складання заповіту на користь [PERSON] немає. Згідно записів Погосподарської книги № 27 за період 2011-2015 р.р. включно за адресою: [ADDRESS] проживала лише голова домогосподарства [PERSON] . Крім того, повідомлено, що щодо [PERSON] Білгород-Дністровським відділом поліції відкрита кримінальна справа за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 358 КК України за номером ЄРДР 12021166240000384. /а.с. 77/ Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021166240000384 від 21.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно листа від 30.09.2024 № 63/25185, триває; рішення про закриття не приймалось. /а.с.79/ Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що встановлено ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто,\~будь-яка\~особа,\~яка постійно\~проживала разом\~зі спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається такою,\~що своєчасно\~прийняла спадщину.При цьому частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінними один від одного. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину\~(частини перша, третя статті\~1296\~ЦК\~України). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункт 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. З огляду на окреслене, враховуючи, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 495/2486/20 набрало законну силу, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Однак, з листа Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 22.09.2023 № 814/01-16 встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Звертаючись до суду з позовною заявою, [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що попередньо він звертався до нотаріуса з письмовою заявою з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, та отримав обґрунтовану відмову у видачі такого свідоцтва. Відповідно до\~частин 1,\~2,\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладені норми матеріального та процесуального права, оцінивши докази, наявні у справі, враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, які не підлягають задоволенню. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed