Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

11 лютого 2025 року до Крижопільського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшов позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що 13.10.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» (далі - ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 17288-10/2023, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Вказаний кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно умов кредитного договору грошові кошти надаються у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. У свою чергу відповідач не виконав умови кредитного договору, оскільки не повернув кредит, а також не сплачував проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. 29 березня 2024 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 29032024, згідно з яким ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», включно і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 року. Оскільки відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» змушене звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 350 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 350 грн. -заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 року в розмірі 31 350 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 25 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 березня 2025 року відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог або закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.03.2024 року було відкрито провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ); введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 11.03.2024 року. 13.03.2024 року сформовано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] та встановлено строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі. Відповідач вказує, що після відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, він був повідомлений господарським судом про те, що будь-які спори щодо його зобов`язань, які виникли до відкриття провадження судом, мали розглядатись виключно в межах справи про його неплатоспроможність, а тому він не був обізнаний з вимогами позивача та не очікував судового спору в Крижопільському районному суді Вінницької області. Після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність (14.03.2024 року) до дня проведення попереднього засідання (03.06.2024 року) жодних заяв від кредиторів з грошовими вимогами до нього до господарського суду не надходило. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.06.2024 року у справі № 902/118/24 задоволено його (відповідача) заяву про закриття провадження у справі про неплатоспроможність. Цією ж ухвалою припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів; припинено повноваження арбітражного керуючого Белінської Н.О.; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2023 року, отже заборгованість за цим договором виникла до порушення провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи [PERSON] (11.03.2024 року). Після укладення договору факторингу з первісним кредитором (29.03.2024 року) позивач не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника, як конкурсній кредитор, а тому його вимоги вважаються погашеними та наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Водночас, на думку відповідача, наявні підстави для закриття провадження у даній справі в зв`язку з відсутністю предмета спору (п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України). Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не було надано належних доказів видачі кредиту. Ухвалою Крижопільського районного суду від 19 березня 2025 року розгляд справи було відкладено на 11 квітня 2025 року для надання стороні позивача можливості подати відповідь на відзив. В судове засідання 11 квітня 2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача - Чічур І.В. 26.03.2025 через систему «Електронний суд» подала клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 21.03.2025 року. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13 жовтня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 17288-10/2023. Відповідно до п. 1.1. Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 13.10.2023. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту -06.10.2024. Відповідно до п. 1.4. Договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього Договору. У відповідності до п. 1.5. Договору, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Згідно п. 1.6. Договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-49хх-хххх-9827, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Відповідно до п. 4.1.4 Договору, товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за цим Договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони - кредитодавця за цим Договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Договір про надання фінансового кредиту № 17288-10/2023 від 13.10.2023 підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0300. Також [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0300 Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 17288-10/2023 - Графік платежів, зі змісту якого вбачається обов`язок позичальника вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за кредитом рівними частинами (14 платежів по 3750 грн.), окрім останнього платежу (06.10.2024 - 7500 грн.), при цьому загальна вартість кредиту становить 60 000 грн.; паспорт споживчого кредиту, де зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; заявку - анкету на отримання фінансового кредиту в ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», де підтвердив, що всі його персональні дані є правильно викладеними та достовірними; інформаційне повідомлення споживача. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. Факт зарахування кредитних коштів підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.12.2024 № 3466_241230115138 про те, що 13 жовтня 2023 року о 12 год. було здійснено переказ на суму 6 000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] (номер транзакції в системі іPay.ua - 296041850), призначення платежу: зарахування 6 000,00 грн. на картку [NUMBER] . Також факт отримання кредиту підтверджено довідкою ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», згідно якої клієнт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з яким укладено кредитний договір № 17288-10/2023 від 13.10.2023, ідентифікований ТОВ «АВАНС КРЕДИТ». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор W0300 відправлений позичальнику 13.10.2023 об 11 год. 55 хв. на номер телефону [NUMBER] . Слід зазначити, що такий самий номер телефону відповідач [PERSON] вказав у відзиві на позов, зазначаючи свої контактні дані. 29 березня 2024 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 29032024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», згідно Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 року в загальній сумі 31 350 грн., з яких: 6 000 грн. - сума основного боргу за кредитом; 25 350 грн. - сума заборгованості по відсотках. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023, заборгованість [PERSON] становить 31 350 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 350 грн. - заборгованість за відсотками. З наданого розрахунку вбачається, що він здійснений первісним кредитором - ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» і проценти за користування кредитом нараховані по 29 березня 2024 року включно, тобто станом на день відступлення права вимоги за кредитним договором, що не перевищує строку кредитування, визначеного кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023, позивачем не здійснювалося нарахування відсотків та штрафних санкцій за цим договором. 10 лютого 2025 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 в сумі 31 350 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц. Досліджені судом докази вказують на те, що 13 жовтня 2023 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір № 17288-10/2023, на виконання якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному Договором. Суд звертає увагу, що відповідач вказав у відзиві на позов про те, що він, звертаючись до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, включив до переліку кредиторів ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», тобто визнав наявність грошових зобов`язань перед цим товариством. Після закінчення строку кредитування - 06 жовтня 2024 року [PERSON] не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Надані позивачем Договір факторингу № 290324 від 29 березня 2024 року, витяг з реєстру боржників, який є Додатком № 1 до цього Договору, Акт приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 29 березня 2024 року до Договору факторингу № 290324 від 29 березня 2024 року, платіжна інструкція № 775 від 01.04.2024 свідчать про те, що ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 року. Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та є правильним. Таким чином, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 17288-10/2023 від 13.10.2023 року становить 31 350 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25 350 грн. - заборгованість за відсотками. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано. Отже, вказану заборгованість слід стягнути з відповідача на користь позивача. Доводи відповідача, наведені ним у відзиві на позов, про те, що будь-які спори щодо його зобов`язань мали розглядатись виключно в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи - боржника, так як розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, суд відхиляє з огляду на наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 1 листопада 2023 року у справі № 908/129/22 (908/1333/22) зробила висновок, що юрисдикцію спорів визначають процесуальні кодекси, а не КУзПБ. При цьому, юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження. Норми статті 7 КУзПБ регулюють питання передачі справи господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог. На час звернення позивача до суду з позовом у даній справі (11 лютого 2025 року) ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.06.2024, яка набрала законної сили, провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність [PERSON] було закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ. З огляду на зазначене, безпідставними є аргументи відзиву в цій частині. Твердження відповідача про те, що позивач не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника, як конкурсній кредитор, а тому його вимоги вважаються погашеними та наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог або для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд відхиляє з наступних міркувань. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення/закриття провадження у справі про банкрутство не припиняє прав та обов`язків учасників справи, які виникли в цих процедурах, та не призведе до унеможливлення вжиття заходів для повернення майна з огляду на те, що судовий захист порушеного права особи не обмежується лише розглядом справи про банкрутство та спорів, стороною в яких є боржник, в межах справи про банкрутство (постанова ВС від 20.01.2021 у справі № 5017/2833/2012). У постанові ВС від 11.02.2021 у справі № 910/16593/19 зазначено про те, що висновок апеляційного суду про те, що в разі небажання кредиторів з тих чи інших підстав брати участь у справі про банкрутство боржника та задоволення своїх вимог у процедурі банкрутства і, відповідно, неподання до боржника кредиторських заяв законодавець передбачив відповідні наслідки, які визначені ним в частині четвертій статті 90 КУзПБ, а саме визнання таких вимог погашеними, а виконавчих документів за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню суперечить системному тлумаченню частини четвертої статті 45 КУзПБ, яка серед наслідків неподання заяви конкурсним кредитором протягом 30 днів передбачає лише позбавлення його права вирішального голосу, а не визнання його вимог погашеними, а виконавчих документів за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню. З огляду на зазначене, наведені у відзиві твердження не свідчать про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відсутні визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за кредитним договором та не спростовано доказів сторони позивача на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволено у повному обсязі, тому сплачений ним судовий збір в сумі 2 422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved