Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

31 січня 2025 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до Страхової компанії ТДВ «СГ «Оберіг», [PERSON] (далі - відповідач 2, [PERSON] ) у якій просить суд: 1. визнати дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 26 травня 2023 року за участю позивача та відповідача 2 страховим випадком, відповідно до полісу № 214429690 та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2. стягнути з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на користь позивача майнову шкоду у розмірі - 112 571,71 грн, моральну шкоду у розмірі - 70 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі - 20 000,00 грн; 3. стягнути з [PERSON] на користь позивача суму франшизи у розмірі - 2 500,00 грн; стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого за подання позову у розмірі - 4 878,72 грн та витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідачів. Короткий зміст позовних вимог. 26 травня 2023 року об 11 год 15 хв сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ІЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , зіткнення яких призвело до пошкодження транспортних засобів. 26 травня 2023 року було складено протокол серії ААД № 044627 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно позивача - [PERSON] . У подальшому, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року у справі № 753/9617/23 провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року постанову Дарницького районного суду м. Києва залишено без змін. 27 грудня 2023 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 724730 відносно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року у справі № 753/608/24 водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Позивач впродовж трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди звернувся письмово до страхової компанії з якою у нього укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та надав для огляду свій пошкоджений автомобіль. Відповідальність [PERSON] згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 214429690 застраховано у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». 27 червня 2023 року позивач звернувся із онлайн-заявою до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» про виплату страхового відшкодування та 28 червня 2023 року надав для огляду свій транспортний засіб. На той час автомобіль вже був відремонтований позивачем за власні кошти. 03 липня 2023 року позивачем було замовлено автотоварознавче дослідження у фізичної особи-підприємця [PERSON] . 27 липня 2023 року позивач повторно звернувся до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування та долучив до неї матеріали автотоварознавчого дослідження автомобіля «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] . 04 жовтня 2023 року від ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» позивачу надійшла відмова у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на відсутність протоколу та постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, а також через неможливість здійснення оцінки пошкодженого транспортного засобу. На думку [PERSON] , поведінка ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» є такою, що порушує чинне законодавство, а тому він вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Розмір відшкодування, що належить до сплати відповідачем 1 становить 48 569,31 грн, з яких 38 789,31 грн - розрахункова вартість ремонту з урахуванням фізичного зносу відповідно до звіту про оцінку № 92/23 від 10 липня 2023 року та 9 780,00 грн - вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження відповідно до акту здачі-прийняття робіт №92/23 від 22 липня 2023 року. Позивач хоч і не є стороною договору обов`язкового страхування укладеного між відповідачами, однак він наділений правами за цим договором, оскільки на його користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Відтак з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», яке прострочило виконання грошового зобов`язання, також підлягають стягненню: 3 % річних від простроченої суми - 1 972,05 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 18 828,47 грн та інфляційне збільшення - 6 913,60 грн. Факт пошкодження транспортного засобу, затягування із виплатою страхового відшкодування призвели до надмірних переживань та стресу, як наслідок - погіршення стану здоров`я, яке не вдалось відновити. Значні кошти та час витрачені позивачем на обстеження, лікування, консультації з адвокатами, судові засідання тощо. Ці обставини позначились на сімейних стосунках та соціальних відносинах позивача, а також принизило його честь та гідність. Суму моральної шкоди, заподіяної страховиком необґрунтованою відмовою та невиплатою страхового відшкодування позивач оцінив у 70 000,00 грн, яку просив стягнути з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». Оскільки автомобіль перебував майже три тижні в ремонті, тому позивач не міг виконувати роботу згідно договору оренди, що позбавило його доходу. Сума упущеної вигоди склала 3 000,00 грн. В подальшому, для унеможливлення бездоказовості брутальної поведінки водіїв та працівників поліції позивач вимушений був встановити додаткове обладнання на автомобіль - автомобільний реєстратор вартістю 5 565,00 грн. Також, для захисту свої прав у судовому засіданні позивачем було замовлено експертне дослідження вартістю - 10 223,28 грн. Вказані збитки він просив стягнути з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». Посилаючись на п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи -2500,00 грн позивач просив стягнути з [PERSON] . Рух у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 лютого 2025 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 06 лютого 2025 року (а.с. 81-82). Ухвалою від 06 лютого 2025 року судом визнано необґрунтованою заяву [PERSON] про відвід судді Мицик Ю.С. від розгляду цивільної справи № 753/2240/25 та передано заяву про відвід на вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України для її подальшого вирішення (а.с. 96-98). 07 лютого 2025 року від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача Страхової компанії ТДВ «СГ «Оберіг» на належного - Моторно (транспортне) страхове бюро України (а.с. 101). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Трусової Т.О. від 10 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді (а.с. 107-108). Ухвалою від 14 лютого 2025 року суд за клопотанням позивача замінив неналежного відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» на належного - Моторно (транспортне) страхове бюро України, відкрив провадження у даній справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання (а.с. 115-117). Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання 13 березня 2025 року суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 127-128). 31 березня 2025 року від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України на належного - Страхову компанію ТДВ «СГ «Оберіг» (а.с. 135-138). Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Моторно (транспортне) страхове бюро України, [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди (а.с. 144). В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 133, 134), в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. Із заявами та клопотаннями до суду не звертались. Відзив у встановлений строк [PERSON] та представник Моторного (транспортного) страхового бюро України не надали. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, оцінивши зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску з ідентифікаційним номером транспортного засобу № [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 22). 26 травня 2025 року об 11 год 15 хв по вул. Урлівська у місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів: «Chevrlolet Captiva», д.н.з. [NUMBER] , який був під керуванням [PERSON] та «ІЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У той же день дня працівниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 044627 за ст. 124 КУпАП України відносно водія [PERSON] (а.с. 12). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 13-14). Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року зазначену постанову Дарницького районного суду м. Києва залишено без змін (а.с. 15-18). 27 грудня 2023 року відносно водія транспортного засобу «ІЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП серії ААД № 724730, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 травня 2025 року (а.с. 19). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постанова суду набрала законної сили 07 жовтня 2024 року (а.с. 20-21). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ІЖ-271501», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на дату настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів засобів №ЕР-214429690. Як зазначив у позовній заяві позивач, розмір франшизи за вищезазначеним полісом складає 2 500,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку №92/23 від 10.07.2023 виготовленого на замовлення позивача, за результатами дослідження встановлено, що вартість ремонту транспортного засобу «Chevrlolet Captiva», VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , після ушкодження складає: 38 789,31 грн (в тому числі ПДВ - 4 858,09 грн) (а.с. 37-41). Мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно п. 36.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З огляду на положення пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди страховиком здійснюється виключно у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а в розумінні положень ст.ст. 1166, 1194 ЦК України відшкодовувати завдану майну потерпілого шкоду зобов`язана особа, яка її завдала, як і сплачувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. За таких обставин, враховуючи, що Полісом №ЕР-214429690 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було передбачено франшизу, розмір якої становив 2500,00 грн., що не спростовано [PERSON] , з нього на користь позивача підлягає стягненню ця сума. Щодо позовних вимог заявлених до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) суд зазначає наступне. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України). Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом розгляду цієї цивільної справи, діяв Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства. Так, відповідно до п. 49.1 ст. 49 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії. Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП. Рішенням правління Національного Банку України «Про застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхуванням» № 459-рш від 31 грудня 2024 року анульовано ліцензію Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на здійснення діяльності із страхуванням, виключено з Державного реєстру фінансових установ та встановлено факт наявності зобов`язань за договорами страхування (перестрахування, співстрахування). 03 січня 2025 року на Загальних зборах МТСБУ було прийнято рішення про виключення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» з членів МТСБУ. Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX. Зокрема, ч. 1 ст. 54 передбачено, що виключення страховика з членів МТСБУ здійснюється за наявності однієї чи декількох таких підстав: 1) наявність у страховика протягом двох місяців поспіль заборгованості перед МТСБУ щодо сплати в повному обсязі внесків, відрахувань до фондів МТСБУ, створених відповідно до цього Закону, або щодо компенсації витрат, здійснених МТСБУ за його зобов`язаннями, крім заборгованості, передбаченої пунктом 2 частини другої цієї статті; 2) систематичне (два і більше разів протягом 12 місяців) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень статуту МТСБУ, договору про співпрацю, рішень органів управління та контролю МТСБУ у випадках, визначених статутом МТСБУ; 3) анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування страховика - члена МТСБУ; 4) звуження обсягу ліцензії на здійснення діяльності за ризиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у межах класу страхування 10 відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Закону України «Про страхування». Національний банк України не пізніше наступного робочого дня після прийняття рішення про анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування страховика - члена МТСБУ або про звуження обсягу ліцензії на здійснення діяльності за ризиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у межах класу страхування 10 відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Закону України «Про страхування» страховика - члена МТСБУ повідомляє МТСБУ про таке рішення. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів. Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV). Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації, в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодовувати шкоду, у тому числі перебуваючи в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц. У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах. Рішенням правління Національного Банку України «Про призначення тимчасової адміністрації у ТДВ «СГ «Оберіг» та відсторонення органів управління ТДВ «СГ «Оберіг» від управління від 31 грудня 2024 року № 460-рш призначено тимчасовим адміністратором ТДВ «СГ «Оберіг» Григор`єва Валерія Васильовича. Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц). Відповідно, страхова компанія ТДВ «СГ «Оберіг» мала бути залучена відповідачем (співвідповідачем) у цій справі, без залучення якої не можна вирішувати заявлені позовні вимоги по суті. Саме за клопотанням позивача, ухвалою суду від 14 лютого 2025 року було замінено первісного відповідача - страхову компанію ТДВ «СГ «Оберіг» на Моторно (транспортне) страхове бюро України. При цьому в підготовчому засіданні 13 березня 2025 року, суд з`ясовував у відповідача чи вірно ним визначено коло відповідачів. Клопотань про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача на стадії підготовчого провадження від позивача не надходило. Тобто, саме позивач розпорядився на власний розсуд своїми процесуальними правами та визначився з колом учасників справи, до яких заявив позовні вимоги. Зважаючи на викладене та у зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Моторно (транспортного) страхового бюро України, яке є неналежним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову до Моторно (транспортного) страхового бюро України. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.08.2023, укладеного між адвокатом Стеблевським Андрієм Олексійовичем та [PERSON] ; копія додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги, в якій встановлена вартість юридичних послуг 10 000,00 грн. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними 31.03.2025 від позивача надійшов акт про надання правничої (правової) допомоги (детальний опис) від 05 лютого 2025 року. Разом з тим, позивачем не було надано суду підтвердження направлення відповідного акту на адресу інших учасників справи, а тому суд не бере зазначений доказ до уваги. З огляду на викладене, зважаючи на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, враховуючи те, що позивачем не підтверджено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу, з огляду на відсутність опису виконаних робіт, акту прийому - передачі виконаних робіт, суд доходить висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1,4 %), що становить 68,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial