Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивувала тим, що вона є матір`ю [PERSON] , який в свою чергу є батьком [PERSON] , [INFO] , а його матір`ю є [PERSON] . [INFO] син позивачки [PERSON] загинув проходячи службу у ЗСУ. Після його смерті державою були виплачені кошти. З січня 2023 року по червень 2023 року позивачка разом з чоловіком періодично забирали онука [PERSON] у матері [PERSON] , і дитина проживала разом з дідом та бабою. Позивачка вказала, що в період коли онук проживав разом з матір`ю, то квартира була в занедбаному стані, розкиданий одяг, немитий посуд, антисанітарні умови. З червня 2023 року онук постійно проживає разом з позивачкою. Мати дитини на телефонні дзвінки позивачки повідомила, що вихованням онука має займатися баба, в подальшому змінила номер мобільного телефону і не цікавиться життям та здоров`ям сина. Кошти на утримання дитини, надає його тітка [PERSON] , яка проживає в Іспанії. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Степанківської сільської ради №19 від 20.06.2024 року малолітнього [PERSON] який залишився без догляду матері тимчасово влаштовано в сім?ю бабусі. Позивачка вказала, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до сина, та ухиляється від участі у його вихованні та житті, не підтримує з дитиною жодного спілкування, а тому звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що мати дитини передала їй дитину на вокзалі в червні 2023 року, і після того будь-який зв`язок з матір?ю втрачений, її не має за місцем проживання, номер її телефону не працює, мати не цікавиться дитиною, не приймає участі в її вихованні і утримання, невизначеність з законними представниками дитини створює перешкоди для життя дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Представниця третьої особи вважає, що мати ухиляється вид виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а тому задоволення позову буде відповідати інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, її представниці, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , позивачка по справі є матірю [PERSON] , а отже рідною бабою малолітньому [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Наказом Служби у справах дітей Степанківської сільської ради №19 від 20.06.2024 року тимчасово влаштовано малолітнього [PERSON] , який залишився без догляду матері [PERSON] в сім?ю бабуся [PERSON] , до вирішення питання подальшого влаштування дитини. Рішенням виконавчого комітету Степанківської сільської ради №115 від 08.08.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до вказаного висновку, розглянувши протокол засідання комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті, було встановлено, що [PERSON] впродовж двох років не відвідує та не приймає участі у вихованні та забезпеченні свого сина [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає, місцеперебування її невідоме, зі слів дитини, він давно не бачив матір, має бажання жити з дідом та бабою. Ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16, абз.2 п.18 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахування її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пояснення позивачки підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду, що востаннє бачили матір дитини на поминальному сороковому дні після смерті батька дитини, після чого мати не приймала участі в вихованні дитини, а всі питання вирішувала позивачка, у якої і проживає [PERSON] . Відтак, суд дійшов до висновку, про те, що, в даному випадку позбавлення батьківських права відповідачка буде ефективним способом захисту порушених прав дитини на виховання та впливу на відповідачу, так як вона протягом тривалого часу ніяким чином не цікавиться долею дитини, не виконує свої батьківські обов`язки,. Також підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення аліментів з матері на користь дитини, так як доказів того, що вона приймає участь в утриманні не має, розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини. Судові витрати слід покласти на відповідачку, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі п.2 ч.1 ст.164, 180, 183 Сімейного кодексу України, ст.141, 258, 259, 263-265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved