Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

У березні 2025 із заявою до суду звернувся [PERSON] , який просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов?язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися менш, ніж 200 м до місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , а також роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з ним; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв?язку, особисто і через третіх осіб. Мотивував заявлені вимоги тим, що кривдник [PERSON] є сином заявника. У період з 2019 по 2025 заявник періодично зазнає насилля психологічного характеру від сина і у зв`язку з цим він був змушений звертатися до органів поліції. Дані звернення не дали результату це і стало причиною звернення з заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою суду від 28.03.2025 провадження у справі відкрито. Заявник суду пояснив, що він тривалий час зазнавав насилля психологічного характеру від сина [PERSON] . Оскільки син зловживає спиртними напоями то часто виникають суперечки на побутовому підґрунті. Конфлікти проявляються у словеснмх перепалках, погрозах, нецензурній лайці. Також [PERSON] заволодів телефоном заявника без його дозволу та продав його, тому він зазнає і економічного насилля. Заявник побоюється за своє здоров`я та здоров`я дружини. Вказав, що син неодноразово лікувався у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», на період лікування та після синові стає легше. Повідомив, що будинок по [ADDRESS] належить йому та дружині на праві власності. Син в цьому помешканні не зареєстрований. На вулиці чи в інших місцях син поводить себе спокійно, прояв відбувається агресії лише дома. [PERSON] не знає номеру його телефону. У судовому засіданні представник заявниці просив задовольнити заявлені вимоги із підстав наведених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] є особою пенсійного віку, та проживає по [ADDRESS] . [PERSON] є сином заявника. У період з 2019 по 2025 рік [PERSON] неодноразово звертався до органу поліції із повідомленнями про вчинення сином [PERSON] домашнього насилля відносно нього, усього тринадцять раз. У вересні постановою Вінницького міського суду Вінницької області закрито провадження відносно [PERSON] за адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до відповідальності. Так згідно обставин справи, [PERSON] [INFO] близько 19.10 год., за місцем свого проживання вчинив сварку із своїм батьком [PERSON] , що виражалось в образі нецензурною лайкою, штовханням та погрозами фізичною розправою. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2023 [PERSON] визнано винним у правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено штраф. Згідно обставин справи [PERSON] 05.06.2023 о 06:50 год. по [ADDRESS] , вчинив діяння психологічного характеру відносно свого батька [PERSON] , а саме: нецензурно виражався, вчинив психологічний тиск та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди його психологічному здоров`ю. 28.12.2025 постановою Вінницького міського суду Вінницької області, справа №127/38593/23, [PERSON] визнано винним у правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Згідно обставин справи 01.12.2023 року близько 19:00 год. [PERSON] за місцем свого проживання вчинив психологічне та фізичне насильство відносно свого батька [PERSON] , ображав його та декілька разів ударив. 17.12.2023 близько 15 год. 30 хв. громадянин [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно батька, громадянина [PERSON] , а саме забрав його мобільний телефон та відмовлявся його повернути. По вказаному факту працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2024 [PERSON] визнано винним у правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 06.01.2024 року о 20:05 год. [PERSON] за місцем свого проживання вчинив психологічне та фізичне насильство відносно свого батька [PERSON] , виражався до останнього нецензурною лайкою, погрожував йому фізичною розправою, виганяв з дому, штовхав, намагався ударити, погрожував фізичною розправою. Крім цього, [PERSON] виражався нецензурною лайкою в громадському місці та вчинив злісну непокору законному розпорядженню поліцейського, на законну вимогу поліцейського припинити правопорушення не реагував, виражався в грубій формі до поліцейських, шарпав за формений одяг. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2024 [PERSON] визнано винним у правопорушеннях передбачених ст. 173, ч. 2 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП. 05 лютого 2025 року близько о 18:00 год. в 1-му [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька [PERSON] , а саме перебував у п`яному вигляді, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоду психологічному здоров`ю останнього. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2025 [PERSON] визнано винним у правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відносно заінтересованої особи [PERSON] неодноразово виносилися термінові заборонні приписи, які забороняли йому в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Відносно [PERSON] органами поліції складалися протоколи про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із вчиненням психологічного насилля відносно заявника. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). З огляду на пояснення заявника, доданих доказів суд вирішив задовольнити вимоги частково. Оскільки заявник систематично потерпає від домашнього насилля, що здійснюється [PERSON] , що спричиняє душевні хвилювання заявнику, суд вирішив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов?язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В задоволені решти заявлених вимог суд відмовляє з огляду на те, що у судовому засіданні та в матеріалах справи не знайшло свого підтвердження факт розшуку або переслідування [PERSON] заявника, також якихось погроз, які би надходили через телефонні засоби або листами. Судом встановлено, що конфлікти виникають лише вдома по [ADDRESS] . Інших ризиків у судовому засіданні не встановлено. З огляду на це суд відмовляє у решті заявлених вимог. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial