Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] її матері [PERSON] . В основу позовних вимог позивачка зіслалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . На даний час бажаючи скористатись своїм правом на спадкування за заповітом, вона звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в нотаріальну контору. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку з тим, що пропущений шестимісячний строк прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки фактично проживала разом з спадкодавцем, вважала, що вступивши в фактичне володіння спадковим майном таким шляхом прийняла спадщину. Крім того, вона є інвалідом І групи, постійно лікується. Дані обставини перешкодили їй після відкриття спадщини звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Про необхідність звернутися в нотаріальну контору вона не знала. Просить надати їй додатковий строк, що дасть можливість оформити спадкові права відповідно до закону. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі. Відповідачка у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просить справу за заслухати у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному об`ємі. За таких обставин суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] . Копією свідоцтва про народження (а.с.7), копією свідоцтва про шлюб (а.с.8) підтверджено, що заявниця є дочкою спадкодавця. Згідно довідки №41 від 06.02.2025, яка видається в зв`язку з оформленням спадщини (а.с.13) підтверджено, що [PERSON] , проживала в [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України позивачка, має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 07.02.2025 № 72/01-16 (а.с.17) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, у зв`язку з пропуском нею строку встановленого для прийняття спадщини. [PERSON] є інвалідом І групи (а.с.10-12). Зазначені обставини, на які посилається позивачка, про те, що вона вступила у фактичне користування майном, таким чином прийняла спадщину, та не мала змоги своєчасно оформити право на спадщину, на переконання суду є поважними причинами, які не дали позивачу в строк прийняти спадщину. Тому, суд вважає за необхідне визначити [PERSON] додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 та 2 ст. 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідачка визнала позов повністю до початку розгляду справи по суті суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь держави 50 % судового збору за вимогу немайнового характеру, що складає 605 гривень 60 коп.

Outcome: approved