Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

В грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу «УЮТ-43» з [PERSON] заборгованість по оплаті частки співвласника по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, опалення, електроенергію, вивіз твердих побутових відходів (ТПВ), водопостачання та водовідведення, за період з січня 2021по січень2024 рік у сумі 51 110, 13 грн.; інфляційні втрати у розмірі 15\~835,75 гривень, 3% річних у сумі 3\~651,17 гривень, що разом становить 70\~597,05 гривень та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3028,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що з 2011 року балансоутримувачем та управителем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є позивач Житлово-будівельний кооператив «УЮТ-43» (далі - ЖБК «УЮТ-43). ЖБК «УЮТ-43» створений з метою обслуговування багатоквартирного будинку та утримання прибудинкової території за рахунок внесків співвласників (мешканців) багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до повідомлень ЖБК «УЮТ-43» та розрахунків (повідомлень) заборгованості відповідачки [PERSON] перед ЖБК «УЮТ-43» за надані житлово-комунальні послуги за період 2021-2024, що додаються до позову, відповідачка [PERSON] станом на 30.06.2024 року має борг перед позивачем ЖБК «УЮТ-43» у сумі 51 110,13 грн., а саме: заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2021 у сумі 9 806, 23 грн., за спожиту електричну енергію станом на 31.12.2021 у сумі 2\~337,36 грн, за водопостачання та водовідведення станом на 31.12.2021 у сумі 2740,41 грн, за опалення станом на 31.12.2021 у сумі 12 947,36 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2022 у сумі 6 368,40 грн., за спожиту електричну енергію станом на 31.12.2022 у сумі 73,92 грн, за водопостачання та водовідведення станом на 31.12.2022 у сумі 137,08 грн, за опалення станом на 31.12.2022 у сумі 7 283,85 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2023 у сумі 6 368, 40 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 30.06.2024 у сумі 3 184,20 грн. \~ \~ \~ \~Відповідачка у добровільному порядку від погашення заборгованості за спожиті послуги ухиляється, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У судове засідання 14.04.2025 року представник позивача Погібко О.О. не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязв, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідачка \~в судові\~засідання на\~неодноразові виклики\~не з`являється,\~про розгляд\~справи сповіщена\~ належним\~чином,\~причини неявки\~не повідомила,\~відзив \~на позов\~у визначений\~час не\~надала. Додатково сповіщалася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади». Поштові повідомлення повертаються з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов таких висновків. Установлено, що ЖБК «УЮТ-43» створений з метою обслуговування багатоквартирного будинку та утримання прибудинкової території за рахунок внесків співвласників (мешканців) багатоквартирного житлового будинку. Відповідно до\~Закону України «Про кооперацію»\~та Статуту ЖБК «УЮТ-43» тарифи на послуги опалення/теплопостачання та тарифи з утримання багатоквартирного житлового будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , затверджуються загальними зборами членів ЖБК «УЮТ- 43» (співвласників багатоквартирного житлового будинку). Протоколом Загальних зборів членів ЖБК "УЮТ-43» (співвласників багатоквартирного житлового будинку) № 01/20 від 22.01.2020 затверджений розмір внесків співвласників багатоквартирного житлового будинку на утримання багатоквартирного житлового будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , - у розмірі 7,56 гри. за 1 кв. м. загальної площі квартири, розмір внесків співвласників багатоквартирного житлового будинку на опалення з дахової котельні в розмірі 19,617 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі квартири/приміщення, розмір внесків на вивезення твердих відходів в розмірі 17,11 гривень з 1 особи на місяць (копія витягу з протоколу Загальних зборів членів ЖБК «УЮТ-43» (співвласників будинку) № 01/20 від 22.01.2020р. додається). Оплата за отримані послуги водопостачання, водовідведення, електропостачання здійснюється співвласниками багатоквартирного житлового будинку за тарифами, встановленими виконавцями (постачальниками) комунальних послуг. 28 вересня 2012 року відповідачка [PERSON] , як власник 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , уклала з позивачем ЖБК «УЮТ-43» договір відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя № 70. У п. 4.2.5 вказаного Договору відповідачка зобов`язалася у встановлені терміни сплачувати належні платежі. У п. 4.2.13 вказаного Договору відповідач зобов`язалася щомісячно, з 15 по 20 число щомісячно, сплачувати Управителю (позивачу ЖБК «УЮТ-43») плату, згідно п.5 Договору, за минулий місяць. П.5.2. Договору встановлено, що розмір плати за утримання будинку становить за встановленими тарифами згідно з рішенням загальних зборів співвласників будинку; П.5.3 Договору передбачено, що у разі наявності засобів обліку власник приміщення сплачує за послуги водо-, теплопостачання, водовідведення, електропостачання ВЕР за затвердженими тарифами, встановленими постачальниками. Відповідачка, як власник квартири за адресою: [ADDRESS] та споживач житлово- комунальних послуг за вказаною адресою, повинна сплачувати щомісяця оплату за спожиті житлово-комунальні послуги. Але відповідачка тривалий час не здійснює своєчасно та повному обсязі оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, тому має великі борги перед позивачем ЖБК «УЮТ-43». Відповідно до повідомлень ЖБК «УЮТ-43» та розрахунків (повідомлень) заборгованості відповідачки [PERSON] перед ЖБК «УЮТ-43» за надані житлово-комунальні послуги за період 2021-2024, що додаються до позову, відповідачка [PERSON] станом на 30.06.2024 року має борг перед позивачем ЖБК «УЮТ-43» у сумі 51 110,13 грн., а саме: заборгованість за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2021 у сумі 9 806, 23 грн., за спожиту електричну енергію станом на 31.12.2021 у сумі 2\~337,36 грн, за водопостачання та водовідведення станом на 31.12.2021 у сумі 2740,41 грн, за опалення станом на 31.12.2021 у сумі 12 947,36 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2022 у сумі 6 368,40 грн., за спожиту електричну енергію станом на 31.12.2022 у сумі 73,92 грн, за водопостачання та водовідведення станом на 31.12.2022 у сумі 137,08 грн, за опалення станом на 31.12.2022 у сумі 7 283,85 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 31.12.2023 у сумі 6 368, 40 грн., за надані житлово-комунальні послуги по обслуговуванню будинку (УБПТ/ВЕР) станом на 30.06.2024 у сумі 3 184,20 грн. Відповідачка у добровільному порядку від погашення заборгованості за спожиті послуги ухиляється, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідачки заборгованість за спожиті послуги. За змістом ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі\~Правил) затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572\~(в редакції постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14 січня 2009 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно приписів ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно приписів ч. 4\~ст. 384 ЦК України\~управління спільним майном будинку кооперативу здійснюється його співвласниками (незалежно від членства в кооперативі) відповідно до закону. Таким чином, рішення загальних зборів, якими встановлений розмір внесків (платежів) є обов`язковими для усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку. За приписами статей\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат, суд дійшов такого висновку Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. Відповідно до розрахунку, поданого представником позивача 3 % річних від простроченої суми, який передує дню оголошення в Україні воєнного стану, тобто до 23.02.2022 року включно, складає 3651,17 грн. та інфляційні втрати 15 835,75 грн. Відповідно до п. 18\~перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, суд не приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок як належний доказ по справі, оскільки наданий розрахунок за період 01.01.2022 по 20.09.2024 включає в себе розрахунок за весь період заборгованості дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, окремого розрахунку не надано. Відповідно до\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~ст.625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 51 110, 13 гривень. Щодо сплати судового збору: Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду\~на те,\~що позов\~задоволено частково\~72,4%\~(51\~110,13*100:70\~597,05),\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судові\~витрати зі\~сплати позивачем\~судового збору\~пропорційно розміру\~задоволених вимог,\~що становить\~2192,27грн (3028,00*72,4%). Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу. На підтвердження своєї вимоги позивач надав суду клпію Угоди № 29/10 про надання правової допомоги від 29.10.2024, копію Акта від 02.12.2024 щодо попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу до Угоди № 29/10 про надання правової допомоги від 29 жовтня 2024 року та довідку щодо оплати за надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2024 № 29/10-3, відповідно до яких узгоджена сума витрат складає 10 000,00 грн. Ураховуючи, що стороною позивача у позовній заяві не вказано конкретний розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, яку він заявляє досягнення, а лише посилається на долучені до позову докази з цього питання, суд з огляду на надані документи, дійшов висновку, що сторона позивача проситьстягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. В даному випадку факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наступними доказами, а саме: Угодою № 29/10 про надання правової допомоги від 29.10.2024, Актом від 02.12.2024 щодо попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу до Угоди № 29/10 про надання правової допомоги від 29 жовтня 2024 року та довідкою щодо оплати за надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2024 № 29/10-3. При цьому жодний з наданих документів не містить інформацію щодо детального опису робіт (наданих послуг), викнаних адвокатом та їх вартість, з яких би суд мав змогу дійти висновку про обґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. Водночас, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому, суд зазначає, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Позовна заява містить умови: 1) кредитного договору; 2) договорів про заміну кредитора у зобов`язанні та перелік додатків до вказаних договорів. Розрахунки у позові відсутні. Цитування положень Цивільного кодексу України щодо підстав позову та Цивільного процесуального кодексу щодо підсудності та розміру судових витрат не свідчать про складність справи. Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 6 000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial