Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до [PERSON] про стягнення 34 152,13 грн боргу за кредитним договором від 02.06.2021, яка складається з 29 188,72 грн боргу за кредитом та 4 963,41 грн боргу за процентами. Позов обґрунтований тим, що 02.06.2021 [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов і правил банківських послуг на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала проценти за користування кредитним лімітом, однак прострочила повернення вищезазначеної суми. Представник АТ КБ «Приватбанк» Аннюк В. В. в судовому засіданні позов підтримав. [PERSON] не з`явилася в судове засідання, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно з відзивом на позовну заяву заперечила проти позову повністю. Обґрунтувала заперечення тим, що кошти від банку не отримувала. Коштами з її рахунку внаслідок шахрайства заволоділи сторонні особи. З цього приводу вона звернулася в поліцію із заявою про злочин і 03.01.2024 було розпочате досудове розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України. АТ КБ «Приватбанк» подало відповідь на відзив, в якій зазначило, що списання коштів 31.12.2023 з картки [PERSON] [NUMBER] в загальній сумі 27 280,00 грн (+комісія) відбулося внаслідок розголошення конфіденційних даних, втрати «фінансового» номеру телефону та несвоєчасного звернення клієнта в банк з приводу втрати для убезпечення несанкціонованого доступу до Приват24, в результаті чого зловмисники змінили пароль на вхід в Приват24, здійснили вхід, збільшили кредитний ліміт та здійснили переказ коштів. Всі потрібні дані для проведення платежів через інтернет (номер картки, термін дії, CVV) були введені, окрема транзакція підтверджена паролем. Вхід в приват24 був здійснений під авторизацією клієнта. При цій процедурі клієнт вводить своє ім`я і пароль та входить в Приват24. Ці дії можливо було здійснити лише з використанням фінансового номеру телефону клієнта та іншої особистої інформації. Факт шахрайства по відношенню до [PERSON] став можливим через порушення нею умов та правил надання банківських послуг. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено: Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. На підтвердження обставини укладення кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» надало копію заяви про приєднання до умов і правил надання послуг від 02.06.2021, підписаної [PERSON] . Ця заява не підписана уповноваженим представником АТ КБ «Приватбанк». В ній наявна графа «Підпис уповноваженого працівника банку» і відтиск печатки банку, однак відсутній підпис, а також відсутні ім`я та посада особи, яка повинна була б підписати цю заяву. Умов і правил надання послуг до позовної заяви не додано. АТ КБ «Приватбанк» надало паспорт споживчого кредиту, який, однак, не підтверджує обставини укладення кредитного договору, оскільки згідно з висновком Верховного Суду від 23.05.2022 в справі № 393/126/20 потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Отже, жоден з наданих АТ КБ «Приватбанк» доказів не підтверджує обставини укладення сторонами кредитного договору, зокрема досягнення в письмовій формі згоди щодо розміру кредиту, його строку, розміру процентів тощо. Водночас випискою про рух коштів за договором за період з 01.01.2022 до 04.11.2024 підтверджується, що АТ КБ «Приватбанк» надавало кошти [PERSON] , не враховуючи кошти, зазначені як надані 31.12.2023. Оскільки кредитний договір між сторонами в письмовій формі не укладено, однак фактично він виконується, на підставі ст. 1055 ЦК України суд визнає його нікчемним. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України: Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5). У виписці про рух коштів за договором зазначено: баланс на початок періоду - 83,82 грн, усього витрат - 108 504,99 грн, усього надходжень - 74 269,04 грн, баланс на кінець періоду - - 34 152,13 грн. Ця заборгованість відповідно до позиції позивача складається із 29 188,72 грн боргу за кредитом та 4 963,41 грн боргу за процентами. Згідно з випискою та розрахунком заборгованості до складу кредиту (наданих коштів) включено два перекази, які мали місце 31.12.2023 - 25 255,00 грн та 2 025,00 грн, які разом з комісією становлять 28 234,81 грн (2 095,88 грн та 26 138,93 грн). [PERSON] заперечує факт отримання цих коштів, на підтвердження чого надала копію постанови слідчого відділення поліції № 4 (м. Рогатин) про визнання її потерпілою, в якій зазначено, що кримінальне провадження за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, розпочато за заявою [PERSON] , у зв`язку з тим, що 31 грудня 2023 року невстановлена особа, зателефонувавши із номерів мобільних телефонів [NUMBER] , [NUMBER] та представившись працівником ПрАТ «Київстар», під приводом оновлення мобільного зв`язку, шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, дізнавшись реквізити платіжної картки [PERSON] , оформила кредит в ТОВ «Споживчий центр» на суму 8000 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 28 233 грн, які знаходилися на її платіжній картці [NUMBER] , емітованій АТ КБ «Приватбанк». АТ КБ «Приватбанк» у відповіді на відзив визнає, що ініціювала переказ коштів з картки [PERSON] третя особа, яка внаслідок дій [PERSON] отримала таку можливість. На картковому ранку [PERSON] не було коштів, які їй належать. 31.12.2023 ініціювала переказ третя особа, а не [PERSON] , і цій третій особі таким чином було надано кошти. Оскільки [PERSON] не було надано 28 234,81 грн, а суму заборгованості - 6 683,18 грн, яка згідно з розрахунком заборгованості була наявна в [PERSON] станом до 31.12.2023, вона погасила двома платежами (03.01.2024 - 100,00 грн та 22.01.2024 - 6680,00 грн), АТ КБ «Приватбанк» не підлягають поверненню жодні кошти в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до вимог ст. 216 ЦК України. Щодо доводів АТ КБ «Приватбанк» про те, що [PERSON] через свої неправильні дії повинна нести відповідальність, суд зазначає таке. Дійсно, ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Водночас, предметом цього спору є не відшкодування збитків, а виконання боржником свого обов`язку з повернення наданих йому коштів. З огляду на принцип диспозитивності, доводи про порушення [PERSON] своїх обов`язків згідно з умовами та правилами надання банківських послуг (поза тим, що не доведено сам факт їх підписання) в частині втрати «фінансового» номеру тощо, чи порушення відповідного законодавства, не стосуються предмету спору. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed