Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи за адресою: [ADDRESS] з липня/серпня 1984 року до липень 1991 року. В обґрунтування заяви вказала, що народилася [INFO] у місті Сватове, Луганської області, де проживала зі своїми батьками до літа 1984 року. У липні/серпні 1984 року переїхала на постійне місце проживання до своїх родичів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі вступом у липні/серпні 1984 року на вечірнє відділення Київського технологічного інституту харчової промисловості, що підтверджується дипломом про освіту. Зазначила, що з 18.09.1984 до 21.07.1991 працювала в Українському промисловому об`єднанні соляної промисловості «Укрсільпром» Мінхарчопром УРСР (м. Київ), Київській обласній раді народних депутатів, що підтверджується записами у трудовій книжці. Отже, у період з липня/серпня 1984 року і до липня 1991 року вона навчалася і працювала, і, оскільки у неї не було власного житла, постійно проживала у своїх родичів за адресою: [ADDRESS] . Запис в будинковій книзі щодо реєстрації її місця проживання було внесено Ірпінською міською радою за заявою родичів. Також вказала, що з метою отримання довідки органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про факт проживання особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю зверталася з запитом до Ірпінської міської ради Київської області та ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, проте, отримала відповідь, що Реєстр територіальної громади міста Ірпінь щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб почав формуватися з 04.04.2016. За обліками реєстру територіальної громади місце реєстрації/зняття з реєстрації її місце проживання не значиться. Разом з тим, звернуто увагу, що при наявності будинкової книги можливе підтвердження факту реєстрації місця проживання у зазначений період. За даними управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області [PERSON] , зареєстрованою/знятою із зареєстрованого місця проживання не значиться. Територіальні підрозділи ДМС здійснювали реєстрацію місця проживання/перебування, зняття з реєстрації місця проживання осіб з 01.08.2012 до 02.04.2016. До цієї дати виконання зазначених функцій було покладено на органи внутрішніх справ, правонаступником яких ДМС не являється. Згідно з відповіддю ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідно до листа виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області в архівних даних адресно-реєстраційної відсутня інформація зареєстрованого/знятого із зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] у період з 1985 до 1991 року та рекомендовано надати підтверджуючі документи (зокрема, будинкову книгу тощо). Однак, надати будинкову книгу, як підтверджуючий документ реєстрації заявниці за вказаним місцем проживання не має можливості, оскільки у зв`язку з бойовими діями, які відбувалися у 2022 році на території Ірпінської міської територіальної громади, будинок за адресою: [ADDRESS] було пошкоджено внаслідок влучання боєприпасів та вигорання. Будинкова книга втрачена. Додала, що факт її проживання у період з липня/серпня 1984 року до липня 1991 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а саме у м. Ірпінь Київської області, письмово підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON] , також вказаний факт письмово підтверджено актом депутата Ірпінської міської ради Київської області [PERSON] . Метою встановлення факту є постійного проживання у судовому порядку у зоні, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, є доведення обставини про те, що вона має право на пільгову пенсію зі зменшенням пенсійного віку. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.12.2024 заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк на усунення недоліків, ухвалою від 06.01.2025 відкрито провадження по справі за заявою, залучено в якості заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 10.02.2025 заявниця [PERSON] свої вимоги уточнила та просила встановити факт її проживання на території міста Ірпеня у період з 01.08.1984 до 21.07.1991. Також зазначила, що приблизно в липні-серпні 1984 року приїхала до своїх дідуся і бабуся в місто Ірпінь, оскільки планувала вступили до закладу вищої освіти у місті Києві. У липні 1984 року були вступні іспити, а на початку серпня вже було оголошено результати, тому фактично вона так і залишилася проживати з дідусем і бабусею. У зв`язку з тим, що набраних балів їх не вистачило для вступу на денну форму навчання, її було зараховано на вечірню. Після початку навчання у вересні 1984 року вона працевлаштувалася в місті Києві і безперервно працювала до липня 1991 року. Дідусь [PERSON] здійснював реєстрацію її місця проживання, оскільки проживати без відповідних відміток у будинковій книзі в кінці 1980-років не можливо було, будинкова книга залишалася у будинку, однак у 2022 році його було сильно пошкоджено і на сьогодні він не придатний для проживання. Вони намагалися розшукати книгу серед згорілого будинку, однак безуспішно. На сьогодні, лише у судовому порядку вона має змогу встановити факт проживання в місті Ірпені, оскільки документи, які могли б це підтвердити знищено, а іншого способу захисти своє право вона не має змоги. Також вона зверталася і Ірпінської міської ради, сектору Державної міграційної служби, які повідомляли їй, що фактично єдиний документ, який би міг підтвердити факт її проживання в містрі [PERSON] у вказаний пероід може бути лише будинкова книга. Просила врахувати покази свідків, наявні письмові докази та ухвалити рішення про задоволення її вимог. Судові засідання 13.02.2025, 04.03.2025 відкладалися для можливості заінтересованим особам надати суду свою позицію щодо вимог заявниці, однак у судові засідання представники заінтересованих осіб Ірпінської міської ради та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань щодо суті заяви не направляли, правом на подання суду своєї позиції не скористалися. У судовому засіданні 10.02.2025 свідок [PERSON] , попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей, повідомила, що з народження і до одруження проживала в [ADDRESS] . Вказаний будинок належав її дідусю та бабусі [PERSON] та [PERSON] . Крім них у будинку також проживали вона разом з матір`ю, яка є дочкою [PERSON] , а десь в період часу з літа 1984 року також проживала [PERSON] , яка є її троюрідною сестрою. Влітку 1984 року [PERSON] вступала до навчального закладу, однак за балами не пройшла на денне відділення, тому вступила до інституту на вечірню форму навчання і паралельно влаштувалася на роботу у місті Київ. Вона на декілька років старша за [PERSON] , тому добре пам`ятає, що остання проживала разом з ними у період з 1984 до 1991 року в місті Ірпені, кожного дня їздила на навчання та роботу до міста Києва громадським транспортом і її мама часто зустрічала [PERSON] ввечері з навчання на залізничній станції. Також зазначила, що їх дідусь [PERSON] був дуже відповідальною особою і тому впевнена, що він реєстрував місце проживання [PERSON] у будинковій книзі, тим більше, що у ті часи без реєстрації проживати такий тривалий час не можливо було. На сьогодні, внаслідок бойових дій на території міста Ірпеня у лютому-березні 2022 року будинок [ADDRESS] сильно пошкоджений, він не придатний для проживання, все, що було в ньому згоріло, оскільки в нього влучив снаряд. Свідок [PERSON] , попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих відомостей, у судовому засіданні 10.02.2025 повідомив, що все своє життя проживає в [ADDRESS] . Також в [ADDRESS] проживали його дідусь та бабуся [PERSON] та [PERSON] . Приблизно десь за рік-півтора до трагедії на Чорнобильській АЕС до них приїхала проживати [PERSON] , оскільки вступила до навчального закладу. [PERSON] , заявниця у справі, є його троюрідною сестрою. Підтвердив, що вона, дійсно, проживала у будинку дідуся і бабуся, їздила на навчання та на роботу до міста Київ кожного дня. Де саме вона працювала він не пам`ятає, але точно знає, що вдень [PERSON] була на роботі, а ввечері відвідувала уроки. Вони приблизно одного віку з нею, тому добре пам`ятає як вони разом з іншими однолітками проводили час, а в літній період часу і він також проживав у дідуся і бабусі по [ADDRESS] . Там великий будинок, тому часто збиралися рідні, особливо влітку коли дітей звозили на літні канікули. Крім дідуся та бабусі там також постійно проживали [PERSON] , [PERSON] разом зі своєю матір`ю, його тітка, також часто там була його тітка - мати [PERSON] . Будь-яких сумнівів немає, підтвердив, що [PERSON] постійно проживала у будинку [ADDRESS] у період часу з літа 1984 до 1990-1991 років, в подальшому вона повернулася на Луганщину до своїх батьків, оскільки звільнилася з роботи у місті Києві. З урахуванням думки сторін та положень статті 223 ЦПК України, судом протокольно ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою та на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , 01.09.1999 року уклала шлюб з [PERSON] , про що Сватівським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області 01.09.1999 складено відповідний актовий за № 97, після одруження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). У період з 18.09.1984 до 30.12.1985 [PERSON] працювала на посаді економіста-фінансиста бухгалтерського обліку і фінансів Українського промислового об`єднання сольової промисловості «Укрсіль» Мінхарчопрома УРСР, у період з 02.01.1986 до 21.07.1991 - на посадах старшого інспектора госпрозрахункової групи у відділ цін, економіста госпрозрахункової групи при відділ цін, головного економіста Відділу цін Київської обласної ради народних депутатів, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.13-16). У період з 1984 до 1990 [PERSON] навчалася Київському технологічному інститутів харчової промисловості та отримала диплом серії [NUMBER] (а.с.17). Згідно довідки Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 24.05.2022 № 888 житловий будинок [ADDRESS] пошкоджено внаслідок влучання боєприпасу та вигорання у зв`язку з бойовими діями, які відбувалися у 2022 році на території Ірпінської міської ради (а.с.22), що також підтверджено фотосвітлиною (а.с.23). Норми права, які застосував суд. У відповідності до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження проживання на певній території України. За правилами статті 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Ірпінь, Київської області належить до зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4. Особи, які проживали або працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю, мають право на пільги і компенсації, встановлені законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частиною третьою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У частині сьомій статті 19 ЦПК України (справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів) визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19 зазначено, що "у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки". Повноваження суб`єктів владних повноважень визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку. Саме тому Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц виснувала, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Водночас статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки факт проживання особи на певній території без наявності письмових документів не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, зокрема зібраних письмових доказів, показань свідків, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними. Також судом враховується, що в іншому позасудовому порядку заявниця не має можливості захистити свої права щодо встановлення факту її проживання в певному місці, оскільки документи, які могли б підтвердити вказаний факт, зокрема будинкова книга втрачено у зв`язку з пошкодженням будинку [ADDRESS] внаслідок бойових дій, а інші документи відсутні. Іншого способу, крім як у судовому порядку встановлення факту проживання на території міста Ірпеня, для захисту [PERSON] її охоронюваного права - немає. З огляду на викладене, заява є такою, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено факт того, що заявниця [PERSON] дійсно проживала в місті Ірпені Київської області в період з 01.08.1984 до 21.07.1991. Вказаний факт має для заявниці юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення її особистих прав, а саме можливість скористатися правом на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з підпунктом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З огляду на викладене,

Outcome: approved