Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

15 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» через свого представника адвоката Ланового Є.М., засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 21404,25,00 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору № 1590918 від 31 грудня 2019 року з ТОВ «Мілоан» відповідачка отримала кредит в сумі 7000,00 грн на банківську картку строком на 30 днів до 30 січня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50 % в день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед кредитором, у відповідачки утворилась заборгованість, яку первісний кредитор ТОВ «Мілоан» за договором факторингу № 02/08 від 20 серпня 2020 року відступило для ТОВ «Діджи Фінанс», яке у свою чергу 24 січня 2022 року на підставі договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року відступило позивачу. Сума боргу перед позивачем складається з 6650,00 грн за тілом кредиту, 10715,25 грн за відсотками, 840,00 грн за комісією, 3199,00 грн за пенею, яку позивач просив стягнути з відповідачки. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 березня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачці п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву. Копію ухвали відповідачкою отримано 17 березня 2025 року (а.с.57). Відзиву не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що між відповідачкою [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» не відбулися кредитні правовідносини, оскільки доказів укладення електронного кредитного договору № 1590918 від 31 грудня 2019 року та отримання кредитних коштів [PERSON] позивачем не надано. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється в довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Жодного доказу реєстрації та ідентифікації відповідачкою [PERSON] в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан», як і жодного доказу надання нею відповіді на прийняття пропозиції (акцепт) щодо кредитного договору № 1590918 в порядку ч. 6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивачем не надано. В п. 6.2. доданої до позову копії документа під назвою кредитний договір № 1590918 (індивідуальна частина) записано: «Розмішені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства». Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З тексту документа № 1590918 від 31 грудня 2019 року вбачається, що він не був підписаний відповідачкою Електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора ТОВ «Мілоан». Ні в розділі 10 «Реквізити сторін», ні у будь іншому розділі цього документа, ні в анкеті-заяві на кредит № 1590918, ні у будь-якому іншому доданому до позовної заяви документі не указано алфавітно-цифрова послідовність одноразового ідентифікатора ТОВ «Мілоан». Будь-яких доказів створення одноразового ідентифікатора, його надсилання електронним повідомленням SMS на мобільний телефонний номер відповідачки [PERSON] та застосування нею для підписання кредитного договору № 1590918 позивачем не надано, а отже й не доведено, що [PERSON] укладала цей договір. У позовній заяві позивач вказує, що на підставі платіжного доручення відповідачці було перераховано на картковий рахунок 7000,00 грн. З дослідженої судом копії платіжного доручення 13195872 від 31 грудня 2019 року на суму 7000,00 грн видно, що воно банком не виконане (а.с.35). Відповідно до абз. 2 п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який був чинний на момент складання платіжного доручення) платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. За змістом ст. 2 указаного Закону загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, відносини у сфері переказу коштів регулюються у тому числі нормативно-правовими актами Національного Банку України. Відповідно до\~п.\~2.14.\~Інструкції про\~безготівкові розрахунки\~в Україні\~в національній\~валюті,\~затвердженої Постановою\~НБУ від\~21\~січня 2004\~року №\~22\~(яка\~була чинною\~станом на\~день складання\~платіжного доручення) банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Проте до позовної заяви додано копію платіжного доручення у якому відсутні заповнені та засвідчені підписом відповідального виконавця з відбитком штампа банку ТОВ ФК Елаєнс реквізити дати надходження та дати виконання платіжного доручення 13195872. Відсутність указаних відміток банку про виконання платіжного доручення на переконання суду не може доводити факту перерахування та відповідно отримання коштів за цим платіжним дорученням. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а в силу ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, надана суду копія платіжного доручення 13195872 не є допустимим доказом перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки [PERSON] , оскільки суперечить п. 2.14. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22 та абз. 2 п. 1.30 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (які були чинними на момент складання платіжного доручення). З дослідженої судом копії платіжного доручення № 13195872 вбачається, що отримувачем указана [PERSON] , проте номер картки складається з п`ятнадцяти символів, що на переконання суду фізично унеможливлює перерахування на цей номер картки [NUMBER] будь-яких коштів, оскільки ідентифікатором картки є унікальний набір із 16 цифр а не з 15, як це записано в платіжному дорученні 13195872. Також у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані жодні докази належності указаної картки відповідачці [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що право вимоги до [PERSON] переходило двічі: від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», та від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг». Враховуючи, що позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг» не доведено факту виникнення грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором з первісним кредитором ТОВ «Мілоан» відтак, наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити виникнення такого грошового права в останнього кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Пінг-Понг». Наявні в матеріалах справи витяги з додатків до договорів факторингу (а.с.9-10), де боржником указана [PERSON] , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а лише є додатками до цих договорів та його невід`ємною частиною. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене у задоволенні позову потрібно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Судові витрати потрібно розподілити за правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме покласти їх на позивача.

Outcome: dismissed