Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ладижинської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1,0000га, що розташована по [ADDRESS] , яка надана для ведення особистого підсобного господарства, належна останньому на підставі рішення Ятраніської сільської ради № 58 від 14.12.1995. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON] , але юридично не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована по [ADDRESS] , надана для ведення особистого підсобного господарства, належна [PERSON] та на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована по [ADDRESS] , надана для ведення особистого підсобного господарства, що належала покійній на підставі рішення Ятранівської сільської ради № 64 від 09.10.2003. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв її син [PERSON] , але юридично не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер. За життя [PERSON] розробив на вищевказані земельні ділянки технічну документацію та зареєстрував земельну ділянку площею 1,5015 га в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 7124389800:01:001:0018. Земельна ділянка зареєструвалася зменшеного розміру, оскільки при встановленні та відновленні меж при виїзді землевпорядників, саме така площа була встановлена у власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який був її чоловіком, після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 1,5015 га за кадастровим номером 7124389800:01:001:0018. У встановлені законом строки вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно та відсутня реєстрація права власності в ЄДРРП, про що винесено нотаріусом відповідну постанову. Тому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 1,5015 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7124389800:01:001:0018. 05.09.2024 на адресу суду від Ладижинської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що рішенням виконавчого комітету Ятранівської сільської ради № 58 від 14.12.1995 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,60 га, а не 1,0 га (в рішенні зазначено: загальна площа у приватній власності та постійному користуванні - 1 га; передається у приватну власність - 0,60; для особистого підсобного господарства - 0,60; знаходиться в постійному користуванні - 0,40). Відповідно до ст. 56 ЗК України діючого на момент прийняття вказаного рішення, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування, яка не повинна перевищувати 1га. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. У [PERSON] не виникло право власності на земельну ділянку площею 1,0 га, яку хоче успадкувати позивач тому і успадкувати її позивач не може. [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,0000 га в [ADDRESS] надана їй на підставі рішення Ятранівської сільської ради від 09.10.2003 № 64. Але таке рішення, відповідно до архівного витягу № 04-05/360-1 прийнято не Ятранівською сільською радою, а виконавчим комітетом Ятранівської сільської ради. Відповідно до діючого на момент прийняття вказаного рішення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо відчуження комунального майна та регулювання земельних відносин належало до виключної компетенції сесії сільської ради та не входило ні до власних ні до делегованих повноважень виконавчого комітету. Також, відповідно до ст.12 ЗК України передача земель у власність громадян належить до повноважень сільської ради, а не виконавчого комітету. Отже, рішення виконавчого комітету Ятранівської сільської ради від 09.10.2003 № 64 щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки прийнято органом, який не уповноважений відповідно до Закону приймати такі рішення, тому є нікчемним і до уваги братися не може. Також за даними погосподарського обліку по с. Ятранівка встановлено, що земельна ділянка кадастровий № 7124389800:01:001:0018 за адресою [ADDRESS] фактично включає в себе два домогосподарства з земельними ділянками для їх обслуговування, а саме по [ADDRESS] та [ADDRESS] . На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок по [ADDRESS] , який обліковується (згідно погосподарської книги за домоволодінням значиться 1,00 га) за померлим [PERSON] та залишки житлового будинку по [ADDRESS] , який обліковується (згідно погосподарської книги за домоволодінням значиться 0,39 га) за померлою [PERSON] . Рішень Ятранівської сільської ради про передачу померлим [PERSON] чи [PERSON] 0,39 га біля домоволодіння [ADDRESS] не виявлено. Таким чином земельна ділянка площею 1,5015 га кадастровий номер 7124389800:01:001:0018 не належала на праві власності ні [PERSON] , ні [PERSON] , ні [PERSON] , і тому не може бути визнане право власності в порядку спадкування за законом на зазначену земельну ділянку за [PERSON] . Тому просить відмовити у задоволенні позову. 10.04.2025 на адресу суду від [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,60 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , надана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7124389800:01:001:0018. Позивач [PERSON] та її представник, будучи повідомленими належним чином про день та час судового засідання, до суду не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить задовольнити позов. Представник відповідача Ладижинської сільської ради Уманського району в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій вказано, що сільська рада не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124389800:01:001:0018, площею 0,60 га, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до архівного витягу від 16.11.2023 наданого архівним відділом Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, 14.12.1995 рішенням виконавчого комітету Ятранівської сільської ради народних депутатів № 58 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки громадянам с.Ятранівка, у тому числі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] : загальна площа у приватній власності та постійному користуванні - 1 га; передається у приватну власність - 0,60; для особистого підсобного господарства - 0,60; знаходиться в постійному користуванні - 0,40. Статтею 17 ЗК України ( в редакції станом на 1995 рік) передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ст.. 22 ЗК України ( в редакції станом на 1995 рік) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст.. 23 ЗК України ( в редакції станом на 1995 рік) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст.. 56 ЗК України ( в редакції станом на 1995 рік) для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. Відповідно до п.3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач посилається на те, що після його смерті відкрилася спадщина, яку фактично прийняла його дружина [PERSON] . При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як передбачено п.г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не реалізувала своє право та не оформила права на спадщину належним чином, шляхом отримання державного акту на землю, а отже не набула права власності на вказану земельну ділянку. Судом встановлено, що відповідно архівного витягу від 16.11.2023 наданого архівним відділом Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, 09.10.2003 рішенням виконавчого комітету Ятранівської сільської ради № 64 надано у приватну власність земельні ділянки, у тому числі [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1,0 га.. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку фактично прийняв її син [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер [INFO] , що підтверджується довідкою державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Великої К.С. № 119/02-14 від 31.01.2024. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Великої К.С. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 1,5015 га, кадастровий номер 7124389800:01:001:0018, надану для ведення особистого селянського господарства, місцезнаходження якої: [ADDRESS] , належну [PERSON] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1215996672021 від 24.05.2021 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та земельній ділянці площею 1,5015 га за адресою [ADDRESS] та присвоєно кадастровий номер 7124389800:01:001:0018. Відповідно до листів відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУДКС у Черкаській області від 07.02.2024 станом на 01.01.2013 згідно до Книги записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на землю не обліковується. Виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради 05.09.2024 видано довідку про те, що земельна ділянка, кадастровий номер 7124389800:01:001:0018 за адресою: [ADDRESS] , фактично включає в себе два домогосподарства з земельними ділянками для їх обслуговування, а саме по [ADDRESS] та по [ADDRESS] . На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок [ADDRESS] , який обліковується (згідно погосподарської книги за домоволодінням значиться 1,00 га) за померлим [PERSON] та залишки житлового будинку по [ADDRESS] , який обліковується (згідно погосподарської книги за домоволодінням значиться 0,39 га) за померлою [PERSON] . Рішень Ятранівської сільської ради про передачу [PERSON] чи [PERSON] земельної ділянки площею 0,39 га біля домоволодіння [ADDRESS] не виявлено. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ладижинської сільської ради від 05.09.2024, згідно погосподарської книги за 2021-2023 роки № 2, номер ОПО № [NUMBER], сторінка 27, житловий будинок по [ADDRESS] обліковується за померлою [PERSON] , за житловим будинком рахується земельна ділянка площею 0,39 га, інших земель не обліковується. Разом з тим, згідно погосподарської книги за 2021-2023 роки № 2, номер ОПО № [NUMBER], сторінка 26 та погосподарської книги за 2016-2020 роки № 4, номер ОПО № [NUMBER], сторінка 26, за житловим будинком по [ADDRESS] , обліковується земельна ділянка площею 1,00 га, інших земель не обліковується. Як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер 7124389800:01:001:0018, земельна ділянка площею 0,6000 га значиться за [PERSON] . Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пунктом І перехідних положень Земельного кодексу України, встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по-суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта на право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити вже на себе державний акт. [PERSON] за життя звернувся до компетентного органу для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, про що внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Однак [PERSON] [INFO] помер та не встиг належним чином оформити свої права на вказану земельну ділянку. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши заяву позивача від 10.04.2025 та відомості з Кадастрового плану земельної ділянки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved