Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

05 вересня 2023 року Перший заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 року у справі №140/4295/22 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року про відмову у задоволенні позову та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, судом визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.06.2022 року № 134-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено останню на посаді державного кадастрового реєстратора відділу № 4 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022 року та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 38526,72 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. № 10-3-0.6-1989/2-23 від 31.05.2023 року на виконання вищевказаної постанови апеляційного суду, згідно повідомлень Головного управління казначейської служби від 20.04.2023 № № 07-12-06/2311 та від 10.05.2023 року № 07-12-06/2825 [PERSON] повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38526,72 грн. Посилаючись на те, що звільнення [PERSON] здійснено з порушенням трудового законодавства, за наказом начальника Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області [PERSON] і саме на останнього покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику, прокурор просив стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника. Ухвалою суду від 11.09.2023 року постановлено прийняти позовну заява до розгляду, відкрити загальне позовне провадження та призначити підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.10.2023 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.02.2024 року провадження у справі зупинено до закінчення касаційного перегляду Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду справи №161/8523/23. Ухвалою суду від 16.12.2024 року поновлено провадження у справі та призначено розгляд у судовому засіданні . Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у заяві та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити його у задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 року у справі №140/4295/22 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року про відмову у задоволенні позову та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, судом визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.06.2022 року № 134-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено останню на посаді державного кадастрового реєстратора відділу № 4 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022 року та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 38526,72 грн з утриманням податків та інших обов`язкових платежів Згідно з ч.ч. 4, 5\~статті 82ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. № 10-3-0.6-1989/2-23 від 31.05.2023 року на виконання вищевказаної постанови апеляційного суду, згідно повідомлень Головного управління казначейської служби від 20.04.2023 № № 07-12-06/2311 та від 10.05.2023 року № 07-12-06/2825 [PERSON] повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 38526,72 грн (а.с. 22-25). Відповідно до\~ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п. 8\~ст. 134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Як роз`яснено у п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~(на далі\~Постанова № 14) застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8\~ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Пунктом 6 Постанови № 14, передбачена відповідальність керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників, якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами до яких відносяться, зокрема, суми заробітної плати. Відповідно до приписів\~ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками\~за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з\~ст. 237 КЗпП України\~суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , будучи начальником Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, незаконно звільнив [PERSON] , тому саме на нього як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну установі, в розмірі 38526,72 грн. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Першого заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу є підставними, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації. Питання про повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі роз`яснено у\~постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Так, відповідно до п. 33\~Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог ст. 134 (п. 8),\~ст. 237 КЗпП України\~про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2018 року у справі № 161/6047/16-ц, згідно із якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про позов Першого заступника керівника Луцької окружної прокуратури, яка подана в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу підлягає до задоволення. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~понесені стороною позивача і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2684 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь Волинської обласної прокуратури.

Outcome: approved