Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

14.11.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Беркута В.Л., до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2011 позивач та відповідачка уклали шлюб. 30.04.2013 від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] . З довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області вбачається, що позивачка разом з донькою зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а тому сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини припинилися з лютого 2022 року, позивачка з дочкою проживають окремо від відповідача. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Подальше подружнє життя буде суперечити інтересам позивача. Просить розірвати шлюб укладений між позивачкою та відповідачем. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.11.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Оскільки позовна заява надійшла 14.11.2024 (четвер), у порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 18.11.2024 (понеділок) направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 21.11.2024. Згідно з відповіддю на запит, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч.2 ст. 28 ЦПК України позовні заяви про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти. З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання позивачки судом 19.11.2024 направлено запит до органу реєстрації для вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 26.11.2024. Згідно з відповіддю на запит, позивачка - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідно до положень ч.2 ст. 28 ЦПК може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання на 13.01.2025. Телефонограмою від 24.02.2025 відповідач [PERSON] повідомив суд про неможливість особистої явки в судове засідання, зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, повідомив суд, що направив засобами поштового зв`язку на адресу суду заяву про визнання позовних вимог (а.с.52). У судове засідання 15.04.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, повістки на 13.01.2025, 10.02.2025, 24.02.2025, 27.03.2025 та 15.04.2025 отримала особисто, про що свідчать особисті підписи на рекомендованих поштових повідомленнях (а.с.32, 41, 52, 61, 70). У позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.3). Представник позивачки - адвокат Беркута В.Л., у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду не заперечує, наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с.15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, конверти з повістками на 13.01.2025, 10.02.2025, 24.02.2025, 27.03.2025 повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також відповідач повідомлявся про дату та час судового засідання шляхом публікації повісток на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.37, 50, 56, 67). Телефонограмою від 24.02.2025 відповідач [PERSON] повідомив суд про неможливість особистої явки в судове засідання, зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, повідомив суд, що направив засобами поштового зв`язку на адресу суду заяву про визнання позовних вимог (а.с.52). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 15.04.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 15.08.2011 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 854, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2011, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та не бажає продовжувати подружні стосунки. Має чітку та однозначну позицію з цього питання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду будь-яких заперечень з цього приводу, суд вважає, що відмова в розірванні шлюбу може бути розцінена, як примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка не скористалася. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 30 від 14.11.2024 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.18). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, сума судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved