Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження з майна, належного [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , який помер [INFO] , накладений постановою старшого державного виконавця Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лавріненко О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 3802243 від 02.03.2012, реєстраційний номер запису про обтяження 12233547, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 02 березня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина за померлим. Позивачка є спадкоємицею померлого за законом. У визначений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та у відповідь отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.03.2025 № 16/02-31 з підстави того, що за результатами перевірки нотаріусом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис № 12233547 від 02 березня 2012 року про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] , [INFO] . На звернення позивачки Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь від 06.02.2025, у якій повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 3802243 з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-198 від 17.06.1996 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) боржника. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 02.03.2012 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, на підставі якої зареєстровано обтяження № 12233547 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою державного виконавця від 16.04.2014 виконавче провадження ВП № 3802243 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 чинної на той час редакції Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення) (Закон втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII (1404-19) від 02.06.2016), однак арешт з майна боржника та заборону на його відчуження не скасовано. Вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. Внаслідок наведеного позивачка позбавлена можливості реалізувати своє майнове право та оформити належну їй спадщину, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 10.03.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03.04.2025 о 10:00 год, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 02.04.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , у якій та зазначила, що була одружена з [PERSON] та розлучилася з ним. Після розлучення звернулася до суду з вимогою про стягнення з колишнього чоловіка аліментів на утримання доньки (позивачки). Підкреслила, що ще за життя [PERSON] погасив перед нею увесь борг зі сплати аліментів на утримання доньки. У своїй заяві відповідачка вказала, що позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення судом (а.с.73-76). Ухвалою від 03.04.2025 судом прийнято заяву відповідачки про визнання позову та відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі на 08.04.2025 о 08:40 год. Заслухавши в судовому засіданні доводи представника позивачки адвоката Кулішова В.П., дослідивши заяву відповідачки про визнання позову та переконавшись у тому, що визнання відповідачкою позову не \~суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, та підтвердження їх наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 09.08.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського райвиконкому м. Полтава, батьком позивачки є [PERSON] (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.10.2024 Чутівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.22 зворот). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як вбачається з довідки від 24.02.2025 № 15/02-14, виданої приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Косик В.О., внаслідок смерті [INFO] [PERSON] нею відкрита спадкова справа, позивачка є спадкоємицею померлого за законом та прийняла спадщину у встановленому законом порядку, інші спадкоємці до приватного нотаріуса не звертались та спадщину не приймали (а.с.7). Постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Косик В.О. від 03.03.2025 № 16/02-31 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстави того, що за результатами перевірки нотаріусом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис № 12233547 від 02 березня 2012 року про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Із відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.02.2025 № 7669, наданої на звернення позивачки, вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 3802243 з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-198 від 17.06.1996 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) боржника. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 02.03.2012 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника (а.с. 6). На підставі вказаної постанови державного виконавця зареєстровано обтяження № 12233547 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.8-9). Постановою державного виконавця від 16.04.2014 виконавче провадження ВП № 3802243 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 чинної на той час редакції Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення) (Закон втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII (1404-19) від 02.06.2016), однак арешт з майна боржника та заборону на його відчуження не скасовано. Вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. Постановою державного виконавця накладено арешт на все\~нерухоме майно\~боржника без зазначення відомостей про конкретне майно, до якого застосовано таке обмеження. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] № 415984780, сформованої 03.03.2025 приватним нотаріусом Косик В.О., вбачається, що на праві власності за спадкодавцем [PERSON] зареєстровані наступні об`єкти нерухомості: 1) 1/2 частка у праві власності на квартиру загальною площею 88,2 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1953626212101; 2) земельна ділянка площею 0,29 га, кадастровий номер 5325480401:01:001:0368, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1688526353254; 3) земельна ділянка площею 0,09 га, кадастровий номер 5325480401:01:001:0369, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1688510153254; 4) житловий будинок із господарськими будівлями загальною площею 79,4 кв.м, адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер 1688497453254; 5) земельна ділянка площею 4,57 га, кадастровий номер 5325480400:00:004:0114, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса розташування: Потавська область, Чутівський район, Войнівська сільська рада, реєстраційний номер 500414753254 (а.с. 8-9). Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у складі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 415984780, сформованої 03.03.2025 приватним нотаріусом Косик В.О., продовжує існувати обтяження - арешт всього нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12233547 (а.с.9 зворот). Цей арешт майна проводився для забезпечення виконання судового рішення - виконавчого листа № АЕ-198 від 17.06.1996 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави. Таким чином, ще за життя боржника [PERSON] було завершено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-198 від 17.06.1996 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) боржника, проте не було знято вжиті державним виконавцем обтяження з усього нерухомого майна, належного на той час спадкодавцю. Отже, виконавче провадження закінчено вже понад десять років тому, та, як повідомила суду відповідачка (стягувачка у виконавчому провадженні), боржник ще за життя погасив заборгованість перед нею, однак спадкове майно, що належало боржнику, продовжує перебувати під арештом та забороною на відчуження, що унеможливлює оформлення на нього права власності позивачкою. За таких обставин, наявність нескасованого арешту на майно є невиправданим втручанням у право позивачки на мирне володіння майном. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.11.2019 у справі № 643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п. 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Згідно з ч. 1\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 40 вказаного Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно у відкритому виконавчому провадженні та на підставі п. 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зважаючи на те, що виконавче провадження ВП № 3802243 завершене, питання про зняття арешту з вищевказаного майна не вирішено держвиконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації прав власника. Відповідно ч. 1 ст.\~319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник\~має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши надані сторонами пояснення та докази по справі в межах заявлених вимог, враховуючи те, що позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги, відповідачка визнала позов повністю, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, також враховуючи, що на день постановлення рішення відсутні будь-які законні підстави для зберігання арешту майна, порушене право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки у позовній заяві позивач заявив про покладення судових витрат на нього, суд вважає, що необхідно залишити їх за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved