Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , яким просить визначити наступні тимчасові обмеженням прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання [PERSON] , [INFO] , а саме за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м до місця роботи [PERSON] , [INFO] , а саме за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. заборонити [PERSON] , [INFO] , вести з [PERSON] , [INFO] , листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , який є колишнім співмешканцем заявниці, систематично вчиняє фізичне, психологічне, економічне насильство щодо неї, [PERSON] , з часу, коли вона його покинула, так і під час спільного проживання. Зазначає, що [PERSON] систематично ображає словесно, обзиває заявницю, висловлюється про неї нецензурною лексикою, погрожує їй фізичною розправою, пошкоджує її майно, зокрема, неодноразово розбивав мобільний телефон заявниці, завдає стусанів і штовхає, що становить небезпеку для її життя і здоров`я. Зазначає, що поведінка [PERSON] є неадекватною, він щодня переслідує її, у зв`язку з чим заявниця знаходиться у стані постійного стресу і переживає за своє життя і здоров`я. Відповідно до приписів ч. ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Заявник на адресу суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити вимоги заяви в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] на адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що щодо вирішення заяви покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Зі змісту матеріалів справи встановлено, що заявниця та заінтересована особа проживали разом без реєстрації шлюбу у період 2021 - 2023 років. На даний час вони проживають у місті Івано-Франківську за різними адресами. У поданій до суду заяві заявник посилається на те, що [PERSON] систематично вчиняє фізичне, психологічне, економічне насильство щодо неї, [PERSON] , з часу, як під час спільного проживання, так і після припинення відносин; ображає словесно, обзиває заявницю, висловлюється про неї нецензурною лексикою, погрожує їй фізичною розправою, пошкоджує її майно, зокрема, неодноразово розбивав мобільний телефон заявниці, завдає стусанів і штовхає, що становить небезпеку для її життя і здоров`я. Зазначає, що поведінка [PERSON] є неадекватною, він щодня переслідує її, у зв`язку з чим заявниця знаходиться у стані постійного стресу і переживає за своє життя і здоров`я. У зв`язку із застосуванням [PERSON] домашнього насильства стосовно нього виносилися термінові заборонні приписи відносно кривдника від 09.10.2024, 24.02.2025, 12.03.2025 року, якими визначено обмеження його прав відносно [PERSON] строком на 3 доби (терміновий заборонний припис від 09.10.2024 року) та 10 діб, а саме: - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Крім того, Постановою Івано-Франківськогго міського суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 року у справі №344/12324/22, яка набрала законної сили 15.11.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107084266), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Як зазначено у даній постанові, «20.09.2022 року близько 20 год. 00 хв. в [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки [PERSON] та її сина [PERSON] , а саме виражався нецензурними словами та гучно кричав, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП.». Стосовно наданої заявницею до матеріалів заяви постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.10.2021 року в справі №344/15215/21, яка набрала законної сили 09.11.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100640297), Суд зауважує, що зі змісту мотивувальної частини даного судового рішення вбачається, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП, однак потерпілою від даного кримінального правопорушення є інша особа, а не [PERSON] а тому в рамках розгляду даної справи щодо [PERSON] вказана постанова не приймається Судом до уваги. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі №754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, Суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є особою, яка зазнала домашнього насильства. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи постановою Івано-Франківськогго міського суду Івано-Франківської області від 02.11.2022 року у справі №344/12324/22, яка набрала законної сили 15.11.2022 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] ; терміновими заборонними приписами відносно кривдника від 09.10.2024, 24.02.2025, 12.03.2025 року, якими визначались обмеження прав [PERSON] відносно [PERSON] (заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою), зі змісту яких вбачається факт чинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці. В поданій до суду заяві [PERSON] вищевказаних фактів не заперечив. Таким чином, вимоги заявниці щодо покладення на кривдника зазначених у прохальній частині її заяви обов`язків є підставними; заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки, з огляду на зазначені в судовому засіданні та встановлені судом обставини заявник [PERSON] дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . Суд вважає, що належним способом захисту прав [PERSON] , як особи, яка постраждала від домашнього психологічного насильства, буде заборона [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань не менше 300 метрів без уточнення конкретної адреси (з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо права власності на квартиру по [ADDRESS] , як і підтвердження місця роботи заявниці по [ADDRESS] ), і це буде достатнім для захисту її прав. На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . При цьому, Суд вважає, що відповідні обмеження прав [PERSON] слід застосувати строком на 3 місяці. На думку Суду, саме такий строк є достатнім за встановлених в ході судового розгляду обставин. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial