Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

10 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а\~також половину фактично понесених нею додаткових витрат на дитину в розмірі 17806 грн. 35 коп. та які вона очікує понести в розмірі 20750 грн. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення аліментів зазначала, що 14 лютого 2009 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка залишилася проживати разом із матір`ю. Відповідач не цікавиться життям дочки, добровільно кошти на утримання, навчання та лікування дочки не надає, лише у січні 2024 року він сплатив 6000 грн. на лікування зубів дитини. Домовитися із нею щодо сплати аліментів на дитину у сталій твердій сумі та певний строк відповідач не бажає, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Скопич М.С. у судовому засіданні позов у цій частині підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Бабій М.В. у судовому засіданні позов у частині вимог про стягнення аліментів на дитину визнав, просив суд ухвалити часткове рішення про задоволення вимог про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ч. 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Виходячи з положень ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити у даній справі часткове рішення щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину, після чого продовжити судовий розгляд даної справи у частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення аліментів на дитину закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити часткове рішення про задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що 14 лютого 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2018 року у цивільній справі №\~361/7337/18 шлюб між сторонами розірваний. Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Згідно із ч. ч. 6, 8, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON] позивачу добровільно не надає, позов у цій частині вимоги визнав, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів звільнена, визнання позову у цій частині відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що згідно із вимогами ст. ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50\~% визначеної законом ставки судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved