Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

03.02.2025 [PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кранівник», в якому просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2023 року по 31 грудня 2024 року в сумі 140400 гривень та заборгованість по виплаті компенсації за невикористані дні (113 днів) щорічної відпустки за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, що разом становить 180400 гривень з подальшим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів. Позов мотивовано тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кранівник». Зокрема, як вбачається з Наказу Відповідача №36 «Про прийом працівників» від «01» жовтня 2009 року, її прийнято на роботу з «01» жовтня 2009 року на посаду головного бухгалтера з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно наказу відповідача № 27 від «12» січня 2025 року її звільнено. Таким чином, у трудових відносинах з відповідачем вона перебувала з «01» жовтня 2009 року до «12» січня 2025 року. Станом на момент звільнення, заборгованість Відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з «01» листопада 2023 року по «31» грудня 2024 року становить 140400 гривень. Заборгованість Відповідача перед позивачем по відпускним (113 днів) за період з «01» січня 2020 року по «31» грудня 2024 року становить 40000 гривень. Загальний розмір заборгованості Відповідача перед позивачем складає 180400 гривень. Позивач неодноразово в усній формі зверталася до директора Відповідача з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, але їй було відмовлено. Причиною відмови вказувалася відсутність коштів. Тому, просить суд позов задоволити. 07.03.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, в якому останній позов визнає частково, з огляду на те, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги однією довідкою від 11.01.2025 без номера. Дана довідка підписана самим позивачем, а саме [PERSON] . Проте, у позовній заяві позивач стверджує, що довідка видана відповідачем. Відповідно до відомостей які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Кранівник» та особою яка наділена правом представляти товариство є [PERSON] . Тому, жодних повноважень підписувати довідку від 11.01.2025, яка є основним доказом до позову, [PERSON] не мала, а тому вказана довідка ним, як керівником ТОВ «Кранівник», не визнається як достовірний документ. У зв`язку із широкомасштабною агресією російської федерації, введенням воєнного стану на території України, та складними економічними умовами, які виникли внаслідок цих дій, ТОВ «Кранівник» фактично припинило здійснення господарської діяльності, що призвело до скрутного фінансового становища товариства. Враховуючи дані факти, загальними зборами товариства прийнято рішення про переведення працівників ТОВ «Кранівник» на період до закінчення воєнного стану на мінімальну заробітну плату, у зв`язку із чим позивачу за період з листопада 2023 по грудень 2024 (період за який вона просить стягнути заробітну плату) була нарахована мінімальна заробітна плата, а саме: листопад 2023-6700 грн., грудень 2023- 6700 грн., січень 2024 -7100 грн., лютий 2024 - 7100 грн., березень 2024 - 7100 грн., квітень 2024 -8000 грн., травень 2024 - 8000 грн., червень 2024 - 8000 грн., липень 2024 -8000 грн., серпень 2024 - 8000 грн. вересень 2024 - 8000 грн., жовтень-2024- 8000 грн., листопад 2024 - 8000 грн., грудень 2024- 8000 грн. Разом: 106700 грн., саме таку заборгованість із заробітної плати визнає ТОВ «Кранівник». Враховуючи вищезазначені норми, компенсація позивачу за невикористані відпустки нарахована ТОВ «Кранівник» має становити 33838,91 грн. Таким чином ТОВ «Кранівник» визнає позовні вимоги в розмірі 106700 грн. нарахованої заробітної плати та 33838,91 грн. компенсації за 113 днів невикористаної відпустки. Разом 140538,91 грн. (з цієї сума мають бути відраховані при її виплаті податки і збори.). 21.03.2025 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана позивачем, в якій вона погоджується з обрахунками викладеними у відзиві відповідача. Відтак, вона зменшує розмір позовних вимог з 184 400 гривень, що зазначено у позовній заяві до 140538,91 гривень. 04.02.2025 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюка В.М. відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 матеріали вказаної цивільної справи передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області [PERSON] , згідно розпорядження керівника апарату № 16 від 26 лютого 2025 року, у зв`язку із звільненням судді з посади. Ухвалою судді від 28.02.2025 цивільну справу №607/2355/25 прийняти до свого провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кранівник», що стверджується трудовою книжкою серія [NUMBER] . Зокрема, як вбачається з Наказу Відповідача №36 «Про прийом працівників» від «01» жовтня 2009 року, [PERSON] прийнято на роботу з 01.10.2009 на посаду головного бухгалтера з оплатою праці згідно штатного розпису. Згідно запису у трудовій книжці, відповідно до наказу № 27 від 12.01.2025 [PERSON] звільнено за власним бажанням. Таким чином у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] перебувала з 01.10.2009 до 12.01.2025. Судом встановлено, та як вбачається із відзиву на позов та і з чим погоджується позивачка та просила у відповіді на відзив врахувати при ухваленні рішення, у зв`язку із широкомасштабною агресією російської федерації, введенням воєнного стану на території України, та складними економічними умовами, які виникли в наслідок цих дій ТОВ «Кранівник» фактично припинило здійснення господарської діяльності, що призвело до скрутного фінансового становища товариства. Враховуючи дані факти загальними зборами товариства прийнято рішення про переведення працівників ТОВ «Кранівник» на період до закінчення воєнного стану на мінімальну заробітну плату, у зв`язку із чим позивачу за період з листопада 2023 по грудень 2024 (період за який вона просить стягнути заробітну плату) була нарахована мінімальна заробітна плата, а саме: листопад 2023-6700 грн., грудень 2023- 6700 грн., січень 2024 -7100 грн., лютий 2024 - 7100 грн., березень 2024 - 7100 грн., квітень 2024 -8000 грн., травень 2024 - 8000 грн., червень 2024 - 8000 грн., липень 2024 -8000 грн., серпень 2024 - 8000 грн. вересень 2024 - 8000 грн., жовтень-2024- 8000 грн., листопад 2024 - 8000 грн., грудень 2024- 8000 грн. Разом: 106700 грн. Враховуючи вищезазначені норми компенсація позивачу за невикористані відпустки нарахована ТОВ «Кранівник» становить 33838,91 грн. Даючи оцінки спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч. 1 ст.83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналіз ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83, ст.116 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за не використану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)". Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кранівник» в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2023 року по 31 грудня 2024 року в сумі 106700 гривень та заборгованість по виплаті компенсації за невикористані дні (113 днів) щорічної відпустки за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 33838,91 гривень, загалом на суму 140538,91 гривень, з подальшим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів. Тому позов підлягає до задоволення частково. Відповідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кранівник» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial