Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду\~з\~позовом до\~\~ [PERSON] ,\~з\~участю\~Яворівської міської\~ради Львівської\~області як\~органу опіки\~і піклування,\~про\~позбавлення\~батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , а також стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що вона перебувала у відносинах із відповідачем [PERSON] та завагітніла. Вказує, що за час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На початку спільного проживання з відповідачем відносини складалися чудово та базувались на взаєморозумінні та взаємоповазі один до одного, однак перед народженням сина відповідач по справі залишив її та тривалий час не повертався. Згодом, коли дитині було 2 роки, відповідач повернувся та вона записала його батьком дитини, проте через деякий час він почав зловживати алкоголем та знову їх покинув. З цього часу вони з відповідачем почали проживати окремо, [PERSON] жодного разу не навідував сина і не турбувався про його, а також не цікавився його самопочуттям та успіхами в навчанні. Ніякої участі у вихованні та утриманні сина відповідач не приймає, аліменти не сплачує і будь-якої допомоги не надає. Оскільки відповідач самоусунувся від виховання свого сина, не бажає нести відповідальність і виконувати батьківські обов`язки, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 05.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Також 09.01.2025 проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Тимощук О.І. в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. У судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] не\~з`явився,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про час\~та місце\~розгляду справи,\~ шляхом направлення судової повістки та матеріалів позовної заяви поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням, а також розміщення оголошення на веб-сайті "Судова влада" сторінка Яворівського районного суду Львівської області, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив та клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. Представник органу опіки та піклування Яворівської міської ради Львівської області А.Піджарко до суду не прибув, надав заяву про розгляд\~справи\~за\~його відсутності,\~\~при\~ухваленні рішення\~просив\~врахувати\~ висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно зі ст. 165\~СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач \~ [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції у Львівській області 21.11.2015. Матір`ю дитини значиться [PERSON] . Згідно з Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.10.2023, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] , 2013 року народження, виданої Черчинським ЗЗСО І-ІІ ступеня Яворівської міської ради Львівської області, [PERSON] зарекомендував себе як старанний і добрий учень, на уроки не запізнювався, школу без поважних причин не пропускав. Проживає з матір`ю, яка забезпечує всі побутові умови дитини, виконує виховні функції та стежить за успішністю. Батько [PERSON] вихованням сина не займався, за час його навчання не був присутній у школі для вирішення певних питань, батьківські збори не відвідував. Згідно з характеристики, виданої виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області, [PERSON] на території Рогізненського старостинського округу не зареєстрований та не проживає, а також не приймав участі у вихованні дитини, за час проживання сина жодного разу не з`являвся за його місцем проживання та реєстрації. Також встановлено, що відповідач [PERSON] 21 листопада 2015 року надав нотаріально завірений дозвіл для виїзду сина [PERSON] за межі України в супроводі його матері. Відповідно до Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №179 від 30.05.2024, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , Яворівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.\~150,\~151 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 152 СК України\~передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі\~ ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Як слідує з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до \~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019, 06.05.2020 та 26.01.2022 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц, №753/2025/19 та №203/3505/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10 лютого 2021 року по справі № 761/10887/17, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналізуючи докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач по справі [PERSON] самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав, життям та здоров`ям дитини не цікавиться протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, дитиною фактично опікується лише мати. Зазначені вище\~фактори,\~як кожен\~окремо,\~так і\~в сукупності,\~розцінюються судом\~як свідоме\~ухилення [PERSON] від\~батьківських обов`язків\~по вихованню\~дитини [PERSON] , що передбачене\~ст.150 СК України. Враховуючи те, що на час розгляду справи відповідачем не надано належних доказів на підтвердження зміни поведінки щодо виховання та належного утримання його сина, а тому, виходячи з найкращих інтересів [PERSON] , суд вважає, що позов є підставним і обґрунтованим, відтак підлягає до задоволення. Окрім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21). Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на дитину, слід зазначити наступне. Згідно з частиною третьою статті 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями статті 141 СК передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, за матеріалами справи, неповнолітній син [PERSON] , проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача, оскільки відомостей, що могли б свідчити про неможливість сплати аліментів останнім матеріали справи не містять. Визначений розмір аліментів відповідає вимогам статі 182 СК, обставинам справи, інтересам та потребам дитини і необхідний для забезпечення належних умов його фізичного, морального та соціального розвитку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК рішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Також, як убачається з матеріалів позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved