Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

10 липня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява Подільської окружної прокуратури м. Києва до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [PERSON] є одноособовим власником нежитлової будівлі загальною площею 1694 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана нежитлова будівля повністю розташована в межах земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, площа забудови нежитлової будівлі становить 0,0940 га (має два поверхи). Вказаний об`єкт розміщений у межах прибережної захисної смуги водного об`єкта. Інформація про зареєстроване речове право на земельну ділянку у державних реєстрах відсутня. Зазначена земельна ділянка належить до земель комунальної власності, при цьому рішення про передачу земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, у користування чи власність ані [PERSON] , ані іншим особам Київської міською радою не приймалось. Таким чином нежитлова будівля площею 1694 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є самочинним будівництвом, а тому оголошене володіння даним майном здійснене шляхом державної реєстрації речового права підлягає припиненню, оскільки обмежує права власника земельної ділянки, на якій розташована будівля. Таким чином позивач просить суд припинити володіння [PERSON] нежитловою будівлею загальною площею 1694,9 кв.м. по [ADDRESS] , шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2552408180000; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності загальною площею 0, 8212 із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] знести об`єкт самочинного будівництва; скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, загальною площею 0,8312 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2024 року цивільну справу № 753/13460/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 18 липня 2024 року. Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31 липня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 18 вересня 2024 року на 11:00 год. Підготовчі засідання призначені на 18 вересня 2024 року та на 17 жовтня 2024 року були відкладені у зв`язку з неявкою учасників справи та поданням представником позивача клопотання про відкладення підготовчого засідання. 31 жовтня 2024 року до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення стосовно позову, в яких висловлено прохання про задоволення позовних вимог. Зокрема, КМР зазначила, що відповідно до даних Публічної кадастрової карти України земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 загальною площею 0,8312 га, категорія земель-землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншої промисловості, вид цільового призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, сформована за рахунок земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:286:0027 загальною площею 5,4338 га, категорія земель - землі водного фонду, вид використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. Зазначене знайшло своє підтвердження у план-схемі обмірів та замірів території, складеної ДЕІ Столичного округу 09.11.2023 за результатами участі у слідчій дії - огляду місця події у кримінальному провадженні №42022102070000244 від 11.07.2022. Згідно із вказаним планом нежитлова будівля, площею по зовнішньому периметру стін - 0,0953 га (позначена на план-схемі за № 1), повністю розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 800000000:90:286:0027. Більше того, інформацією із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 встановлено, що вказана земельна ділянка (0,8312 га) має обмеження у використанні, а саме - прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, сформована із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва шляхом проведення інвентаризації за адресою: [ADDRESS] . Водночас рішення про надання дозволу на формування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:90:286:0027, ні відповідачу, ні іншим особам не видавалось. Київська міська рада зазначає, що як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 05.01.2022 державним реєстратором - Межинською К.С. було проведено реєстраційні дії «реєстрація права власності» на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 30.12.2021, виданої TOB «КОНСАЛТИНГОВА АГЕНЦІЯ З НЕРУХОМОСТІ». Інші документи, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону, державний реєстратор повинен зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав у випадку подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. На підставі вищевикладеного, у зв`язку із поданням державному реєстратору неповного пакету документів для державної реєстрації, у останнього були відсутні підстави для здійснення реєстраційних дій, а вимог Закону щодо зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав державним реєстратором Межинською К.С. виконано не було. Отже, в результаті незаконних дій державного реєстратора - Межинською К.С., 05.01.2022 було протиправно проведено реєстраційні дії по державній реєстрації права власності - індексний номер рішення: 62752837. Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 ЗК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Відповідно до частини першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Отже, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в місті Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. у Департаменті земельних відносин виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутня інформація стосовно надходження клопотань про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] .До Департаменту надходила заява дозвільного характеру [PERSON] від 10.08.2023 №61419-007746415-031-03 з доданою технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду вказаної заяви Департамент листом від 04.10.2023 № 05702-13180 повернув технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель на доопрацювання. За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-якій фізичній особі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 у власність чи користування. Таким чином, нежитлова будівля загальною площею 1694,9 кв.м по [ADDRESS] зареєстрована на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Отже, Київська міська рада не приймала рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної спірної земельної ділянки та щодо її передачі у власність чи користування будь-якій фізичній чи юридичній особі, у тому числі [PERSON] . Таким чином, зважаючи на відсутність у [PERSON] будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:286:0102) та дозвільних документів на будівництво, об`єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою є об`єктом самочинного будівництва. 21 листопада 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив наступне. Насамперед представник відповідача вважає, що Подільська окружна прокуратура м. Києва передчасно та необґрунтовано ініціювала звернення до суду з позовом до [PERSON] в інтересах держави в особі Київської міської ради, що призводить до порушення прав рівності сторін. Представник відповідача зазначив, що з подібним позовом до суду мав право звертатися безпосередньо орган місцевого самоврядування, а не прокуратура від його імені.Вказане свідчить про наявність підстав для залишення позову Подільської окружної прокуратури міста Києва без розгляду. Окрім того, представник відповідача зазначив, що положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. В даному випадку матеріали позовної заяви не містять вироку суду, або іншого належного та допустимого доказу на підтвердження вини [PERSON] та вчинення умисних дій з метою заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 за адресою: [ADDRESS] , на що посилається прокурор, звертаючись до суду. Метою укладення договору купівлі-продажу від 14.10.2022 №1663 та договору купівлі - продажу від 14.10.2022 №1665 є набуття у власність нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що і є предметом договору, а не заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, а отже такі договори не можуть вважатись такими, що спрямовані на порушення публічного порядку, в зв`язку з чим твердження прокурора в цій частині є безпідставними. Можливі порушення при здійсненні реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , на які посилається прокурор в позовній заяві, відносяться до інших публічно-правових відносин, та в силу положення статті 228 ЦК України не можуть кваліфікуватись як такі, що спрямовані на порушення публічного порядку. Адвокат посилається на те, в силу положень статті 216 ЦПК України не може бути застосований такий спосіб захисту як усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0940 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з приведенням у придатний до використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва в зв`язку з нікчемністю правочинів купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , оскільки наслідком укладення таких договорів було набуття права власності на таке майно та його реєстрація, а не набуття права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 та здійснення будівництва на ній. Відповідач є добросовісним набувачем вже збудованого нерухомого майна - за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1694 кв.м. в розумінні статті 388 ЦК України, незаконність набуття ним права власності не обґрунтована позивачем, і позбавлення його права на це майно є неправомірним втручанням держави в права особи, що охороняється законом. Таким чином, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Підготовче засідання призначене на 21 листопада 2024 року було відкладено на 15 січня 2025 року на 11:30 год. за клопотанням представника позивача для ознайомлення із відзивом на позовну заяву. 26, 27 листопада та 11 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшли відповіді на відзив, у якій представник позивача зазначив наступне. Щодо тверджень представника відповідача щодо недоцільності звернення із зазначеним позовом від імені прокуратури, позивач вказав, що на території міста Києва правомочності власника нерухомого майна від імені територіальної громади здійснює Київська міська рада. Порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Прокурор, виявивши такі порушення інтересів держави, зобов`язаний вжити заходи, спрямовані на їх захист. Водночас, Київська міська рада неналежним чином здійснює повноваження, покладені на неї чинним законодавством. Київська міська рада як власник зобов`язана вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління довіреним їй комунальним майном, забезпечувати його ефективне використання, контролювати стан збереження, а у випадку порушення іншими особами права власності територіальної громади - невідкладно реагувати. Разом з тим, Київська міська рада свої функції власника щодо спірної земельної ділянки ігнорувала та вчасно не виявила факту незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно, чим порушено права та охоронювані інтереси держави в особі територіальної громади міста Києва. Так, прокуратурою до Київської міської ради скеровувався лист від 11.06.2024 про встановлені порушення вимог законодавства при реєстрації об`єкту нерухомості по [ADDRESS] на земельній ділянці комунальної власності міста Києва (вхідний номер Київської міської ради від 12.06.2024 № 057/6309). Проте Київська міська рада не вжила дієвих заходів щодо відновлення порушених прав територіальної громади за зазначеним фактом. Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави при державній реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема, шляхом ініціювання проведення перевірок фактів порушення вимог земельного законодавства, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову. Проте, Київська міська рада з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію за відповідачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна не звернулись, що свідчить про неналежне здійснення органами своїх повноважень по захисту державних інтересів. Київська міська рада звернулась із листом від 12.06.2024 №057031-7956 до прокуратури про звернення до суду за вказаним фактом в інтересах Київської міської ради. Нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави у даному спорі є очевидним. Вказана бездіяльність Київської міської ради стала підставою для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Подільською окружною прокуратурою міста Києва листом від 25.06.2024 № 45- 6044ВИХ-24 повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з вказаним позовом на захист інтересів держави. Більше того, 31 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Київської міської ради у вказаній справі, відповідно до яких Київська міська рада просить задовольнити вимоги прокурора у повному обсязі. З огляду на викладене, позивач зазначає, доводи представника відповідача у даному випадку є безпідставними та необґрунтованими. Щодо твердження представника відповідача про відсутність підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, позивач зазначає наступне. 05 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 1694,9 кв.м по [ADDRESS] за [PERSON] . Реєстрацію проведено на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 30.12.2021, виданої ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА АГЕНЦІЯ З НЕРУХОМОСТІ». Інші документи, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції, чинній на момент прийняття рішення державним реєстратором), - відсутні, а нерухоме майно, на яке зареєстровано право приватної власності, відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України має ознаки самочинного будівництва. В подальшому, [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності нежитлової будівлі від 14.10.2022 №1663 відчужив частину вказаної нерухомості на користь [PERSON] . Також, відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності нежитлової будівлі від 14.10.2022 № 1665 [PERSON] відчужив [PERSON] 1/2 частину вказаної нерухомості. Так, 14.10.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності нежитлової будівлі від 14.10.2022 № 1663 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини у праві власності нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав - 65136562, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -2552408180000). Окрім цього, 14.10.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності нежитлової будівлі від 14.10.2022 №1665 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини у праві власності нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав - 65136279, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна -2552408180000). Таким чином, з 14.10.2022 одноособовим власником нежитлової будівлі загальною площею 1694 кв.м по [ADDRESS] є [PERSON] (РНКОПП [NUMBER] ). Відповідно до висновку спеціаліста - геодезиста [PERSON] від 11.03.2024 за результатами проведення огляду від 07.03.2024 у кримінальному провадженні № 42022102070000244 від 11.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 239 КК України, нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] повністю розташована в межах земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102. Площа забудови нежитлової будівлі становить 0,0940 га (має 2 поверхи). Вказаний об`єкт розміщений у межах прибережної захисної смуги водного об`єкта. Факт знаходження будівлі на вказаних земельних ділянках підтверджено інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів від 07.05.2024, яким здійснено ретроспективний супутниковий моніторинг, а також оглядом місця події від 07.03.2024. Інформація про зареєстроване речове право на земельну ділянку у державних реєстрах відсутня. Разом з тим, зазначена земельна ділянка належать до земель комунальної власності в силу положень ч. 2. ст.83 Земельного кодексу України, згідно із якою усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності. При цьому, рішення про передачу земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, у користування чи власність ані [PERSON] , а ні іншим особам Київською міською радою не приймалось. Отже, нежитлова будівля загальною площею 1694 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є самочинним будівництвом, на яке [PERSON] попри здійснену державну реєстрацію речового права, не набув права власності в силу положень ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України, а отже і передати ці права відповідачу [PERSON] він не міг. За таких обставин права власності у [PERSON] відсутнє, а оголошене володіння майном здійснене шляхом державної реєстрації речового права підлягає припиненню, оскільки обмежує права власника землі (територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради) щодо розпорядження земельною ділянкою, на якій ця нерухомість розташована. Крім того, позивач зазначає, що підлягає скасуванню державна реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, оскільки вона здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, розробленої з урахуванням наявності у відповідача права власності на об`єкт нерухомого майна, яке насправді відсутнє, та обмежує права власника землі щодо вільного розпорядження земельною ділянкою. Як вбачається із даних Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка сформована за рахунок земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:90:286:0027 загальною площею 5,4338 га, яка розташована у Дарницькому районі міста Києва, категорія земель - землі водного фонду, вид використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. У Департаменті земельних відносин виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутня інформація стосовно надходження клопотань про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] . До Департаменту надходила заява дозвільного характеру [PERSON] від 10.08.2023 №61419-007746415-031-03 з доданою технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . За результатами розгляду вказаної заяви Департамент листом від 04.10.2023 № 05702-13180 повернув технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель на доопрацювання. За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-якій фізичній особі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 у власність чи користування. Таким чином, нежитлова будівля загальною площею 1694,9 кв.м по [ADDRESS] зареєстрована на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Зважаючи на відсутність у [PERSON] будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:286:0102) та дозвільних документів на будівництво, об`єкт нерухомого майна за вищевказаною адресою є об`єктом самочинного будівництва. Після здійснення незаконної державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - нежитлову будівлю адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , він, відповідно до договорів купівлі-продажу від 14.10.2022 № 1663, від 14.10.2022 № 1665, відчужив дану нерухомість на користь відповідача - [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про те, що правочини, укладені щодо самочинно збудованого нерухомого майна, на яке право не виникало, вчинені виключно з метою протиправного заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності, є нікчемним в силу статті 228 Цивільного кодексу України як такі, що порушують публічний порядок. Знаходження на земельній ділянці об`єкта нерухомості істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація права на будівлі, що розташовані на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Поряд із цим, власник, чиї права порушено, може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою (в тому числі, визнання правочинів недійсними). З огляду на викладене вбачається, що найбільш ефективним та доцільним способом захисту порушеного права власника землі у користуванні земельної ділянки площею 0,0940 га, яка є частиною земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:286:0102 загальною площею 0,8312 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є її повернення власнику з приведенням відповідачем у придатний до використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва. Проявивши обачність, [PERSON] мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права встановити, що реєстрація права власності на вказане приміщення у [PERSON] виникло на підставі документів, які не передбачені чинним законодавством, а тому міг знати, що майно незаконно відчужується продавцем. Крім того, за умовами договорів купівлі-продажу від 14.10.2022 [PERSON] придбав спірне приміщення загальною площею 1694,9 кв.м сумарно у розмірі 600 000 грн. Разом з цим, згідно із загальнодоступними статистичними цінами приміщення у жовтні 2022 року в Дарницькому районі міста Києва (Позняки) становила якнайменше 1,48 тис. доларів США (що за курсом валют Національного банку України на 14.10.2022 еквівалентно 65 014 776,00 грн). Тобто [PERSON] придбав спірне приміщення за ціною, що в 108 разів менша, ніж ринкова ціна на аналогічну нерухомість. Вказане підтверджує, що [PERSON] не проявив розумну обачність та обережність при купівлі приміщення, та спростовує беззаперечну добросовісність дій відповідача. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 05 лютого 2025 року на 10:00 год. Судове засідання призначене на 05 лютого 2025 року було відкладено за клопотанням представника відповідача на 05 березня 2025 року на 14:30 год. Судове засідання призначене на 05 березня 2025 року не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, та згодом було призначено на 27 березня 2025 року на 14:30 год. У судовому засіданні 27 березня 2025 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, крім того, долучив до матеріалів справи письмову промову у дебатах, в якій серед іншого вказав, що до позову долучено матеріали кримінального провадження № 42022102070000244 від 11 липня 2022 року та № 42023102070000064 від 28 березня 2023 року, поряд з цим, до матеріалів справи не додано доказів наявності дозволу слідчого/прокурора на використання цих матеріалів кримінального провадження у цій цивільній справі та не надано доказів того, що прокурор Дущак Д. є процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 42022102070000244, а отже долучені до матеріалів справи письмові докази є недопустимими. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 02 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Меженською К.С. було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 1694,9 кв.м. по [ADDRESS] за [PERSON] (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав - 62752837 від 05 січня 2022 року; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2552408180000, про що свідчить копія витягу з рішення державного реєстратора (а.с.43, Том 1). Відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна, від 30 грудня 2021 року, яка видана ТОВ «Консалтингова агенція нерухомості», зазначено, що відповідно до проведеної інвентаризації від 30 грудня 2021 року нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , має такі ознаки: загальна площа - 1684,5 кв.м. Окрім того, зазначено, що нежитлова будівля літ «Д» побудована до 5 серпня 1992 року, що згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09 серпня 2012 року про внесення змін до «Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженою наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127 (із змінами та доповненнями) не належить до самочинного будівництва (а.с.54, Том 1). 14 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки у праві власності нежитлової будівлі, відповідно до якого продавець передав (продав) приватну власність, а покупець купив у приватну власність частку (частину) у праві власності нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. та зареєстровано у реєстрі за № 1665 (а.с.50-51, Том 1) Окрім того, 14 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки у праві власності нежитлової будівлі, відповідно до якого продавець передав (продав) приватну власність, а покупець купив у приватну власність частку (частину) у праві власності нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. та зареєстровано у реєстрі за № 1663 (а.с.52-53, Том 1). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі вищезгаданих договорів за Гаврилюком В.В. було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1694,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2552408180000 (а.с.41, Том. 1). З матеріалів справи вбачається, що Подільська окружна прокуратура м. Києва здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022102070000244 відомості про яке були внесені до ЄРДР 11 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 365-2, частиною 1 статті 239 КК України. Процесуальним керівником- прокурором Подільської окружної прокуратури Д.Дущак було надано дозвіл 10 червня 2024 року в порядку статті 222 КПК України на використання копій документів та інформації з цього кримінального провадження при здійсненні представництва інтересів держави в суді (а.с. 125, том 1). Відтак у кримінальному провадженні було винесено постанову про залучення спеціаліста при проведенні огляду об`єкту дослідження і надання висновку спеціаліста. З висновку спеціаліста за результатами проведення огляду від 07 березня 2024 року № 11-03/24, який складено спеціалістом Дощечкіним О.І. 11 березня 2024 року вбачається, що відповідно до постанови заступника керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва, спеціалісту були поставлені наступні питання: 1) яку площу займає нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2) визначити розташування нежитлової будівлі відносно меж земельних ділянок, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі; 3) визначити розташування нежитлової будівлі відносно найближчого урізу води водойми. На поставлені питання спеціалістом були надані такі висновки: 1) площа нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить Sb=0,0940 га (940 кв.м.); 2) нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] , повністю (100%) розташована в межах сформованої в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102; 3) поденно-східний кут повороту будівлі розташований на відстані 53,09 м. від урізу води безіменної водойми (а.с.55-69, Том 1). Вбачається, що 01 травня 2024 року Подільською окружною прокуратурою м. Києва було скеровано запит до Державного космічного агентства України з проханням надати супутникові фотознімки земельної ділянки за кадастром номером 8000000000:90:286:0102 по [ADDRESS] з межах заявлених координат (а.с.70, Том 1). 07 травня 2024 року Національний центр управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, надав органу прокуратури наявні матеріали космічного знімання на відповідну територію (а.с. 71-77, Том 1). Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2024 року Подільською окружною прокуратурою м. Києва було надіслано лист до Міністерства юстиції України, відповідно до якого прокуратура просила провести перевірку законності дій приватного нотаріуса Меженської К.С. при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.78-80). 19 березня 2024 року Міністерство юстиції України повідомило, що на підставі наказу Міністерства юстиції України проводилась камеральна перевірка приватного нотаріуса Меженської К.С. На підставі акта за результатами проведення камеральної перевірки прийнято рішення у формі наказу, відповідно до якого вирішено: анулювати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській К.С. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.81-87, Том 1). 30 червня 2023 року Подільська окружна прокуратура м. Києва звернулася до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із запитом стосовно того, чи приймалося Департаментом рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та чи звертався [PERSON] та/або інші юридичні та фізичні особи з приводу отримання дозвільних документів для виконання будівельних (підготовчих робіт) на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.93, Том1). 14 липня 2023 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було надано інформація, з якою вбачається, що до департаменту було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації об`єкта з незначними наслідками за вказаною адресою (а.с.94, Том 1). 11 березня 2024 року Подільська окружна прокуратура м. Києва скерувала запит до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації, у якому просила надати інформацію щодо власника земельної ділянки (що за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:286:0102), на якій розташована нежитлова будівля загальною площею 940 кв. м; чи зверталися до Київради суб`єкти господарювання щодо надання дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вказану земельну ділянку; чи звертались до Київради суб`єкти господарювання щодо надання в оренду та/чи у власність вказаної у запиті земельної ділянки (а.с.95, Том 1). 04 травня 2024 року Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив, що у МЗК земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 не обліковується. У Департаменті відсутня інформація стосовно надходження клопотань про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки на [ADDRESS] . Разом з тим Департамент зазначив, що до Департаменту надходила заява дозвільного характеру [PERSON] від 10 серпня 2023 року № 61419-007746415-031-03 з доданою технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . За результатом розгляду вказаної заяви Департамент повернув технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель на доопрацювання. За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-якій фізичній чи юридичній особі, земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 у власність чи користування (а.с.96, Том 1). 29 лютого 2024 року Подільською окружною прокуратурою м. Києва було скеровано запит до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з проханням надати наявну інформацію щодо звернень для оформлення замовлень технічного паспорту об`єктів нерухомості (нежитлових будівель) по [ADDRESS] (а.с.97, Том 1). 22 березня 2024 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало інформацію про те, що, зокрема, щодо видачі технічного паспорту об`єкта нерухомості (нежитлової будівлі), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , звернень не було. (а.с.98, Том 1). 30 червня 2023 року Подільською окружною прокуратурою м. Києва було скеровано запит до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з проханням надати інформацію стосовно того, чи приймалося адміністрацією розпорядження про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.99, Том. 1). 04 липня 2023 року від Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшла інформація, у якій зазначено, що до адміністрації не надходило заяв щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна - нежитловій будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. зворот 99 - 100, Том 1). Відповідно до витягу наданого Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, надано відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку під кадастровим номером 8000000000:90:286:0027, цільове призначення: 10.02 для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами; категорія земель - землі водного фонду; вид використання: для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; площа земельної ділянки - 5, 4338 (а.с.107-108, Том 1). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка за кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 розташована за адресою: [ADDRESS] , категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 0,8312 га; інформація про документацію з землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельною ділянки: технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, 29.06.2023; ТОВ «Терра Проект»; вид обмеження у використанні земельної ділянки: прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (а.с.101-106, Том 1). Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] , виданої ТОВ «Терра Проект», вбачається, що земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 сформована із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва шляхом проведення інвентаризації, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.109-117, Том 1). 18 червня 2024 року Подільською окружною прокуратурою м. Києва було надіслано до Київської міської ради лист, у якому зазначено про об`єктивні порушення зафіксовані на земельній ділянці, окрім того прокуратура просила повідомити КМР про те, чи вчинялися Київською міською радою або за її дорученням Департаментом земельних ресурсів заходи цивільно - правового характеру щодо захисту порушених прав (а.с.119-121, Том 1). 25 червня 2024 року Подільська окружна прокуратура м. Києва повідомила Київську міську раду про те, що Подільська окружна прокуратура м. Києва звертається до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] про припинення володіння нерухомим майном - нежитловою будівлею по [ADDRESS] , усунення перешкод у користування земельною ділянкою комунальної власності водного фонду із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, скасування державної реєстрації у ДЗК вказаної земельної ділянки (а.с.123-124, Том 1 ). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/42030/21). Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Такий же правовий висновок про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц та у численних постановах Верховного Суду. Отже, для вирішення спору необхідно встановити, чи було будівництво самочинним, а для цього, перш за все, слід встановити, коли саме здійснювалося будівництво та чи була надана земельна ділянка на цей час саме з такою метою. Відповідно до довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 30 грудня 2021 року нежитлова будівля за адерсою: [ADDRESS] побудована до 5 серпня 1992 року. Поряд з цим, у технічному паспорті на вказану будівлю від 30 грудня 2021 року, який виготовлявся на замовлення [PERSON] , інформація про дату початок будівництва та дату закінчення будівництва - відсутня. Відповідно до матеріалів Національного центру управління та випробувань космічних засобів державного космічного агентства України, в яких надані тематичні карти, підтверджується факт будівництва нежитлової будівлі загальною площею 1684,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у період з 2014 по 2022 роки. Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача, зокрема того, що нежитлова будівля 1684,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] не є самочинним будівництвом та дійсно побудована до 5 серпня 1992 року. Зокрема, відповідачем не було надано документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документу на присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та не спростовано докази, надані позивачем. Крім того, заперечуючи проти наданих позивачами доказів, представник відповідача фактично вдається до застосування концепції «негативного доказу», а саме стверджуючи про неналежність поданого доказу позивачем, чим обґрунтовує власну позицію, що по суті є недобросовісним користуванням своїми процесуальними правами та обов`язками. Разом з тим, сторона відповідача не може будувати власну позицію на тому, що його позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує, оскільки за такого підходу втрачається уся концепція принципу змагальності. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18. Крім того, представником відповідача суду не надано доказів реєстрації за відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102, на якій здійснено самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відсутня будь-яка інформація й про земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, й в договорах купівлі-продажу від 14 жовтня 2022 року. Представником відповідача суду було повідомлено, що він не володіє інформацією чи намагався відповідач з`ясувати/з`ясовував під час укладання вказаних договорі інформацію щодо земельної ділянки, на який знаходиться майно, що ним придбавається, зокрема щодо наявності у продавця правостановлюючих документів на земельну ділянку чи звернення до Департаменту із заявами дозвільного характеру, тощо. Як вбачається із долучених до позовної заяви доказів, відповідач після реєстрації за собою права власності на нерухоме майно звертався до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою дозвільного характеру від 10 серпня 2023 року № 61419-007746415-031-03 з доданою технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель громадянину [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . За результатом розгляду вказаної заяви Департамент повернув технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель на доопрацювання. За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі будь-якій фізичній чи юридичній особі, земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 у власність чи користування. Також суд бере до уваги той факт, що відповідно до даних Публічної кадастрової карти України земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 загальною площею 0,8312 га, категорія земель-землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншої промисловості, вид цільового призначення земельної ділянки- для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, сформована за рахунок земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:286:0027 загальною площею 5,4338 га, категорія земель - землі водного фонду, вид використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. Зазначене знайшло своє підтвердження у план-схемі обмірів та замірів території, складеної ДЕІ Столичного округу 09.11.2023 за результатами участі у слідчій дії огляду місця події у кримінальному провадженні № 42022102070000244 від 11.07.2022. Згідно із вказаним планом нежитлова будівля, площею по зовнішньому периметру стін - 0,0953 га (позначена на план-схемі за № 1), повністю розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 800000000:90:286:0027. Відповідно до інформації з ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 має обмеження у використанні, а саме: прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах. Згідно з частиною першою статті 58 Земельного кодексу України, статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об?єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. При цьому чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Згідно з нормами ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, а також будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Нормами ч. 5 ст. 88 Водного кодексу України визначено, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. За змістом ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об?єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги (для озер - 100 метрів). У межах прибережних захисних смуг забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ громадян до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування, крім земель охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон та зон особливого режиму використання земель, а також земельних ділянок, на яких розташовані гідротехнічні споруди. Системний аналіз положень водного та земельного законодавства дає підстави для висновку, що землі водного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України належать до обмежено оборотоздатних об?єктів. При цьому, законодавство України обмежує набуття у приватну власність земель водного фонду, а забудова вказаної категорії земель взагалі не передбачена законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19). Однак, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18). [PERSON] , зареєструвавши право власності на нежитлове приміщення на земельній ділянці комунальної власності, жодного речового права на спірну земельну ділянку не мав. Тому об`єкт нерухомого майна загальною площею 1684,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] - є самочинним будівництвом. Про вказане відповідачу було достеменно відомо на момент укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке є самочинним будівництво, з урахуванням змісту цих договорів, зокрема відсутності будь-якої інформації про земельну ділянку, на якій така нежитлова будівля розташована, а також заяв дозвільного характеру до Департаменту щодо земельної ділянки. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що відповідач є добросовісним набувачем, зважаючи на те, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, зокрема про набуття земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості, який на ній розміщений, чи про набуття такого об`єкта окремо від земельної ділянки, якщо таке набуття не допускається в силу закону (пункт 61 постанови від 22.06.2021 № 200/606/108 та пункт 179 постанови від 23.11.2021 № 359/3373/16-ц). В розумінні чинного законодавства належне відповідачу майно є сукупністю будівельних матеріалів, а відтак демонтувавши (розібравши) на виконання рішення суду таке майно, будівельні матеріали залишаться у власності відповідача і він не позбавлений права ними розпоряджатись на власний розсуд. За висновками Верховного Суду стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є процедурною нормою і не містить та й не може містити приватноправових способів захисту. Ці висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 316/2082/19. Тому посилання у статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав не є встановленням приватно-правових способів захисту прав. При цьому законами України не встановлено способу захисту для випадків, коли за особою зареєстроване право власності чи інше речове право, яке не може бути зареєстроване за жодною особою. Тобто у законах наявна прогалина, яка має бути заповнена за аналогією закону чи права (стаття 8 ЦК України). При цьому колегія виходить з такого. Функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки неодноразово формулювалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 96), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 48). Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 100)). Отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), у випадку, якщо заінтересована особа - позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт (правова позиція, викладене у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21). Враховуючи викладене, вимога позивача про припинення володіння [PERSON] нерухомим майном - нежитловою будівлею загальною площею 1684,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню. Поряд з цим, вимога про припинення права володіння шляхом внесення до ДРРП запису про відсутність права із закриттям розділу та реєстраційної справи, не підлягає задоволенню, оскільки вказане не відноситься до компетенції суду та такі дії вчиняються, з урахуванням норм законодавства України державними реєстраторами, на підставі відповідного судового рішення про припинення права володіння. З урахуванням викладеного також підлягає задоволенню вимога позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою 0,8312 га з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю загальною площею 1684,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Стосовно вимоги позивача про скасування державної реєстрації у ДЗК земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:90:286:0102, суд зазначає таке. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону. Відповідно до статей 193, 195, 202, 203 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Процедура державної реєстрації земельної ділянки передбачена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року. Відповідно до п.107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п. 109 Порядку №1051). Пункт 110 Порядку №1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ. Імперативна норма статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачає, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. За правилами ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель; б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює державну реєстрацію земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки, підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки та випадки, коли державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним реєстратором. Так, частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено вичерпний перелік підстав, за яких державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Судом встановлено, що 4 липня 2023 року державним кадастровим реєстратором відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на підставі заяви [PERSON] та технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, розробленої ТОВ «Терра Пронект», земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 площею 0,8312 га за адресою: [ADDRESS] д зареєстровано в ДЗК та присвоєно кадастровий номер. Вказана земельна ділянка сформована в ДЗК під самочинно збудоване нерухоме майно та за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:90:286:0027 категорії земель - землі водного фонду, вид використання - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. Таким чином, внаслідок реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 порушено водоохоронну зону, а землі в межах прибережної захисної смуги сформовано як землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. До ДЗК внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 з цільовим призначенням - для розміщення та експлатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості, в той час як згідно із документами технічної документації вбачається, що вказана земельна ділянка є землями водного фонду. Технічна інвентаризація земельної ділянки здійснена на підставі рішення КМР від 10 вересня 2015 року № 958/1822 «По інвентаризацію земель міста Києва». Проте, як встановлено судом КРМ не приймало рішення щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 та щодо передачі її у власність та користування будь-яким фізичним чи юридичним особам, із земель водного фонду не вилучалась, рішення про зміну цільового призначення не приймалось. Отже, наявні правові підстави для скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному кадастровому реєстрі. В той же час, позов Подільською окружною прокуратурою м. Києва подано лише до [PERSON] , при цьому Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, який є належним відповідачем у цій справі щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК, до участі у справі як співвідповідач не залучався, позивачем відповідна заява до суду не подавалась. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Враховуючи викладене в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що Подільська окружна прокуратура м. Києва не вповноважена звертатись із цим позовом до суду в інтересах держави, оскільки Київська міська рада не була позбавлена можливості звернення із позовом до суду, враховуючи таке. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008 неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Отже, законодавством встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Положення пункту 3 частини статті 131-1 Конституції України визначають, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Безпосередньо питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц та від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 надані правові висновки стосовно застосування правових положень щодо прокурорського представництва, основними з яких є: обов`язок прокурора обґрунтувати та довести підстави для представництва, у тому числі у чому полягає бездіяльність компетентного органу; недотримання таким органом розумного строку на звернення до суду із позовом; розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Як вбачається із письмових пояснень Київської міської ради, наданих суду 31 жовтня 2024 року КМР не вживало самостійно заходів цивільно-правового характеру щодо порушення інтересів держави при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитловий будинок загальною площею 1684,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та порушення земельного законодавства при реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102 зміни її цільового призначення в Державному земельному кадастрі. Також, 11 березня 2024 року позивач звертався з листом до КМР, в якому повідомляв про відкрите кримінальне провадження № 42022102070000244 щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та розташованій на ній нежитловій будівлі та просив надати інформацію, зокрема про те, чи звертались до КМР суб`єкти господарювання із заявами про надання в оренду чи власність земельну ділянку. Департамент земельних ресурсів за дорученням заступника голови КМДА надіслав відповідь на вказаний лист позивачу 14 березня 2024 року, в якому зокрема вказав, про відсутність в МЗК земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:286:0102. Також позивач надіслав до КМР лист від 11 червня 2024 року, в якому йшлось про встановлення порушень законодавства при реєстрації об`єкту нерухомості по [ADDRESS] на земельній ділянці комунальної власності м. Києва, та яким просив КМР в строк до 25 червня 2024 року повідомити чи вживались ним заходи цивільно-правового характеру для захисту державних інтересів, а також попередив КМР про звернення з позовом до суду для захисту державних інтересів. З цим позовом до суду позивач звернувся у липні 2024 року. За встановлених обставин, суд доходить висновку, що прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її інтересів, правомірно звернувся до суду з позовом у цій справі. Також суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно того, що надані прокурором докази до позовної заяви - копії матеріалів кримінального провадження № 42022102070000244 від 11 липня 2022 року, є недопустимими, оскільки Подільська окружна прокуратура м. Києва здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022102070000244, відомості про яке були внесені до ЄРДР 11 липня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 365-2, частиною 1 статті 239 КК України. Процесуальним керівником- прокурором Подільської окружної прокуратури Д.Дущак було надано дозвіл 10 червня 2024 року в порядку статті 222 КПК України на використання копій документів та інформації з цього кримінального провадження при здійсненні представництва інтересів держави в суді. Відповідно до наказу Київської міської прокуратури від 23 серпня 2022 року Дущак Д.В. призначено на посаду прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва. Позовна заява підписувалась безпосередньо керівником Подільської окружної прокуратури м. Києва С. Ходаківським, який, відповідно був обізнаний із додатками, які долучаються до позову, тобто те, що це саме матеріали кримінального провадження № 42022102070000244 від 11 липня 2022 року та з дозволом прокурора Дущак Д.В. на їх використання. Поряд з цим, суд погоджується із зауваженням представника відповідача про відсутність в матеріалах справи дозволу процесуального керівника на використання в цій справі матеріалів кримінального провадження № 42023102070000064 від 28 березня 2023 року, в той же час з цього кримінального провадження суду були надані дві відповіді: з Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 30 червня 2023 року та Дарницької РДА від 4 липня 2023 року, не прийняття яких судом до уваги, не спростовують заявлені позовні вимоги, з урахуванням сукупності інших наданих суду достатніх доказів, та не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи визначені позивачем підстави позовних вимог до відповідача суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо припинення права володіння нерухомим майном та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4542 грн (3028 грн за вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та 1514 грн за вимогу про припинення права володіння нерухомим майно, з огляду, що така вимога судом задоволена частково). На підставі викладеного,

Outcome: partial