Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації\~ про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 лютого 2022 року внаслідок збройної агресії російської федерації відносно України ворожі війська окупували частину території України, зокрема, місто Маріуполь Донецької області, яке опинилося в блокаді. Почалося повномасштабне вторгнення, з 01 березня в місті вже не було світла, води, газу, тепла, зв`язку. Бракувало їжі, купити її було неможливо, магазини або не працювали, або були порожні, люди намагалися приготувати їжу на вуличному вогнищі, яке палили з гілок, які обламалися з дерев під час обстрілів, було дуже холодно і страшно, пропав спокій та сон. Позивачкою зазначається, що вона є власницею двох житлових квартир, а саме квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . До залишення постійного місця проживання вона проживала разом зі своєю сім`єю: сином, [PERSON] , [INFO] , та чоловіком, [PERSON] , [INFO] . Вони були повноцінною частиною суспільства, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Однак, 05 березня 2022 року близько 12 години дня у їхній будинок прилетіли снаряди «Граду», один снаряд збив дах над їхнім під`їздом і вилетів у вікно під`їзду не розірвавшись, що врятувало їм життя. У даху будинку залишилася велика діра, вікна у квартирі були вибиті, оскільки на вулиці був мороз і температура сягала -8 градусів, вони не могли залишатися в будинку. Всі підвали були заповнені людьми, вони ледь змогли знайти сховище в спорткомплексі «Іллічівець», де перебувало близько 100 людей і переховувалися там майже 3 тижні. Вночі стіни спорткомплексу здригалися від вибухів, місто бомбили з літаків, градів, танків, кораблів з моря. Вони спали на підлозі, їжі та води майже не було, на сніданок було 1 печиво та склянка води, на обід - 1 столова ложка каші, щоб вижити приходилося дуже економити, бо невідомо було скільки їм прийдеться переховуватися від постійних обстрілів, які зовсім не припинялися. Щоб набрати води, потрібно було йти до криниці, і по дорозі вона бачила трупи людей, які просто лежали на землі. Швидкої допомоги не було, зв`язку не було, і просто не було можливості зателефонувати і попросити про допомогу. В неї почалися дуже сильні панічні атаки, почала задихатися від паніки, темряви, страху та безсилля. Не було ліків, теплого одягу, тому вона з сином одного разу спробували дістатися додому, однак від вибуху двері в квартирі заблокувалися, і вони не змогли до неї потрапити. Єдине, що їй вдалося зробити, ще тоді, коли тікали з будинку першого разу, це забрати рюкзак з документами зі своєї квартири та зі свого минулого життя. Позивачкою зазначається, що в обох її квартирах був зроблений гарний ремонт, куплена нова побутова техніка та меблі, необхідні для комфортного життя. В кінці березня їм пощастило виїхати з Маріуполя, але на блокпості у селищі Мангуш окупанти забрали їхню машину, і її з сином, собакою та ще однією дівчиною, [PERSON] , [INFO] , яка разом з ними переховувалася у підвалах, просто залишили на холоді, морозі у полі без транспорту. Вони не розуміли, де знаходяться, оскільки розпізнавальних знаків ніде не було. Ближче до Запорізької області [PERSON] поїхала з однією сім`єю далі, а вона з сином залишилися, оскільки місця в машині не було. Через деякий час їх підібрав мікроавтобус, і на одному з подальших блокпостів стояли «чеченці», які нахабно поводилися з позивачкою, змушували її зняти взуття, весь одяг, спідню білизну, і в такому вигляді на морозі фотографували її, в той час позивачку трясло від страху, приниження та холоду. Найжахливіше те, що її син, якому на той час було 19 років, був неподалік, і був свідком цієї страшної ситуації. Його також затримали, обшукували і забрали мобільний телефон. Позивачкою зазначається, що їм все ж таки вийшло добратися до Запоріжжя, після всього пережитого вона тепер постійно приймає ліки та антидепресанти, їй постійно сняться жахіття, через що вона не може спати. Також позивачкою зазначається, що її єдиний син, у свої 20 років добровільно вступив на військову службу, через що вона також постійно перебуває у постійному стресі і переживаннях. Російські загарбники також вбили її чоловіка, який у складі полку «Азов» захищав їхній дім, місто і незалежність нашої країни. За фактом пошкодження її квартир 30.11.2022 року подано відповідні заяви та визнано [PERSON] потерпілою у кримінальних провадженнях за №12022041630000999 та №12022052640000023, що підтверджується відповідними витягами з ЄРДР. Згідно Довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , оціночна вартість майна становить 194 961,18 грн. та 117 924,23 грн., так відповідно матеріальний збиток, завданого позивачці, як власнику майна становить загальною сумою 312 885,41 грн. Також позивачкою зазначається, що з початком збройної агресії російської федерації проти України вона втратила все, росія вкрала в неї чоловіка, сім`ю, дім, місто, життя. Вона живе в постійному стресі, на фоні якого погіршився стан здоров`я. Вона знаходиться на обліку в психотерапевта, оскільки в неї з`явилися суїцидальні думки, що підтверджується медичною довідкою №028/о від 16.09.2024 року. Зараз вона проживає в селі Угорники Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Після переїзду їй довелось пристосуватись до нових життевих умов, шукати житло та спробувати хоча б якось відновити прийнятний для себе рівень життя. Таким чином, наявний факт порушення основоположних прав людини в Україні, через що їй завданий невгамовний душевний біль, безперервні страждання через війну та руйнування, втратою чоловіка, стресом через проходження військової служби сином в зоні активних бойових дій, пошкодженням майна, всього пережитого нею, що в подальшому відобразилося на стані її здоров`я, а також порушенні сну, постійній депресії, відчутті тривоги, сліз, почутті безвиході. Тому вона змушена звернутися до суду та вважає, що завдана їй відповідачем моральна шкода повинна становити в сумі 20 000 000,00 гривень, що є справедливою компенсацією з держави-агресора російської федерації. Враховуючи наведене просить суд встановити юридичний факт, що громадянка України [PERSON] , є особою, яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України. Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь [PERSON] , суму завданих її майну збитків у розмірі 312 885,41 гривень. Стягнути з держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 20 000 000,00 гривень. Позивач разом із позовною заявою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку \~ шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 зазначено, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема російською федерацією, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російська федерація, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії росії, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також зазначив, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо її згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією росії проти України, чим порушено суверенітет України, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди бути відповідачем у цій справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира загальною площею 18,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2017 року. 21.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 21.11.2018 року. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири загальною площею 55,28 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2020 року 1/2 частка квартири загальною площею 55,28 кв.м., за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . 24.02.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022052640000023, правова кваліфікація ч. 3 ст. 110, ч.ч. 1, 2 ст. 437, ч.ч. 1, 2 ст. 438 КК України. Правова кваліфікація ч.1 ст.438 КК України, за заявою [PERSON] про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та внаслідок бойових дій 03.03.2022 року пошкоджено її квартиру за адресою: [ADDRESS] .В березні 2022 року внаслідок чергового обстрілу з боку зс рф пошкоджена квартира за адресою: [ADDRESS] , все майно в квартирі знищено. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серія [NUMBER] від 30.11.2022 року. 17.06.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~\~ №12022041630000468, правова кваліфікація ч.3 ст.110 КК України, за заявою [PERSON] про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з 04.04.2022 року вона втратила зв`язок із своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , мешкає [ADDRESS] \~ який проходив службу у ВЧ [NUMBER] Національної гвардії України, полк « [INFO] », командиром 2 роти у званні лейтенант\~ у м.Маріуполі, Донецької області ( [NUMBER] ). 30.11.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~\~\~ №12022041630000999, правова кваліфікація ч.1 ст.438 КК України, за заявою [PERSON] про те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та внаслідок бойових дій 03.03.2022 року пошкоджено її квартиру за адресою: [ADDRESS] . Із копії витягу із свідоцтва про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.02.2023 року встановлено, що 17.02.2023 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкоємцем після смерті якого є [PERSON] , яка є тою із подружжя, що пережила спадкодавця. Спадкове майно складається із квартири загальною площею 55.28 кв.м. , 1\\2 частка, за адресою:\~\~ [ADDRESS] . Як вбачається із копії Довідки начальника відділення кадрів секції персоналу штабу військової частини [NUMBER] [PERSON] від [INFO] [PERSON] (загиблий) дійсно проходив військову службу за контрактом у окремому загоні спеціального призначення « [INFO] » військової частини [NUMBER] [INFO] з 15 листопада 2017 року по 15 квітня 2022 року. Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) від 28.06.2023 року №161мтд [PERSON] зараховано до списків особового складу частини та інших видів забезпечення військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ).\~\~\~ Із копії листа слідчого СУ ГУНП в Київській області\~ Сидоренко О. від 03.11.2023 року встановлено, що ідентифіковано тіло [PERSON] , [INFO] .\~\~\~ Згідно довідки від 16.01.2024 року №2615-7001950786 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Як вбачається із відповіді слідчого слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях\~ Терещенка С. від 11.09.2024 року на заяву [PERSON] , матеріали кримінального провадження №12022041630000999, постановою прокурора об`єднано в кримінальне провадження №12022052640000023, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2022, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 110, ч.ч. 1, 2 ст. 437, ч.ч. 1, 2 ст. 438 КК України, а заява долучена до матеріалів кримінального провадження з внесенням змін до короткого викладу\~ обставин (фабули). На теперішній час досудове розслідування триває, вживаються всі заходи, направлені на встановлення фактичних обставин вчинених злочинів. З копії консультативного висновку спеціаліста [PERSON] від 16.09.2024 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: F.41.2 Змішаний тривожно-депресивний розлад. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта становить 194 961,18 грн. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта становить 117 924,23 грн. 31.12.2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~\~\~ №42024000000001420, правова кваліфікація ч.1 ст.438 КК України, за заявою [PERSON] про те, що в кінці березня 2022 року [PERSON] , [INFO] , проходячи один із блокпостів рф, який розташований у Запорізькій області, зазнала насильницьких дій сексуального характеру від військовослужбовців зс рф. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35). Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50). За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 22 ЦПК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. 24.02.2022 російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. Силові дії РФ, що тривають з початку вторгнення РФ до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. Факт пошкодження майна позивача внаслідок дій відповідача підтверджується витягом з ЄРДР. За приписами ч. 5 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»\~ Маріупольський район за винятком с.Заїченко, с.Пікузи перебуває в окупації з 05.03.2022 року. Місцем реєстрації позивача є [ADDRESS] , що підтверджується копією довідкою про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи та копією паспорта громадянина України. Так, обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Наслідком збройної агресії рф відносно України стала окупація частини території України, у тому числі і м.Маріуполь, Донецької області, що також є загальновідомим фактом та закріплено у законодавстві. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, встановлення факту про те, що позивач є особою, яка постраждала від незаконної збройної агресії відповідача є способом захисту, який не передбачений законодавством. Тому такий спосіб захисту прав чи інтересів позивача може бути застосований виключно, якщо суд дійде висновку, що передбачені законом способи захисту порушеного права не будуть ефективними. Суд приходить до висновку, що заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права не є вимогою, яка забезпечить ефективний захист прав позивача у даній справі, а є підставою для вирішення такої справи.\~ Належним способом захисту прав та інтересів позивача за обставин, якими вона обґрунтовує вимоги, є відшкодування майнової та моральної шкоди. Встановлення фату повинно породжувати правові наслідки. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона зазнала матеріальних втрат, їй спричинена моральна шкода, саме внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України.\~ Відтак, сам факт збройної агресії РФ проти України є причиною виникнення ситуації, за якої [PERSON] \~ понесла матеріальну та моральну шкоду та змушена відстоювати своє порушене відповідачем право в судовому порядку. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Згідно ч.2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У справі, що розглядається, позивач звернулася до суду з позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок збройної агресії РФ на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни. Таким чином, Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта становить 194 961,18 грн. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 26.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість об`єкта становить 117 924,23 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити та стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації та знищення нерухомого майна, в розмірі 312 885,41 гривень. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди варто зазначити наступне. Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Так, судом встановлено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України загинув чоловік позивачки, позивачка втратила власне житло та речі, які знаходилися у м. Маріуполь Донецька область. Позивач зазнала моральних страждань через війну та руйнування, що в подальшому відобразилося на стані її здоров`я, а також порушенні сну,\~ відчутті тривоги. Нанесена позивачу моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує їй\~ завдавати чималих моральних страждань. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії російської федерації проти України вона відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії російської федерації проти України. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 20 000 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved