Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивача Топчий Д.А. за допомогою підсистеми "Електронний суд", діючи в інтересах свого довірителя, звернулася до Лубенського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення зборгованості за кредитним договором, на обґрунтування якого зазначає, що 20.05.2024 між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] у письмовій формі у вигляді електронного документа укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4025490524. Відповідно до умов договору, ТОВ "Іннова Фінанс" надало відповідачці кредит в сумі 7100,00 грн шляхом їх перерахування на вказану останньою банківську картку на споживчі потреби строком на 360 днів, стандартна процентна ставка - 1,50% в день, знижена - 0,01%. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої перед позивачем становить 33215,11 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 7099,71 грн, 22257,50 грн - заборгованості за відсотками, 3857,90 грн - пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Нарахування відсотків здійснювалося по 14.01.2025 включно. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Коваленко О.А. від 17.01.2025 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області, оскільки відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що віднесено до територіальної юрисдикції цього суду. Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 11.02.2025 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П. Ухвалою судді від 14.02.2025 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідачки не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З відповіді Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, наданої на запит суду 14.02.2025, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, слід вважати відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем її реєстрації. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом із\~матеріалів справи\~встановлено,\~що 20.05.2024 між ТОВ "Іннова Фінанс" та [PERSON] у письмовій формі у вигляді електронного документа укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4025490524 /а.с. 8-20/. Як вбачається із змісту Договору позики, цей договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затверджених 29.12.2023 (надалі за текстом - ''Правила'') складають єдиний договір, у якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа. Відповідно до умов вказаного Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі 7100,00 грн шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; строк кредиту (строк дії Договору) - 360 днів (до 15.05.2025); дата надання позики - 20.05.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5 цього Договору; знижена процентна ставка 0.01% в день та застосовується відповідно до таких умов. Якщо Позичальник 19.06.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Позичальник, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших позичальників, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Відповідно до п. 2.1. договору Позики, Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаційно_телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки підписати. Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним, відповідають вимогам ст. 11, 12 Закону України Про електронну комерцію. Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 7100 гривень, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів /а.с. 26/. У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору, заборгованість останньої, як зазначає у позовній заяві позивач, становить 33215,11 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 7099,71 грн, 22257,50 грн - заборгованості за відсотками, 3857,90 грн - пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Нарахування відсотків здійснювалося по 14.01.2025 включно. На а.с. 41 наведено результати розрахунку пені за порушення умов Договору про надання грошових коштів у позику № 4025490524 від 20.05.2024. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі, а також судові витрати. Норми права, застосовані судом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копіями досліджених судом: анкети клієнта [PERSON] , договору надання грошових коштів у позику № 4025490524 від 20.05.2024, паспорту споживчого кредиту від 20.05.2024, протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, якими підтверджується підписання вищевказаних документів у електронному вигляді у день укладення за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов вищевказаного договору надання грошових коштів у позику, між сторонами було чітко визначено строк їхньої дії та терміни, в які відповідачка мала повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними. Так строк дії договору, погоджений стронами складає 360 днів - з 20.05.2024 по 15.05.2025. Тобто, станом на день звернення позивача із позовом до суду - 16.01.2025 - цей термін не закінчився. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 20.05.2024 було укладено договір надання грошових коштів у позику, відповідно до п. 2.7 цього договору метою його отримання є споживчі (особисті) потреби. Отже, до відносин між сторонами у цій справі мають застосовуватися положення Закону України ''Про споживче кредитування''\~та\~Закону України ''Про захист прав споживачів''. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів дотримання встановленого Законом №\~1734-VIII\~"Про споживче кредитування" порядку направлення відповідачці вимоги про дострокове повернення кредиту. Так, останнім не надано до суду підтвердження надіслання [PERSON] досудової вимоги та доказів її отримання нею. За таких\~обставин суд\~приходить до\~висновку про\~недотримання позивачем\~встановленої законом\~процедури стягнення\~заборгованості та\~відсутність підстав\~для дострокового\~стягнення отриманих\~відповідачкою кредитних\~коштів. Вказане відповідає правовому висновку, до якого прийшов Верховний Суд у постановах: від 14.12.2022 № 347/832/16; від 19.10.2022 № 761/13847/15-ц; від 05.10.2022 № 607/122/15-ц; від 12.05.2022 № 202/5399/16-ц; від 03.05.2022 № 206/3466/18; від 14.04.2022 № 278/1646/15-ц; від 02.02.2022 № 755/11307/17; від 17.01.2022 № 1519/2-4141/11. Крім того, позивач стверджує про наявність заборгованості відповідачки перед ним по виконанню вищевказаного договору станом на 16.01.2025 (дату звернення із позовом до суду), що становить 33215,11 грн, де заборгованість за основною сумою боргу - 7099,71 грн, 22257,50 грн - заборгованість за відсотками, 3857,90 грн - пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (нарахування відсотків здійснювалося по 14.01.2025). Суду ні позивачем, ні відповідачкою не надано доказів погашення вказаної заборгованості останньою. Однак, позивачем не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по цьому договору, можливого внесення відповідачкою сум на його погашення, дат такого внесення, їх перодичності тощо. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, суд позбавлений можливості перевірити як факт наявності заборгованості у відповідачки, так і встановити її розмір. Та,. ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Суду позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] по вищевказаному договору, окрім викладеного на а.с. 41 результату проведеного позивачем розрахунку пені за порушення умов цього Договору, який не є первинним документом, що підтверджує наявність заборгованості та її розмір, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості, та, одночасно, не слугує доказом підтвердження правомірного нарахування пені. Щодо нарахування позивачем пені за невиконання зобов`язання до цим договором, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Отже,\~на обґрунтування заявленого позову позивачем не надано розрахунку заборгованості, окрім обрахунку проведеного позивачем розрахунку пені за порушення умов договору № 4025490524 від 20.05.2024, складеного представником позивача, який сам по собі, за відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) не може бути оцінена судом як належний і достатній доказ в підтвердження факту навності заборгованості у відповідачки та її розміру. Вказаний обрахунок містить інформацію лише про визначений позивачем розмір пені, який останній прохає стягнути на свою користь із відповідачки. За таких обставин, суд позбавлений можливості розрахувати дійсний розмір заборгованості відповідачки, періоди, за які така заборгованість була нарахована, з урахуванням сум та часу внесення відповідачкою платежів, якщо такі мали місце тощо. Ненадання відповідачкою відзиву на позов не дає суду підстав стверджувати про визнання обставин, зазначених в позовній заяві та доведення таких обставин перед судом. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідачки на його користь заборгованості за договором надання грошових коштів у позику № 4025490524 від 20.05.2024 в розмірі 35637,51 грн, оскільки ця позовна вимога є необґрунтованою і недоведеною належними, допустимими та достовірними доказами, а тому задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 2422,40 грн згідно з платіжною інструкцією № 79 від 09.01.2025. Ураховуючи відмову в задоволенні позову, вищевказані судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed