Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 06.08.2013 року по 11.08.2017 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка з з січня 2017 постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Протягом семи років відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не приймає участь у забезпеченні необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що вкрай важливо для нормального самоусвідомлення; чинив перешкоди у доступі до оздоровлення, культурних та інших духовних цінностей; через відсутність спілкування не сприяв засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З початком збройної військової агресії Російської Федерації проти України, ведення бойових дій в околицях Києва, де на той час мешкала позивач з дочкою, [PERSON] з метою збереження життя дитини, виїхала на тимчасове проживання до Болгарії, де і мешкає до теперішнього часу. Відповідач, незважаючи на військовий стан в країні, вимушений виїзд дитини в іншу країну, потребу дитини в моральній підтримці батька, не здійснив будь-яких дій, спрямованих на відновлення відносин з дитиною. Крім того, відповідач фактично не приймає участі в утриманні дочки, не надає матеріальної допомоги у додаткових витратах на дитину. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , однак відповідач не сплачує аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 05.02.2024 року становить 168502 гривень. Відповідач більше семи років не спілкується з дитиною, не надає матеріальну допомогу на її утримання, фактично за власною ініціативою відмовився від виконання батьківських обов`язків. Дитина знаходиться на повному її утриманні, вона створила належні умови для проживання, та її розвитку, батько жодного разу доньку не відвідував. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2024 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сивова Яна Віталіївна до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав, передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 16.10.2024 р. за цим позовом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.12.2024 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2025 р. призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали повністю позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Також представник позивача зазначила, що відповідач не тільки не опікувався духовним розвитком та станом здоров?я дитини, а і фактично перешкоджав в цьому, про що свідчить наявна в матеріалах копія рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Протягом восьми років відповідач не намагався в будь- який законний спосіб отримати можливість спілкуватись з дочкою. Він не йшов на контакт з матір`ю дитини, аліменти взагалі не сплачував. Ті рідкі грошові надходження на рахунок позивача у розмірі трохи більш ніж 1000 гривень - є списанням державним виконавцем з рахунку відповідача грошових коштів, у розмірі та датах їх надходження. Тобто, і в цьому випадку відповідач свідомо самостійно не вчиняє будь- яких дій, спрямованих на утримання дочки, маючи достатній для цього дохід. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснювали, що сама по собі заборгованість по аліментам не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав, він до війни проживав у місті Мелітополі, позивачка виписала з місця реєстрації дитину без його згоди, зараз мати з дитиною проживають за кордоном - це ускладнює його спілкування, адже він не може виїхати за межі країни у зв`язку з військовим станом. Між тим, вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав відсутні, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а він має надію відновити контакт з дитиною, проте це ще й залежить від позивачки, оскільки він в усіх соціальних мережах у неї заблокований, актуальних телефонних номерів він не має. Вважають, що мати чинить опір у спілкуванні батька з дитиною, оскільки він вже декілька разів звертався до правоохоронних органів з заявами про встановлення місця знаходження дитини, однак результату це не дало. З наведених підстав заперечують проти позбавлення батьківських його прав. Від представників третіх осіб до суду надійшли заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. Крім того, від представника Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування надійшов висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. При судовому розгляді встановлено наступне. Позивачка по справі - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. 11.08.2017 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2018 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року надано дозвіл на одноразовий тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі території України до Єгипту у супроводі матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили по 01 червня 2019 року. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, наданої державним виконавцем Мелітопольського відділу ДВС у Мелітопольському районі Запорізької області станом 01.12.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] станом на 01.12.2021 складає 51613.79 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за зведеним виконавчим провадженням сума боргу [PERSON] по аліментам станом на березень 2025 року складає 261700,91 грн. З повідомлення дізнавача Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області від 23.09.2021 року вбачається, що за зверненням [PERSON] сектором дізнання Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області 25 травня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за номером 12021087140000253 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. На даний час дане кримінальне провадження знаходиться в проваджені та перебуває в Мелітопольській окружній прокуратурі. З вказаного витягу вбачається, що [PERSON] шляхом підробки документів зняла з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , їх спільну дитину [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, затвердженого протоколом засідання комісії від 08.01.2025 року №1, орган опіки та піклування- Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, в судовому засіданні, в присутності психолога, було допитано малолітню дитину [PERSON] , яка пояснила, що вона знає, що десь існує її батько, вона його не бачила, по телефону не спілкується, будь-якого зв`язку з ним не підтримує, подарунки від нього відсутні. Вказала, що він для неї чужа людина, знайомитись з ним не бажає. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, має право на особливий захист і допомогу, які надаються державою. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Постановою Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) роз`яснено умови позбавлення особи батьківських прав . КЦС ВС роз`яснив, за яких умов особа може бути позбавлена батьківських прав через невиконання батьківських обов`язків. Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] висловлював бажання спілкуватися з дииною, має намір на відновлення відносин з нею, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і дитиною можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Також позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі дійсно не приймає участі у вихованні дитини через виниклі неприязні відносини між ним та матір`ю та через те, що наразі дитина з матір`ю перебуває за кордоном, однак відповідач досі не втратив інтересу до доньки та, як зазначено ним самим та представником, має намір налагодити із нею відносини. Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів. Посилання сторони позивача на фактичне перешкоджання відповідачем розвитку дитини, про що, на думку позивача, свідчить рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, на думку суду, не вказує на підставу для позбавлення його батьківських прав, оскільки, як вбачається із змісту самого рішення суду, відповідач обґрунтовував свою позицію саме хвилюванням щодо неповернення дитини з-за кордону. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини. Аналізуючи особу відповідача, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї. Важливим для є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батька на краще, та наявності у його діях вини, позивачка не надала. Суд наголошує, дійсно роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів. Також, посилання позивача на заборгованість зі сплати аліментів, як підставу позбавлення батьківських прав відповідача, є необґрунтованим. Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання. Суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, постанова Верховного Суду провадження № 61-2175св20, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18, провадження № 61-7195св20 та ін.). Відповідно до особистої думки дитини, під час допиту її в судовому засіданні, не можна стверджувати щодо існування однозначного висновку про втрату довіри та любові до батька, незважаючи на те, що дитина зазначила, що батько їй не телефонує, не проявляє до неї інтересу. Дослідивши вказане, суд зазначає, що важливими є ті обставини, що дитина довгий час мешкає разом із матір`ю, також враховується міра набуття нею знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми враховуючи її вік, а тому поглядам дитини надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою людиною. Тому суд наголошує, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною. Причиною негативного ставлення дитини до свого батька суд вважає не тільки бездіяльність останнього, але і деякий психологічний вплив з боку позивача, який якщо навіть не виявлявся в її активній поведінці, але з кожним роком міцнів через сталі сімейні зв`язки, які склались між нею та донькою. При цьому суд не заперечує, що дитині дійсно необхідно жити саме з матір`ю, проте з цього всього не слідує, що біологічний батько не вправі спілкуватися з нею, а такий відносно невеликий проміжок часу розлуки з батьком не виключає поновлення дитячо-батьківського зв`язку. В обґрунтування цього доводу суд приводить приклад справи «Mandet c. France, в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити. Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю. Водночас обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).

Outcome: dismissed