Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

30.10.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що 13 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . У 2021 році між позивачем та відповідачкою почалися суперечки щодо ведення спільного господарства та виховання дитини. У січні 2022 року відповідач надала позивачеві нотаріально посвідчену заяву щодо своєї відмови від утримання та виховання малолітньої [PERSON] . Після початку збройної агресії з боку рф відповідач виїхала до міста Черкаси, де перебуває там і до теперішнього часу. Під час телефонних розмов відповідач повідомила позивачу, що повертатись до м. Харкова не збирається, вести спільне сімейне життя більше не має наміру, виховувати дитину не бажає. Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова у справі № 642/420/23 від 01 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дочки, станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не бере будь-якої участі у вихованні дочки, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Вважає, що для повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини необхідно вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав. 04.11.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова вказана позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. 11.11.2024 від представника позивача, адвоката Таволжанського М.В., надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі відкрито, за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [INFO] , зобов`язано Службу у справах дітей Солоницівської селищної ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] 31.01.2025 від Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солоницівської селищної ради від 27.01.2025 № 02-22/519 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.02.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради в судове засідання не з`явився, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористався, просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористався. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.06.2015 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 873. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 25.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, серія [NUMBER] , сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 у справі № 642/420/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії витягу № 599 від 25.09.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом «Центру надання адміністративних послуг» Солоницівської селищної ради, з 24.03.2021 [PERSON] зареєстрована з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копію витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006782944 від 28.08.2023. Згідно з копією заяви [PERSON] від 22.01.2022, зареєстрованої в реєстрі за № 33 та посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я., остання відмовляється від виховання та утримання своєї дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією висновку оцінки потреб сім`ї від 16.09.2024, затвердженого начальником Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради Шевченко Н.О., [PERSON] є свідком військової агресії з боку рф, тому можна вважати її такою, що зазнала психологічного насильства. Батько дитини здатний забезпечити потреби дитини. Рекомендовано звернутися до психолога. Соціального супроводу сім`я не потребує. Відповідно до копії витягу з протоколу № 18 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради від 07.10.2024 вказаною комісією ухвалено вважати за доцільне надати [PERSON] статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.10.2024 № 1054, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Відповідно до копії акту обстеження від 22.10.2024, складеного старостою селища Пересічне [PERSON] та депутатом Солоницівської селищної ради Стрєляною Л.М., [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] проживають у приватному будинку з двома кімнатами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі зручностями, користуються газовим опаленням. Будинок належить матері [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] - не була зареєстрована за вказаною адресою, участі у вихованні дочки не приймала з народження дитини. Згідно з копією відповіді директора комунального закладу «Пересічанський ліцей» Лузана В. від 29.10.2024 № 01-20/119 станом на 29.10.2024 [PERSON] навчається у 3-Б класі КЗ «Пересічанський ліцей» Солоницівської селищної ради. Під час роботи онлайн постійно поруч з дитиною присутня бабуся по лінії тата - [PERSON] , або тато дівчинки - [PERSON] . Батько регулярно спілкується з класним керівником, цікавиться успіхами дочки. Стосовно дитини з іншими вчителями спілкуються також тато або бабуся. Мати [PERSON] активності у спілкуванні з вчителями чи класним керівником не проявляла. Відповідно до висновку виконавчого комітету Солоницівської селищної ради від 27.01.2025 № 02-22/519 Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради вважає доцільним прийняття рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того у висновку зазначено таке: Відповідно до інформації Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 02.08.2021 в Московському районному суді м. Харкова перебувала цивільна справа № 643/18882/19 за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Харківської міської ради, про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від інших осіб, а саме від бабусі - [PERSON] 02.12.2021 року Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради повідомила, що до ССД по Московському району надійшов лист КНП «Міська клінічна лікарня № 16» XMP, зі змісту якого вбачається, що відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину від 26.11.2021, було доставлено малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З пояснень батька дитини, [PERSON] , вбачається, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] , та бажає повернути доньку до себе на виховання та спільне проживання». На засіданні комісії з питань захисту прав дитини у 2022 році розглядалося питання щодо стану виконання своїх батьківських обов?язків [PERSON] та [PERSON] . На засіданні комісії жінка не виявила бажання займатися вихованням дитини. Також [PERSON] на VIBER Служби у справах дітей Солоницівської селищної ради надала пояснення, в якому вказала таке: « Колишній чоловік взагалі не цікавився дитиною. Вона жила з моєю мамою до 7 років. Потім перед війною вирішив забрати її до себе. Місяця два назад [PERSON] забрали ТЦК і він був в навчальному центрі». В телефонній розмові повідомила, що з дитиною не спілкувалася близько трьох років, матеріально не допомагає, але заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Отже з вказаного висновку випливає, зокрема, що малолітня [PERSON] , [INFO] , з народження мешкала з бабусею по лінії матері - [PERSON] , і не раніше, ніж з 26.11.2021, з батьком - [PERSON] . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд критично ставиться до відомостей, викладених в копії акту обстеження від 22.10.2024, складеного старостою селища Пересічне [PERSON] та депутатом Солоницівської селищної ради Стрєляною Л.М., в частині ствердження про відсутність участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] від народження дитини, оскільки зі змісту вказаного акту не вбачаються підстави для такого висновку і є незрозумілим, яким чином викладені у вказаному акті обставини, а саме те, що на момент проведення обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] . встановлено, що [PERSON] та його дочка [PERSON] проживають у приватному будинку зі зручностями та користуються газовим опаленням, а також те, що [PERSON] не була зареєстрована за вказаною адресою, можуть підтвердити чи спростувати факт участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] від народження дитини. Стосовно заяви [PERSON] від 22.01.2022, зареєстрованої в реєстрі за № 33 та посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Н.Я., про відмову від виховання та утримання своєї дитини - [PERSON] , суд зазначає, що така заява не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Подібна заява не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки батьківські права є невідчужуваними, а відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Крім того суд підкреслює, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Як вже встановлено судом, Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради вважає доцільним прийняти рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Однак, суд не може погодитися з таким висновком з огляду на те, що у тому ж висновку зазначено про те, що: відповідачка в 2021 році вживала заходи до повернення дитини, а саме зверталась з колишнім чоловіком до суду з позовною заявою про повернення дитини; крім того, відповідачка йде на контакт зі Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради: з`являється на запрошення, відповідає на телефонні дзвінки, смс-повідомлення; висловилась, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що в сукупності свідчить про те що, емоційний зв`язок матері з дитиною остаточно не втрачено. При цьому, у згаданому висновку зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини у 2022 році відповідачка не виявила бажання займатися вихованням дитини без зазначення, в яких саме її діях чи бездіяльності проявилось таке небажання. Окрім того, як зазначено в самому висновку, в телефонній розмові з представником Служби у справах дітей, [PERSON] , заперечила проти позбавлення її батьківських прав та вказала, що до 7 років дитина проживала разом зі своєю бабусею - матір`ю [PERSON] . Водночас у суду відсутні відомості, які б могли вказати на виконання чи невиконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої [PERSON] впродовж вказаного періоду. Крім того у цьому висновку не зазначено, в чому саме полягатиме захист і яких саме прав та інтересів малолітньої [PERSON] у випадку позбавлення її матері батьківських прав. З огляду на викладене, суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування, у зв`язку з тим, що він є недостатньо обґрунтованим, зроблений без наведення достатніх доказів про ухилення відповідачки від батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків; також вказаний висновок суперечить інтересам дитини, оскільки на переконання суду не втрачена можливість налагодження взаємовідносин між матір`ю та донькою, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківський прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови). На думку суду позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина в такому випадку залишиться без матері. Відсутність належної взаємодії матері з дитиною на цьому етапі життя не виключає можливості налагодження між ними відносин у подальшому. Окрім того позивачем не зазначено та не доведено, в чому саме полягатиме захист інтересів дитини у випадку позбавлення її матері батьківських прав стосовно неї. Відомостей про обставини, які б суттєво перешкоджали позивачці належно виконувати свої батьківські обов`язки (алкоголізм, наркоманія тощо) позивачем не надано та матеріали справи не містять. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. При цьому суд наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Докази, подані позивачем, не свідчать про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав саме в інтересах дитини. Посилання позивача на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку його батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо його дитини (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20). Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист його інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Водночас, суд доходить до висновку щодо наявності підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дитиною, брати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини. З урахуванням викладеного, а також того, що позбавлення батьківських прав є крайнім, виключним заходом, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовної заяви та позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , проте вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на Службу у справах дітей Солоницівської селищної ради орган як орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed