Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 109746 від 01.02.2020 в сумі 9\~200,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2\~000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7\~200,00 грн; стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. Свої вимоги обґрунтували тим, що 01.02.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 109746 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надається фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума виданого кредиту становить 2 000,00 грн, дата надання кредиту 01.02.2020, строк кредиту 14 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] ТОВ «ЗАЙМЕР» виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах визначених договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 109746 від 01.02.2020 не виконав та станом на 04.12.2024 має заборгованість у загальному розмірі 9\~200,00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7\~200,00 грн. Тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Макарівського\~районного суду\~Київської області\~від 19.02.2025\~позовну заяву\~ТОВ «ФК\~«КЕШТУ ГОУ»\~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали від 19.02.2025 відповідач отримав 20.02.2025, що підтверджується розпискою на супровідному листі. 05.03.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення мотивував тим, [INFO] близько 17 год він помітив, що на його мобільному телефоні (номер телефону [NUMBER] ) відсутній зв`язок, але він подумав, що це якісь збої в мережі мобільного оператора. Коли мережа на телефоні не з`являлася досить тривалий час, він зателефонував до оператора «МТС» та дізнався про те, що його абонентський номер [NUMBER] був просто заблокований, причини блокування оператор пояснити не міг, а тому він на наступний день, пішов та придбав новий абонентський номер [NUMBER] , яким і користуюсь до цього часу. Надалі у травні 2020 року йому поштовим зв`язком прийшов лист від ТОВ «ЗАЙМЕР», де йшлося про те, що він оформив в ТОВ «ЗАЙМЕР» кредит відповідно до кредитного договору №\~109746 від 01.02.2020 та згідно даного договору він маю сплатити кредит в розмірі 4480 грн. Отримавши вказаного листа він здивувався, оскільки жодних кредитів не оформляв, але пригадав, що 01.02.2020 року в нього з невідомих причин була заблокована попередня сім карта мобільного оператора і на його думку, невідомі особи, користуючись його номером мобільного телефону оформили без його згоди кредит. У зв`язку із цим він звернувся до поліції і заявою про вчинення кримінального правопорушення. Надалі він у застосунку «ДІЯ» дізнався, що відносно нього приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрито виконавче провадження № 68335567 від 25.01.2022 згідно виконавчого напису № 16475 виданого 18.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за несплату кредиту, який він нібито оформив в ТОВ «ЗАЙМЕР». 25.07.2024 ним до Макарівського районного суду Київської області було подано позов до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О,; ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Водночас правом на подання відзиву на позов сторони не скористались. 21.112024 рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі № 370/2194/24 позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С., про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню задоволено в повному обсязі. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16475 від 18.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 109746 від 01.02.2020 в розмірі 12520 грн. Окрім цього, відповідач зазначав, що відповідно до позовної заяви, кредитні кошти, які нібито він отримав від ТОВ «ЗАЙМЕР» були перераховані 01.02.2020 о 23-ій годині 14 хвилин на його картковий рахунок FORWARD BANK [NUMBER] , водночас будь-яких рахунків у вказаному банку він ніколи не мав та не має на даний час, ніколи клієнтом зазначеного банку я не був. Кредитний договір № 109746 підписаний електронним підписом, що ним зроблено бути не могло, адже він ніколи не мав електронного цифрового підпису та йому не відомо як його можливо застосовувати для підписання документів. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, адже позивачем не додано до суду беззаперечних доказів того, що саме ним було отримано кредитні кошти, адже будь-яких договорів позики з ТОВ «ЗАЙМЕР» він не укладав. 06.03.2025 представником позивача було подано д суду заяву про долучення доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу. 13.03.2025 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив у якій на спростування доводів відповідача він зазначив, що кредитний договір є укладеним у електронній формі, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що такий договір не був підписаний. Також зазначив, що кошти за кредитним договором були перераховані на зазначену у договорі карту, проте ні ТОВ «ЗАЙМЕР», ні позивач не мають доступу до виписки по такій карті, а тому не можуть надати їх до суду. Водночас відповідачем не доведено того факту, що кошти не були зараховані на карту. Окрім цього зазначив, що факт звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення не є доказом того, що відповідач не укладав договору. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.02.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 109746 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 8 зворот\~9). Також на підтвердження факту укладання вказаного договору позивачем надано довідку про ідентифікацію (а.с. 11). Тобто цей договір був укладений у електронній формі, а відповідач його підписав шляхом відтворення одноразового ідентифікатора KL3544, який був надісланий на абонентський номер [NUMBER] (а.с. 9 зворот). Факт належності відповідачу абонентського номера [NUMBER] ним не заперечується, водночас він вказує на те, що 01.02.2020 цим номером заволоділи невідомі особи які й здійснили укладення кредитного договору. Разом із тим, на підтвердження цього факту відповідачем до позовної заяви не додано жодного доказу. Окрім цього, суд погоджується із твердженням представника позивача про те, що саме лише звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення та реєстрація за цим фактом кримінального провадження не є доказом вчинення шахрайських дій. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів відповідач не надав. Закон України «Про електронні довірчі послуги»\~(надалі\~Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Закон України «Про електронну комерцію»\~- визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. З огляду на це, суд вважає доведеним факт укладення 01.02.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] кредитного договору № 109746. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язувалося надати відповідачу фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума виданого кредиту становить 2 000 грн, дата надання кредиту 01.02.2020, строк кредиту 14 днів, тобто до 14.02.2020, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. За умовами кредитного договору, кредитні кошти мали були перераховані відповідачу на карту [NUMBER] , яка вказана у кредитному договорі. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою № 604/01 від 10.01.2025 (а.с. 12). Водночас суд відхиляє доводи відповідача про те, що така карта не належить відповідачу, оскільки жодних доказів цьому надано не було. Суд звертає увагу, що сторонами у кредитному договорі було погоджено спосіб надання кредиту та номер кредитної карти на яку необхідно перерахувати кошти, що ТОВ «ЗАЙМЕР» і було виконано. Разом із цим, обов`язку перевіряти належність відповідачу цієї карти перед здійсненням видачі кредиту у ТОВ «ЗАЙМЕР» не було. З огляду на це, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт надання ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитних коштів відповідачу. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] (а.с. 15-18, 20). Водночас відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 109746 від 01.02.2020 не виконав та станом на 04.12.2024 мав заборгованість у загальному розмірі 9 200 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 000,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7 200 грн., що підтверджується випискою з особового рахунка (а.с. 14) З наданих позивачем доказів вбачається та не заперечується відповідачем, що він не виконав умови вказаного договору. Правовою підставою заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. У відповідності до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.ст.\~76-83\~ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 512 ЦК України,\~\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~\~передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1\~ст. 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 1\~ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2\~ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 17.02.2022 (дати відступлення права вимоги), а також у позовній заяві позивач навіть не вказує за який конкретно період виникла заборгованість, яку він просить стягнути, та яка перейшла до нього від попереднього кредитора. Як вказувалося вище, до позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 17.02.2022 (отримання права вимоги) позивачем долучено лише додатки до Договору факторингу, в яких зазначено загальну суму боргу, що відступається за договором. Водночас розрахунку заборгованості позивачем до позовної заяви не долучено. Досліджена раніше судом виписка з особового рахунку відповідача містить лише дату і номер договору, загальний розмір заборгованості та її складові (загальна сума заборгованості за тілом та відсотками). Водночас жодного розрахунку на підтвердження суми заборгованості по процентах 7\~200 грн, яким чином вона нарахована, за який період, така виписка не містить. Пункт 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України покладає саме на позивача зазначити у позовній заяві обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюють ся. Тоді як у суду існує обов`язок перевірити обґрунтованість таких сум, правильність їх нарахування, що без надання розрахунку заборгованості, хоча би зазначення періоду, за який нарахована заборгованість, є очевидно неможливим. Тому позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитом № 109746 від 01.02.2020 у розмірі, що зазначена у витягу з реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022 та виписці по рахунку, а саме на загальну суму 9 200 грн., з яких: 2 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 7 2000 грн заборгованість по процентах. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у заявленому розмірі є недоведеними та аналогічного висновку дійшла колегія суддів Київського апеляційного суду у постанові від 14.03.2023 у праві № 361/3460/24. Разом з тим, матеріалами справи доведено обставини отримання [PERSON] кредиту у розмірі 2\~000\~грн за кредитним договором №109746 від 01.02.2020 на 14 днів під 2 % на день. Відповідач не надав доказів виконання свого зобов`язання щодо погашення кредиту ні перед первісним кредитором, ні перед фактором, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення 2 000 грн заборгованості за тілом кредиту, які отримані відповідачем. Водночас вимоги про стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не обґрунтовано заявлений розмір заборгованості по процентах. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 526,61 грн, тобто пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3\~статті 134\~ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 24.02.2025, платіжну інструкцію № 35466 від 24.02.2025 на суму 10\~500 грн. Згідно зазначених позивачем у позовній заяві судових витрат, витрати на професійну правничу (правову) допомогу складають 10 500,00 грн., які повністю підтверджені наданими належними доказами. Відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, надану позивачем у справі. Заявлений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу суд вважає обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом на здійснення представництва клієнта, проте стягнення із відповідача підлягає лише 2\~282,61 грн понесених витрат на правову допомогу, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 5 ст. 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved