Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку загальною площею 5,98 га (кадастровий номер 4820683900:01:000:0089 площею 3,44 га та кадастровий номер 4820683900:01:000:0061 площею 2,54 га), розташовану в межах території Новоіванівського старостинського округу Баштанського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , однак пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На думку позивача, строк для звернення до нотаріальної контори був пропущений з поважних причин, а саме через те, що працював далекобійником і проводив у дорозі більшу частину свого життя, працював як середині України, так і займався міжнародними перевезеннями вантажів, а тому в нього не було можливості приїхати та подати своєчасно заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії через пропущення шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.12.2024 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 30.01.2025 року на запит суду від приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. надійшло повідомлення про те, що за даними Спадкового реєстру станом на 24.01.2025 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заведена. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.02.2025 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі та проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Спадкодавець [PERSON] \~доводиться матір`ю\~позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії державного акту на право власної на земельну ділянку серії МН №056689 [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 5,98 га (кадастровий номер 4820683900:01:000:0089 площею 3,44 га та кадастровий номер 4820683900:01:000:0061 площею 2,54 га), розташовану в межах території Новоіванівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (а.с.8). Згідно довідки про реєстрацію громадянина за даною адресою на день смерті від 03.12.2019 року [PERSON] на момент смерті [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.9). Постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. від 07.12.2021 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] по причині не надання доказів прийняття спадщини (а.с.10). У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст.\~77,78,79,80\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень. Суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Згідно роз`яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Слід зазначити, що обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що пропуск строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] стався внаслідок поважних причини, а саме через те, що він працював далекобійником і проводив у дорозі більшу частину свого життя, працював як середині України, так і займався міжнародними перевезеннями вантажів, а тому в нього не було можливості приїхати та подати своєчасно заяву про прийняття спадщини. Проте, на виконання вимог, передбачених ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України, позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вищевказаних обставин. Обставини довгого перебування позивача за межами території Баштанської громади жодними доказами не підтверджується. Водночас, не доведення позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, унеможливлює надання судом оцінки про їх поважність (або ж ні) під час пропуску строку для прийняття спадщини останнім після смерті матері. Відтак, в ході розгляду справи судом не встановлено обставин на підтвердження того, що пропуск позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] стався внаслідок поважних причин, а тому в задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість та недоведеність. Визнання позову відповідачем суд не бере до уваги, з огляду на загальну вимогу щодо законності судового рішення. Судові витрати віднести на рахунок позивача в зв`язку із відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed