Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

02.01.2025 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Сідельникової О.Л. звернулась до суду з позовом до КП «Універс» Запорізької обласної ради, КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 17.12.2023 року по 03.12.2024 року в розмірі 62115, 48 грн., моральної шкоди в розмір 5000 гривень та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач [PERSON] , відповідно до наказу від 29.05.2020 №7-к, з 01.06.2020 прийнята на роботу до КП «Готель «Україна» ЗОР на посаду юрисконсульта. 21.01.2021 позивач звільнена з займаної посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно з наказом № 14-к від 21.01.2021. За період роботи позивач жодного разу не отримувала заробітну плату, розрахунок при звільненні з нею не проведено. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 02.06.2022 у справі №335/1214/22, вирішено стягнути з КП «Готель «Україна» ЗОР на користь позивача заборгованість із заробітної плати за період з 01.06.2020 по 21.01.2021 в розмірі 40 986,56 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 111,95 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4 316,82 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.01.2021 по день винесення судового рішення 02.06.2022 в розмірі 84 546,07 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 721,50 грн. У подальшому, ухвалою суду від 27.10.2023 у цій справі боржника КП «Готель «Україна» ЗОР було замінено на його правонаступника - КП «УНІВЕРС» ЗОР. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 по справі № 335/12942/23 стягнуто з КП «Універс» ЗОР на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 року по 16.12.2023 року, у розмірі 98\~349 грн. 51 коп., суму індексації заробітної плати в розмірі 9 376 грн. 50 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Позивач зазначає, що фактично стягнута судовим рішенням заборгованість сплачена лише 03.12.2024, тому, на її думку, з відповідачів підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 17.12.2023 по 03.12.2024. Позивач, зазначає, що була звільнена із займаної посади 21.01.2021, а тому у даному спорі, слід застосовувати норми законодавства, що були чинні станом на 21.01.2021, оскільки змінами у статті 117 КЗпП України, які відбулись вже після звільнення позивача, фактично введено граничний період виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку терміном у шість місяців, замість необмеженого будь-якими строками періоду у попередній редакції. Згідно розрахунку позивача, середньоденний заробіток становить 246,49 грн., з 17.12.2023 по 03.12.2024 минуло 252 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку у даному спорі становить 62115,48 грн. Зазначену суму позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Позивач зазначає, що звернення її з відповідним позовом про стягнення компенсації в порядку статті 117 КЗпП України, пов`язано саме із бездіяльністю відповідачів, які станом на день звільнення позивача не виплатили позивачу нараховану заробітну плату, що відповідно спричинило виникнення відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України. Протягом періоду затримки (прострочення) виплати заборгованості із заробітної плати, який тривав з дня звільнення позивача з роботи 21.01.2021 по день фактичного розрахунку, відповідачі умисно не здійснювали погашення заборгованості, а тому вважає, що у даному спорі відсутні підстави для пропорційного зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач зазначає, що невиплатою заробітної плати у строки, передбачені законом, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Тривале емоційне напруження позивача через невиплату присуджених судом грошових коштів призвело до її моральних переживань та виникнення потреби докласти додаткових зусиль для організації життя. Все це було спричинено внаслідок порушення відповідачами законних прав позивача на своєчасне отримання відповідних грошових коштів за трудовим законодавством. Затримка у виплаті заборгованості призвела до погіршення життєвих умов позивача та моральних страждань. Позивач була позбавлена свого законного джерела доходу, а отже засобів для існування, що також завдало їй моральної шкоди. Таким чином, вважає, що з відповідачів у солідарному порядку на її користь підлягає стягненню моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у 5 000 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 31.01.2025 року відповідач Комунальне підприємство «Універс» Запорізької обласної ради подав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти позову у повному обсязі та вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 по справі № 335/12942/23 з КП «Універс» Запорізької обласної ради стягнуто на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 року по 16.12.2023 року, суму індексації заробітної плати, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Таким чином, в судовому порядку повторно було вирішено спір, зокрема, щодо компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок затримки розрахунку при звільненні з боку роботодавця, тому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачем КП «Готель Україна» ЗОР відзив на позовну заяву не надано. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, позивачем подана заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на підставах, викладених у позові, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача КП «Універс» ЗОР у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник КП «Готель Україна» ЗОР у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала з 01.06.2020 на посаді юрисконсульта КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради та була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін 21.01.2021 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.06.2022 року у справі № 335/1214/22 задоволено частково позов [PERSON] , стягнуто з КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради на її користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.06.2020 по 21.01.2021 в розмірі 40986,56 грн., суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4111,95 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4316,82 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.01.2021 по день винесення судового рішення 02.06.2022, що становить 84546,07 грн., моральну шкоду в розмірі 3721,50 грн. У подальшому, ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 27.10.2023 у справі №335/1214/22 боржника КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради замінено на нового боржника, його правонаступника Комунальне підприємство «УНІВЕРС» Запорізької обласної ради. Судове рішення від 02.06.2022 року у справі № 335/1214/22 фактично було виконане у повному обсязі 16.12.2023, позивачу сплачені всі присуджені судом суми. Після виконання судового рішення від 02.06.2022 року у справі № 335/1214/22 та виплати присуджених за рішенням суду сум, яке відбулось 16.12.2023 року, Позивач повторно звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суми індексації заробітної плати та моральної шкоди. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.03.2024 року у справі № 335/12942/23 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з КП «Універс» Запорізької обласної ради середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 року по 16.12.2023 року, у розмірі 98 349 грн. 51 коп., суму індексації заробітної плати в розмірі 9 376 гривень 50 копійок, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Суд при розгляді справи № 335/12942/23 дійшов висновку, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2022 у справі №335/1214/22, за яким стягнуто на користь позивача заборгованість із заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.01.2021 по день винесення судового рішення 02.06.2022, моральну шкоду, виконано 16.12.2023 року, отже фактичний розрахунок зі звільненим працівником відбувся 16.12.2023 року. Судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі № 335/12942/23 також встановлено, що КП «Універс» ЗОР є правонаступником КП «Готель «Україна» ЗОР з 15.02.2022. У зв`язку з тим, що КП «Готель «Україна» ЗОР є неналежним відповідачем, в задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , заявлені до КП «УНІВЕРС» ЗОР, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Звертаючись до суду з даними позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.12.2023 року по 03.12.2024 року в розмірі 62115, 48 грн., позивач зазначила, що фактично розрахунок проведений та заборгованість їй сплачена 03.12.2024 року. Разом з тим, рішенням суду у справі № 335/12942/23 встановлено, що суми заборгованості із заробітної плати за період з 01.06.2020 по 21.01.2021 в розмірі 40986,56 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4111,95 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат в розмірі 4316,82 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.01.2021 по день винесення судового рішення 02.06.2022, що становить 84546,07 грн., та моральну шкоду в розмірі 3721,50 грн., які стягнуті судовим рішенням у справі № 335/1214/22 виплачені в повному обсязі позивачу 16.12.2023 року. Цим же рішенням, у зв`язку з несвоєчасною сплатою роботодавцем належних звільненій Позивачу сум, на її користь, у відповідності до ст. 117 КЗпП України було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 року по 16.12.2023 року, суму індексації заробітної плати, моральну шкоду та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2024 року Позивачу в повному обсязі виплачено суми, стягнуті судовим рішенням у справі № 335/12942/23, а саме компенсаційні виплати за час затримки розрахунку, а не суми, які підлягали виплаті звільненому працівнику, визначені статтею 116 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що фактичний розрахунок зі звільненою 21.01.2021 року Позивачкою відбувся 16.12.2023 року, і судовим рішенням від 18.03.2024 року у справі № 335/12942/23, яке в повному обсязі виконане 03.12.2024 року, на користь позивача вже стягнуті всі виплати у порядку ст. 117 КЗпП України, вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 17.12.2023 року по 03.12.2024 року, в розмірі 62115, 48 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1\~ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Ст. 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої Під час судового розгляду не встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача [PERSON] в зазначений у позові період. Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами заподіяння їй відповідачем моральної шкоди та її розміру. В обґрунтування позовних вимог в цій частині, Позивач зазначає, що невиплатою заробітної плати, у строки, передбачені законом, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, утримання себе та своєї сім`ї. Суд не погоджується з зазначеними доводами позивача, оскільки судовим рішенням у справі № 335/12942/23 встановлено, що заборгованість із заробітної плати виплачена позивачу в повному обсязі 16.12.2023 року, і судом вже враховано заподіяння моральної шкоди позивачу за викладених у позові обставин та стягнута моральна шкода. Що стосується доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди відповідачем через невиплату присуджених сум, то суд їх вважає необґрунтованими та жодним чином не підтвердженими. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позові та позовних вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку з затримкою виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed