Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

В червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту`звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою [PERSON] про стягнення заборгованості за договором\~ оренди\~ майна з правом викупу, обґрунтовуючи наступним. 24.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» (далі по тексту - «Орендодавець» або «Позивач») та [PERSON] (далі по тексту - «Орендар» або «Відповідач») було укладено Договір №1144200724017 оренди майна з правом викупу (далі по тексту - «Договір»). Відповідно до п. 1 розділу 1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове володіння та користування майно, що визначене у цьому Договорі (далі по тексту - «Об`єкт оренди»), з наступним переходом права власності на такий Об`єкт оренди від Орендодавця до Орендаря на умовах, передбачених цим Договором, а Орендар зобов`язується прийняти Об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Відповідно до розділу 1 Додатку 1 до Договору оренди майна з правом викупу № 1144200724017 від 24.07.2020, згідно з пунктами 1.2., 1.3 та 4.1 Договору дані щодо Об`єкту оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу погоджено Сторонами. Пунктом 3.1. розділу 3 Договору встановлено, що Орендодавець зобов`язується передати Орендарю Об`єкт оренди протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підпис цього Договору. Актом приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною або іншим документом, що підтверджує факт передачі Об`єкта оренди у користування (п. 3.2. розділу 3 Договору ). На виконання вищевказаних умов Договору та додатків до нього, між Позивачем та Відповідачем було укладено Акт №1144200724017 приймання-передачі товару 24.07.2020\~ до Договору про наступне: відповідно до умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв наступний Об`єкт оренди: Код об`єкту оренди: 78230223; найменування об`єкту оренди: Smart/telXiaomiMiNote 10 Lite 6/128 GBNebulaPurple; серійний номер 869667043704432; кількість 1; вартість без ПДВ 33 780 грн; ПДВ 6 756 грн; вартість включаючи ПДВ 40 536 грн. Таким чином, 24.07.2020 Відповідач фактично отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» у строкове володіння і користування наступним Об`єктом оренди. Тобто, Позивач, передавши майно Відповідачу, фактично виконав умови Договору. Станом на сьогоднішній день, Орендар не виконує належним чином умови Договору, а саме не сплачує орендні платежі й самовільно продовжує користуватися Об`єктом оренди, всупереч Договору. Так, 24.06.2022 Позивач надіслав на адресу Відповідача Повідомлення про розірвання Договору, повернення Об`єкту оренди та сплати орендних платежів. Водночас з цим, Відповідач ухиляється від виконання вказаної заяви-вимоги та своїх зобов`язань за Договором, тому Позивач вимушений звернутися до суду з| захистом своїх порушених прав та інтересів. Згідно п.п. (і) п. 6.1.2. розділу 6 Договору, Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, якщо Орендар користується Об`єктом оренди всупереч умов цього Договору або призначенню Об`єкта оренди. За прострочення орендних платежів Орендар зобов`язується сплатити на корися Орендодавця штраф у сумі 75.00 (сімдесят п`ять) гривень за кожен факт прострочене оплати орендних платежів, а також пеню в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з другого дня прострочення, але не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) від загальної суми оренди за цим Договором (п. 8.4. розділу 8 Договору). Відповідно до п. 8.5. розділу 8 Договору, у разі нездійснення оплати Орендарем орендної плати протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту останнього платежу або укладання Договору (залежно від того, що настане раніше), Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, повідомивши Оренди за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі, Орендар має право вимагати сплати вже нарахованої Орендної плати та додаткові сплати штрафу Орендарем у розмірі 50% від вартості Об`єкта оренди, визначеної відповідно до п. 1.3. цього Договору. Згідно п. 8.7. розділу 1 Договору, у випадках, визначених у п. 6.1.2. цього Договору, Орендодавець повинен повідомити Орендаря про розірвання Договору за 15 днів до фактичної дати такого розірвання. В такому випадку нарахування орендної платі не здійснюється та Орендар зобов`язаний сплатити Орендну плату за весь перім фактичного використання Об`єкта оренди з урахуванням п. 5.2. цього Договору та викупити Об`єкт оренди. Як зазначається вище, Відповідач отримав від Позивача на умовах оренди в строкове володіння та користування майно, при цьому, Відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно, протягом 24 місяцівз дня укладання Договору, здійснювачі виплату орендної плати у сумі 1 689,00 грн. Водночас з цим, Відповідач, станом на теперішній час, не виконує свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості Відповідача перед Позивачем у сумі 162 144,00 грн, якаскладається з наступного: Неустойка (регламентується п. 6.4.6. Договору), що становить 81 072,00 грн та вираховується наступним чином: 24*1 689,00*2, де 24 - це термін оренди; 1 689,00 - це обов`язковий місячний платіж; 2 - це розмір самої неустойки; Орендна плата (регламентується п. 8.5. Договору), що становить 40 536,00 грн та вираховується наступним чином: 24*1 689,00 де 24 - це строк оренди; 1 689,09 грн це обов`язковий місячний платіж; Вартість Об`єкта оренди (регламентується п. 8.5., 8.7. Договору), що становить 40 536,00 грн. Тому, просили стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» (код в ЄДРПОУ: 43170476) заборгованість у розмірі 162 144,00 грн та понесені судові витрати ( а. с. 1-3 ). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2024 позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором\~ оренди\~ майна з правом викупу, передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 39-40 ). 08.10.2024 за вх. № 45052 отримано Києво-Святошинським районним судом Київської області заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «СвеаФінанс» про залучення правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» ( а. с. 42-43 ) та додатки ( а. с. 44-53 ). 17 лютого 2025 року матеріали даної цивільної справи надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить відповідний штамп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 (а.с. 58) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду, отримано суддею 18.02.2025. Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Відповідно до інформації до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Ухвалою судді від 19 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором\~ оренди\~ майна з правом викупу. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено в судове засідання на 15годину 00 хвилин 13 березня 2025 року ( а. с. 62-63 ). 13.03.2025 судове засідання було відкладено на 09.04.2025 у зв`язку\~ з неявкою відповідача ( а. с. 71 ). В судове засідання 09.04.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» свого представника не направило, звертаючись до суду з заявою про залучення правонаступника ( а. с. 42-43), в прохальній частині, окрім іншого, просили розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Свеа Фінанс», вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09.04.2025 не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, але на адресу суду повернувся поштовий конверт, причина повернення вказана працівниками пошти, адресат відсутній за вказаною адресою ( а. с. 73 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться ( ч. 1 ст. 131 ЦПК України ). До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року\~ у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою, суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач обізнана про наявності на розгляді в суді вказаної справи, оскільки остання отримувала ухвалу судді про відкриття провадження від 19.02.2025, позовну заяву з додатками, особисто 25.02.2025, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення ( а. с. 70 ). Відповідно до ухвали судді від 19.02.2025, в ній зазначалося про розгляд справи 13.03.2025. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. \~ Отже, відповідач [PERSON] , як вбачається з матеріалів справи була обізнана, що на розгляді в суді перебуває дана справа, в якій вона виступає відповідачем, а тому зобов`язана в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Водночас, заяв, клопотань з боку останньої на адресу суду не надходило, як на надходило відзиву на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивачскористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 09 квітня 2025року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» (далі по тексту - «Орендодавець» або «Позивач») та [PERSON] (далі по тексту - «Орендар» або «Відповідач») було укладено Договір №1144200724017 оренди майна з правом викупу (далі по тексту - «Договір») ( а. с. 5-7 ). Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове володіння та користування майно, що визначене у цьому Договорі (далі по тексту - «Об`єкт оренди»), з наступним переходом права власності на такий Об`єкт оренди від Орендодавця до Орендаря на умовах, передбачених цим Договором, а Орендар зобов`язується прийняти Об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, а також сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Дані щодо об`єкта оренди за цим Договором погоджуються Сторонами у Додатку до цього Договору. Вартість об`єкта оренди за цим Договором визначається Сторонами у Додатку до цього Договору\~ ( п.п. 1.2., 1.3. п. 1 Договору ). Підпунктом 3.1. пункту 3 Договору встановлено, що Орендодавець зобов`язується передати Орендарю Об`єкт оренди протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати підпис цього Договору. Передача об`єкта оренди Орендодавцем та прийняття його Орендарем здійснюється за Актом приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною або іншим документом, що підтверджує факт передачі об`єкта оренди у користування ( п.п. 3.2. п. 3 цього Договору ). Відповідно до п.п. 3.4 п. 3 договору, з дати підписання Документу про передачу у користування, ризики випадкового пошкодження або знищення об`єкту оренди переходить до Орендаря. Згідно з п.п. 4.1. п. 4 Договору, строк оренди погоджується Сторонами у Додатку до цього Договору, що є його невід`ємною частиною і обчислюється з дати укладання цього Договору. Сплата орендної плати здійснюється Орендарем щомісячно відповідно до графіку платежів, узгодженого Сторонами у Додатку до цього Договору ( п.п. 5.1. п 5 Договору ). Згідно п.п. 6.1.2. п. 6 Договору, Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, якщо Орендар користується Об`єктом оренди всупереч умов цього Договору або призначенню Об`єкта оренди. Відповідно до п.п. 6.4.6 п. 6 Договору, у разі припинення цього Договору, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи Орендодавця, Орендар зобов`язаний негайно повернути Орендодавцю Об`єкт оренди у стані, у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Об`єкта оренди, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розміру подвійної Орендної плати за користування Об`єктом оренди за час прострочення. У разі припинення ( розірвання) цього Договору, Об`єкт оренди, що був надісланий Орендарю поштовим відправленням, повинне бути повернутий Орендодавцю також поштовим відправленням на адресу Орендодавця ( п.п. 6.4.7. п. 6 Договору ). Орендар має право викупити об`єкт оренди на умовах погоджених в цьому Договору ( п. п. 7.1. п. 7 Договору ). Викуп об`єкта оренди після закінчення строку оренди відповідно до п.п. 4.1. цього Договору, здійснюється за умови належної сплати всіх Орендних платежів ( п. п. 7.2. п. 7 Договору ). За прострочення орендних платежів Орендар зобов`язується сплатити на користь Орендодавця штраф у сумі 75.00 (сімдесят п`ять) гривень за кожен факт прострочене оплати орендних платежів, а також пеню в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з другого дня прострочення, але не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) від загальної суми оренди за цим Договором (п.п. 8.4. п. 8 Договору). Відповідно до п.п. 8.5. п. 8 Договору, у разі нездійснення оплати Орендарем орендної плати протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту останнього платежу або укладання Договору (залежно від того, що настане раніше), Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, повідомивши Оренди за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до фактичної дати такого розірвання. У такому разі, Орендар має право вимагати сплати вже нарахованої Орендної плати та додаткові сплати штрафу Орендарем у розмірі 50% від вартості Об`єкта оренди, визначеної відповідно до п. 1.3. цього Договору. Згідно з п.п. 8.7. п. 8 Договору, у випадках, визначених у п. 6.1.2. цього Договору, Орендодавець повинен повідомити Орендаря про розірвання Договору за 15 днів до фактичної дати такого розірвання. В такому випадку нарахування орендної платі не здійснюється та Орендар зобов`язаний сплатити Орендну плату за весь перім фактичного використання Об`єкта оренди з урахуванням п. 5.2. цього Договору та викупити Об`єкт оренди. Згідно з п.п. 12.1. п. 12 цього Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п. 1 Додатку 1 до Договору оренди майна з правом викупу № 1144200724017 від 24.07.2020, згідно з пунктами 1.2., 1.3 та 4.1 Договору дані щодо Об`єкту оренди, його вартість, строк оренди, розмір щомісячного платежу погоджено Сторонами, код об`єкту оренди: 78230223; найменування об`єкту оренди: Smart/telXiaomiMiNote 10 Lite 6/128 GB NebulaPurple;кількість 1;вартість без ПДВ 33 780 грн; ПДВ 6 756 грн; вартість включаючи ПДВ 40 536 грн; строк оренди 24; щомісячний платіж 1 689 грн ( а. с. 8 ). Згідно з п. 5.1. Додатку 1 до Договору оренди майна з правом викупу № 1144200724017 від 24.07.2020, сторони визначили наступний графік здійснення щомісячних орендних платежів та авансових платежів відповідно до п. 7.2 Договору, а саме: дати платежу починаються з 24.08.2020 по 24.07.2022, загальний щомісячний платіж становить 1 689 гривень. Так, факт передачі Об`єкта оренди у користування (п.п. 3.2. п. 3 Договору ) передбачає Акт приймання-передачі, за товарно-транспортною накладною або іншим документом. На виконання вищевказаних умов Договору та додатків до нього, між Позивачем та Відповідачем було укладено Акт №1144200724017 приймання-передачі товару 24.07.2020\~ до Договору про наступне: відповідно до умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв наступний Об`єкт оренди: Код об`єкту оренди: 78230223; найменування об`єкту оренди: Smart/telXiaomiMiNote 10 Lite 6/128 GB NebulaPurple; серійний номер 869667043704432; кількість 1; вартість без ПДВ 33 780 грн; ПДВ 6 756 грн; вартість включаючи ПДВ 40 536 грн ( а. с. 9 ). Таким чином, 24.07.2020 відповідач фактично отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок Комфорту» у строкове володіння і користування наступним Об`єктом оренди. Отже, ТОВ «Будинок Комфорту» свої зобов`язання за Договором виконало, вказане у Договорі майно передало у тимчасове користування відповідачу. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що Орендар не виконує належним чином умови Договору, а саме не сплачує орендні платежі й самовільно продовжує користуватися Об`єктом оренди, всупереч Договору. Так, 24.06.2022 позивач надіслав на адресу відповідача Повідомлення про розірвання Договору, повернення Об`єкту оренди та сплати орендних платежів ( а. с. 11 ), яке залишилося поза уваго з боку відповідача, поро що зазначав позивач. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди житлового приміщення. Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до cт. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 Цивільного кодексу України. Отже, підписання договору № 1144200724017 від 24.07.2020, свідчить про те, що відповідачу всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Оскільки відповідач підтвердила свою згоду та погодилася з усіма умовами вищевказаного договору, підписавши\~ його, а тому зазначені умови були прочитані, з якими погодилися сторони. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). За змістом ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З аналізу встановлених судом спірних правовідносин, вбачається, що дійсно між сторонами існували договірні відносини, з приводу найму ( оренди ) відповідно до умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв наступний Об`єкт оренди: Код об`єкту оренди: 78230223; найменування об`єкту оренди: Smart/telXiaomiMiNote 10 Lite 6/128 GB NebulaPurple; серійний номер 869667043704432; кількість 1. Крім того,\~ сторонами було узгоджено всі істотні умови, в тому числі, строк найму, розмір орендної плати, термін її сплати, право викупу, сплата штрафу за прострочення орендних платежів,неустойки, тощо. Встановлено та не спростовано з боку відповідача, остання порушила умови вищевказаного договору. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором оренди майна з правом викупу, про що зазначав позивач ТОВ «Будинок Комфорту» у позові, заборгованість [PERSON] \~ становитьу сумі 162 144,00 грн, яка складається з наступного: неустойка (регламентується п. 6.4.6. Договору), що становить 81 072,00 грн та вираховується наступним чином: 24*1 689,00*2, де 24 - це термін оренди; 1 689,00 - це обов`язковий місячний платіж; 2 - це розмір самої неустойки; Орендна плата (регламентується п. 8.5. Договору), що становить 40 536,00 грн та вираховується наступним чином: 24*1 689,00 де 24 - це строк оренди; 1 689,09 грн - це обов`язковий місячний платіж; Вартість Об`єкта оренди (регламентується п. 8.5., 8.7. Договору), що становить 40 536,00 гривень. Встановлено, що відповідно до договору факторингу № 01.02.-28/23 від 03.07.2023 ТОВ «Будинок Комфорту» відступило право вимоги за договором № 1144200724017 від 24.07.2020 ТОВ «Росвен Інвест Україна» ( а. с. 45-50 ). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц (провадження № 61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). Підстав відступити від зазначеного висновку судом не встановлено. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 25.03.2024 ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейменовано на ТОВ «Свеа Фінанс» ( а. с. 74 ). Додано Витяг з Реєстру до Договору факторингу № 01.02.-28/23 від 03.07.2023 між ТОВ «Будинок Комфорту» та ТОВ «Свеа Фінанс» ( а. с. 44 ). Оскільки відповідач в порушення умов вищевказаного договору оренди майна не виконала у повному обсязі, тому позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими. В свою чергу, з боку відповідача не було надано суду доказів тому, що останньою було виконано умови договору. Крім того, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості та нарахованої суми. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки умовами вищевказаного договору передбачено орендна плата ( п. 8.5. вказаного вище Договору), розмір якої складав в сумі 1689 грн на місяць, строк дії договору 24 місяці, про що зазначено та погоджено сторонами у Додатку № 1 до Договору оренди майна з правом викупу № 1144200724017 від 24.07.2020, відповідач повинна була сплати орендну плату на загальну суму 40 536 грн, яка дійсно підлягає стягненню з відповідача, оскільки останньою не було спростовано та відповідно підтверджено належними доказами, що умови договору виконувалися належним чином та сплачувалася орендна плата у вказаному розмірі. Стосовно вимог позивача в частині стягнення вартості об`єкта оренди, суд зазначає про таке. Так,\~ умовами договору ( п. 8.5., 8.7. Договору ) передбачено, що\~ після розірвання договору в односторонньому порядку Орендар зобов`язаний викупити Об`єкт оренди за ціною, визначеною відповідно до п. 1.3 цього Договору, де зазначено у даному пункті, що вартість об`єкту визначається Сторонами у Додатку до цього Договору, а в Додатку № 1 до Договору оренди майна з правовим викупу № 1144200724017 від 24.07.2020, вартість становить в розмірі 40 536 грн, а оскільки відповідач не повернула об`єкт, користується, не виконала умови договору, тому підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення вартості об`єкта оренди. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 81 072 грн, сума розрахована наступним чином: 24*1 689,00*2, де 24 - це термін оренди; 1 689,00 - це обов`язковий місячний платіж; 2 - це розмір самої неустойки (регламентується п. 6.4.6. Договору), то суд виходить з наступного. Так, відповідно до п. 6.4.6 Договору, узгоджені умови сторонами, у разі припинення цього Договору, в тому числі і в разі одностороннього його розірвання за ініціативи Орендодавця, Орендар зобов`язаний негайно повернути Орендодавцю Об`єкт оренди в стані, у якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Об`єкта Оренди, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплатити неустойку у розмірі подвійної Орендної плати за користування Об`єктом оренди за час прострочення. Як встановлено матеріалами справи, 24.06.2022 позивач надіслав на адресу відповідача Повідомлення про розірвання Договору, повернення Об`єкту оренди та сплати орендних платежів, в якому зазначено, що 22.07.2022 Договір буде розірвано, а тому вимагав негайно повернути об`єкт оренди, сплативши при цьому орендну плату у розмірі 40 536 грн ( а. с. 11 ). Враховуючи вимоги п. 6.4.6 Договору, Орендодавець (позивач) мав право вимагати від Орендаря сплатити неустойку у розмірі подвійної Орендної плати за користування Об`єктом оренди за час прострочення. Тобто, неустойку у розмірі подвійної Орендної платиза користування Об`єктом оренди, Орендодавець мав би нараховувати, враховуючи п. 6.4.6 Договору, після одностороннього розірвання договору з 22.07.2022, про що зазначалося в Повідомленні від 24.06.2022 про розірвання договору. В свою чергу, з боку позивача не було надано такого розрахунку, нарахованої неустойки після розірвання договору з 22.07.2022 та відповідно матеріали справи не містять. Отже, неустойка після розірвання договору з 22.07.2022 у розмірі подвійної Орендної плати за користування Об`єктом оренди, що визначено умовами договору за час такого прострочення, позивачем не нараховувалася. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, таке нарахування неустойки, як зазначав позивач у позові (регламентується п. 6.4.6. Договору), що становить 81 072,00 грн та вираховується наступним чином: 24*1 689,00*2, де 24 - це термін оренди; 1 689,00 - це обов`язковий місячний платіж; 2 - це розмір самої неустойки, умовами договору оренди майна з правом викупу не передбачав. А тому, суд приходить до висновку, що нарахована неустойка в розмірі 81 072 грн не може бути стягнута з боку відповідача,\~ а позовна вимога в цій частині задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором\~ оренди\~ майна з правом викупу є такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням вищенаведеного. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією№ 145 від 13.02.2023\~ (а. с. 4 ),ставки яких діяли на час звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 50% ( 81 072 грн задоволено х 100 : 162 144 грн суму яку просив стягнути позивач ), судовий збір слід стягнути в розмірі 1 342 грн ( 2 684 грн сплачений судовий збір х 50% - задоволено позов : 100 ). Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial