Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] 12 лютого 2025 року пред`явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 вересня 1993 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що вони із відповідачкою 16 вересня 1993 року зареєстрували шлюб, під час перебування в якому у них народився син, який на даний час є повнолітнім. Їхнє подружнє життя із відповідачкою не склалося, вони не змогли знайти спільну мову, а з часом виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя, через що виникали сварки та непорозуміння. Відповідачка не цінувала і не поважала його як чоловіка та не рахувалася із його думкою, через що вони втратили довіру один до одного. За таких обставин вважає, що їхній шлюб розпався назавжди і відновлення нормальних сімейних відносин вже є неможливим. Шлюб існує формально, оскільки подружнім життям вони не проживають більше пів року, у зв`язку із чим просив шлюб розірвати. Хоча від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає, однак відповідачка відмовилася прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] під час судового розгляду у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові та просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиву не подала, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з таких підстав. Із копії паспорта та свідоцтва про шлюб видно, що сторони зареєстрували шлюб 16 вересня 1993 року, від якого неповнолітніх дітей у них немає (а. с. 3, 4, 6). Із заяви по суті справи відомо, що сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть (а. с. 1, 2). Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач на підставі п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви. У зв`язку із задоволенням позову повністю, необхідно із відповідачки у користь держави стягнути судові витрати в сумі 1 211,20 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved