Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Чвир О.М. через систему «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Подану позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2011. У період шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Державному торговельно-економічному університеті на заочній формі навчання та в «Київському міському медичному фаховому коледжі» на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. При цьому, відповідач має змогу утримувати спільну дитину, оскільки має стабільний заробіток. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] у зв`язку із її навчанням у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до закінченні навчання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. На адресу Деснянського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить заява, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 06.08.2011 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.38). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] , народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.37). Згідно копії договору про навчання № ФТМ24-076-БЗ/18 від 09.08.2024, [PERSON] навчається в Державному торговельно-економічному університеті (а.с.5-6). Положенням пункту 5.2 договору № 3393 3/6к-2024 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у Державному торговельно-економічному університеті від 15.08.2024, який є невід`ємним додатком до договору№ ФТМ24-076-БЗ/18 від 09.08.2024, укладений із позивачкою, передбачено, що загальна вартість освітньої послуги становить 85200 грн. Відповідно до копії довідки № 84 від 03.10.2024, яка видана [PERSON] , остання є студенткою 1 курсу заочної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Державного торговельно - економічного університету. Закінчує навчання за навчальним планом здобувача ступеня вищої освіти «Бакалавр» в червні 2028 року. Згідно копії довідки № 518 від 09.10.2024 року [PERSON] , навчається у «Київському міському медичному фаховому коледжі» та є студенткою 3 курсу медичного факультету, денної форми навчання, на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026. Позивачка працює на посаді двірника у дитячому навчальному закладі № 112 та отримує заробітну плату - 13141,17 грн. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] , відповідач [PERSON] отримує дохід - 21459,45 грн. щомісячно. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.198 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18 виснував, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Позивачка звернулася із позовом про стягнення аліментів на утримання доньки у зв`язку із продовженням навчання в порядку ст. 199 СК України. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що позивачка - є дочкою відповідача, продовжує навчання, не досягла 23 річного віку, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 748/2340/17 міститься висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу донці, яка продовжують навчання, у спростування зазначеного відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що [PERSON] є донькою сторін, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 5000, 00 грн. до досягнення нею 23 річного віку за умови продовження навчання. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved