Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, а саме просила встановити факт смерті батька заявниці громадянина України [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), [INFO] , місце народження м. Горлівка, Донецької області, який помер [INFO] у місті Лисичанськ, Сіверськодонецького району, Луганської області та був там похований, внаслідок захворювання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на те, що вона є рідною донькою [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Горлівка, Донецької області, помер [INFO] у місті Лисичанськ, Сіверськодонецького району, Луганської області. Причиною смерті відповідно до довідки про смерть № С-00346 від 21.03.2025 року є інтоксикація, гангрена правої нижньої кінцівки, генералізований атеросклероз, цукровий діабет. Факт смерті [PERSON] зареєстровано органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, відповідний документ є недійсним на території України, а саме відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.03.2025 року, яке видане так званим «Лисичанским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской Народной Республики» актовий запис про смерть №170259940001500187007. Отже, батько заявниці помер на тимчасово окупованій території, тому на даний час [PERSON] позбавлена можливості реєстрації в законному порядку факту смерті свого батька в органах РАЦС, оскільки видане свідоцтво про смерть є недійсним з тих підстав, що воно видане на окупованій території України, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду. Встановлення факту смерті в судовому порядку заявниці необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України, адже є підставою для настання відповідних правових наслідків, зокрема спадкових прав. Заявниця у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Згідно поданої заяви просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] , є донькою [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] . В свідоцтві про народження в графі батьки вказано (мовою оригіналу) «отец: [PERSON] » (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Горлівка, Донецької області, помер [INFO] у місті Лисичанськ, Сіверськодонецького району, Луганської області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.03.2025 року, яке видане так званим «Лисичанским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской Народной Республики» актовий запис про смерть №170259940001500187007. (а.с. 19). Заявницею надано (мовою оригіналу) «медицинское свидетельство о смерти» серии 43 №249250068 від 18.03.2025 року; «свидетельство о захоронении» від 19.03.2025 року; «договор-заказ №295 на организованнее и проведение захоронения» від 19.03.2025 року; «договор-поручение №295» від 17.03.2025 року; «свидетельство о смерти» І-БІО №574007 від 21.03.2025 року, у відповідності до яких [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Лисичанськ, Сіверськодонецького району, Луганської області, причина смерті: інтоксикація, гангрена правої нижньої кінцівки, генералізований атеросклероз, цукровий діабет; «справка о смерти № С-00346» від 21.03.2025 року (а.с. 14-20). Померлий громадянин\~України [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 21.06.1991 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України ( а.с. 12-13). За правилами п. 8 ч.1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1, 2 статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У відповідності до п.3 ч.1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місто Лисичанськ входить до складу Лисичанської міської територіальної громади, утвореної у Сіверськодонецькому районі, Луганської області згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 717-р. Територія Сіверськодонецького району є тимчасово окупованою територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» . Станом на\~дату смерті\~ [PERSON] ( [INFO] ) територія м. Лисичанськ входила до переліку вищевказаних територій. За змістом частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до правової позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15.04.2016 року, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Одночасно суд зважає на практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), відповідно до якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Згідно ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статей 77-78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті в інший спосіб. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин. Отже, оскільки встановлення відповідного факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленої законом України форми, та реалізації наслідків, передбачених законодавством у зв`язку зі смертю особи, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації смерті особи, у випадку неможливості надання документів, які б за формою та змістом відповідали встановленим законодавством України вимогам, шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для проведення державної реєстрації смерті батька. Враховуючи викладене,\~суд доходить\~висновку,\~що дослідженими\~у справі\~доказами підтверджується\~факт смерті\~громадянина України,\~ [PERSON] , [INFO] на тимчасово окупованій території у місті Лисичанськ, Сіверськодонецького району, Луганської області, та неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, тому подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відносно вимоги про зазначення причини смерті «Інтоксикація. Гангрена правої нижньої кінцівки. Генералізований атеросклероз. Сахарний діабет», суд має зазначити, що судом встановлюється юридичний факт смерті, а не її причини. Згідно з ч.4 статті 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та,

Outcome: approved