Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0099га, кадастровий номер 7110136400:02:086:0045, 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0107га, кадастровий номер 7110136400:02:086:0046, 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0006га, кадастровий номер 7110136400:02:086:0047, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка просила визнати за нею право оренди на земельну ділянку площею 0,0056га, кадастровий номер 7110136400:02:086:0048, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що спірні земельні ділянки були об`єктом спільної сумісної власності позивачки та її батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлого, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Постановою від 26.07.2024р. нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спірні земельні ділянки були об`єктом спільної сумісної власності без визначення розміру часток співвласників, що унеможливлює визначення розміру часток, які належали померлому і увійшли до складу спадщини . За таких обставин позивачка позбавлена можливості отримати документи про підтвердження набуття нею у спадщину майна після смерті батька, внаслідок чого звернулась до суду з даним позовом. Письмового відзиву проти позову від відповідача на адресу суду не надходило. 06.12.2024р. на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.11.2024р. матеріали даної цивільної справи направлені до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю. 09.12.2024р. дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана судді Скляренко В.М. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. від 11.12.2024р. прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивачки 10.01.2025р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] 14.01.2025р. на адресу суду надійшла копія спадкової справи після померлого [PERSON] 26.02.2025р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. На підставі заяви позивачки від 04.04.2025р. судом постановлено ухвалу від 04.04.2025р. про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за позивачкою права оренди на земельну ділянку площею 0,0056га, кадастровий номер 7110136400:02:086:0048, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що батько заповідав все своє майно їй. Вона прийняла спадщину та отримала відповідні свідоцтва про набуття у власність в порядку спадкування будинку та земельної ділянки (пай), що належали померлому. Натомість отримати свідоцтва про набуття у власність в порядку спадкування земельних ділянок, на яких знаходиться відповідний жилий будинок, вона не змогла, оскільки такі земельні ділянки є об`єктом спільної сумісної власності і частка батька не визначена, що унеможливлює видачу нотаріусом відповідних свідоцтв. Представник Черкаської міської ради Птуха В.І., яка діє на підставі довіреності №84-01-21 від 03.01.2025, в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Іващенко Г.М. в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Об`єктом спору є земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровими номерами 7110136400:02:086:0045 (площею 0,0099га), 7110136400:02:086:0046 (площею 0,0107га), 7110136400:02:086:0047 (площею 0,0006га), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідні земельні ділянки зареєстровані на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 07.11.2024р., складеного ПП «Ажіо», ринкова вартість 1/3 частки спірних земельних ділянок складає 105\~090 грн. /а.с. 29-30/. [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивачки. На підставі заяви позивачки приватним нотаріусом Іващенко Г.М. заведено спадкову справу №37/2023 до майна померлого [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі 70772492). За матеріалами спадкової справи судом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є його донька позивачка, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку /а.с. 65-108/. 26.07.2024р. приватний нотаріус Іващенко Г.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріус відмовив позивачці у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку в праві спільної сумісної власності на земельні ділянки кадастрові номери 7110136400:02:086:0045, 7110136400:02:086:0046, 7110136400:02:086:0047, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Дана відмова обґрунтована тим, що частки співвласників у праві власності на такі земельні ділянки не визначені, а відтак неможливо встановити склад спадкового майна /а.с. 107-108/. За таких обставин, позивач вважає, що частки співвласників у спірних земельних ділянках є рівними, а відтак до складу спадщини після смерті її батька входить належна померлому 1/3 частка у праві власності на відповідні земельні ділянки, яку позивачка належним чином прийняла, а тому має право на набуття у власність такого майна в порядку спадкування, але оскільки її право не визнається, то вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом. Таким чином існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з підстав для набуття права власності є спадкування. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачка прийняла належним чином спадщину у встановленому законом порядку і є єдиним спадкоємцем майна померлого. Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину щодо спірних земельних ділянок стала відсутність визначення розміру часток співвласників, оскільки спірні земельні ділянки є об`єктами спільної сумісної власності трьох осіб позивачка, її мати [PERSON] та померлий батько [PERSON] .. Статтею 1225 ЦК передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що внаслідок смерті одного зі співвласників майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності, майнові права померлого входять до складу спадщини. В той же час у такому випадку спадкується лише відповідна частка померлого у праві спільної власності, розмір якої визначається на засадах, передбачених ст.ст. 370, 372 ЦК, тобто за правилом рівності часток співвласників спільного сумісного майна, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За обставинами\~спірних правовідносин\~судом встановлено,\~що спірні\~земельні ділянки\~були об`єктами\~спільної сумісної\~власності.\~Внаслідок смерті\~ [PERSON] \~до складу\~спадщини входять\~всі майнові\~права померлого,\~в тому\~числі і\~належні йому\~речові права\~у праві\~власності на\~спірні земельні\~ділянки.\~Під час\~розгляду справи\~судом не встановлено обставин, якими б обґрунтовувалась необхідність відступу від рівності часток у праві спільної власності щодо спірних земельних ділянок, а відтак до складу спадщини після смерті [PERSON] входить належне померлому право на 1/3 частку у праві спільної власності щодо таких земельних ділянок і відповідне право було набуте позивачкою в порядку спадкування. Враховуючи що позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька у встановленому законом порядку, але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то її право є порушеним і підлягає захисту. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи що позивачка відповідно до закону вчинила всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірного майна після смерті батька, проте не має можливості отримати відповідного свідоцтва та позбавлена можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що її право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за нею права власності на 1/3 частку у праві власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування. При цьому, беручи до уваги, що позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті свого батька, а відповідне спадкове майно знаходиться на території територіальної громади м. Черкаси, то позов пред`явлений до належного відповідача. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, внаслідок чого позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн. Оскільки позивачкою не заявлялось вимог про відшкодування відповідних судових витрат, то на підставі ст. 13 ЦПК України у суду відсутні підстави для розгляду питання про відшкодування таких витрат за рахунок відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved