Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Посилалося на те, що 14.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №102734315 в електронній формі, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 20000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідно до умов п. 1.2 Договору сума кредиту становить 20000 гривень. Проценти за користування кредитом - 60.00 гривень та нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Також зазначив, що 29.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу №29-12/2021-45, за умовами якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102734315. 10.01.2023 року було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102734315 від 14.09.2021 року, що уклали ТОВ "Мілоан" та [PERSON] . Проте, відповідач в порушення ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України не виконав свої зобов`язання та не вносив платежі, передбачені умовами кредитних договорів щодо повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №102734315 від 14.09.2021 року становить 137060,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 117060,00 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 137060 грн. 00 коп. та понесені судові витрати: 3028 гривень у рахунок сплаченого судового збору та 25000 гривень - витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 24 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14.08.2024 витребувано у Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» інформацію, чи видавалась АТ «Перший Український Міжнародний Банк» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кредитна картка № [NUMBER] , докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., які 14.09. 2021 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] за номером картки № [NUMBER] за період із 14.09.2021 по 10.08.2024, ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по - батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. Ухвалою суду від 05.09.2024 здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження даної цивільної справи до її розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.10.2024 на виконання ухвали суду про витребування доказів надану вказану в ухвалі інформацію. В ході підготовки справи до судового розгляду представником відповідача [PERSON] надане клопотання, датоване 06 серпня 2024 року, та додаткові пояснення - письмові пояснення (по суті спору, після переходу до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження). В клопотанні, поданому 06 серпня 2024 року, представник відповідача вказала, що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів в сумі 20000 гривень. Визначення даної суми в кредитному договорі не свідчить про отримання позики, зокрема саме у такому розмірі, і відповідно, про виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором. Позивач на підтвердження перерахування коштів надав копію письмового доказу під назвою "Платіжне доручення", але цей документ не містить інформації про банк отримувача, код банку, номер рахунку. А також цей документ не містить відмітки про оплату за даним платіжним дорученням. Інших доказів перерахування коштів відповідачу не надано, не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику, оскільки не надано первинних документів, які можуть бути підставою бухгалтерського обліку. Також посилався на те, що позивачем не надано жодного документу, який б підтверджував дійсний розмір права вимоги до відповідача. Розрахунок заборгованості за вищевказаним договором про надання фінансових послуг не є належним доказом видачі та отримання позики, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості. Розмір заборгованості повинний бути підтверджений первинними документами. Позивачем у даній справі не доведено отримання відповідачем позики, як і не доведено розміру боргу з урахуванням процентів, тому вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Одночасно у клопотанні зазначається, що згідно п. 1.3 Договору кредит надається строком на 30 днів з 14.09.2021 року (строк кредитування). Позовні вимоги у вигляді стягнення відсотків у сумі 117000, 00 грн., нараховані після закінчення строку кредитування, не підлягають до задоволення. Вважають, що розмір заявлених витрат за надання правничої допомоги в сумі 25000 гривень є неспівмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг та є несправедливим. Просить відмовити задоволенні позовних вимог та у стягненні витрат на правничу допомогу, при цьому, у разі якщо суд дійде іншого висновку, просить зменшити розмір заявлених судових витрат до 1000,00 грн. Щодо витрат, понесених відповідачем, то відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача повідомляє, що відповідачем плануються судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 гривень. Від позивача ТОВ «Коллект Центр» надійшли письмові пояснення (в порядку ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України), в яких вказується, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Щодо строку кредитування, то в Договорі сторонами було погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Вважають строк, за який нараховувались відсотки за користування кредитом, а саме з 14.09.2021 року по 23.02.2022 року є строком правомірного користування кредитом. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Позивач у письмових поясненнях також вказує, що витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необгрунтованим. Позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. Після переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження представником відповідача були надані додаткові письмові пояснення, датовані 11 жовтня 2024 року, в яких вказується , що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача коштів в сумі 20000 грн. Наведені у п. 2.3.1.2, 2.3.4 умови Кредитного договору щодо пролонгації без згоди позичальника є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 14 жовтня 2021 року, але не вказано іншої умови, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 2.3.1.2 цього Договору. Вважають, що умовами договору про споживчий кредит сторони погодили строк його дії до 14.10.2021 року, тому починаючи із зазначеної дати, як первісний кредитор, так і позивач, не мали права нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі відсотків, встановлених договором, вважають, що для фактичної пролонгації договору є необхідним воля позичальника, яка б полягала у вчинені дій, які свідчили про його намір продовжити кредитний договір. Ухвалою суду від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Морозова В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що факт надходження коштів на рахунок відповідача [PERSON] найшов підтвердження в ході судового розгляду, про що свідчать отримані докази з банку. Нарахування відсотків за договором здійснювалось на підставі умов, погоджених в договорі сторонами, зокрема відповідно до умов п. 1.2, 1.3, 1.6. Пролонгація відбувалася на підставі 2.3.1.1, 2.3.1.2, 4.2 Договору та не потребувала додаткових дій з боку сторін, продовження відбувалось автоматично. Відступлення права вимоги на користь позивача відбулось 10.01.2023 року та заборгованість складалась з: 20000 грн. - тіло кредиту, 60060 грн. - заборгованість по відсотках первісного кредитора, 57000 грн. - відсотки, які нараховані ТОВ «Кредит Капітал». Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги відповідач не визнає, вважає докази позивача недопустимими та неналежними, про що вже вказувалось в поясненнях на позов. Виписка по кредиту не може бути розрахунком заборгованості, яка позивачем не деталізована. Строк дії договору закінчився 14.10.2021 року, кредит надавався на 30 днів, нарахування відсотків за цим періодом є неправомірним. Позивач не направляв вимогу про сплату відсотків в заявленому розмірі, відповідачу не було відомо про укладення договорів факторингу. В ході судового розгляду представник відповідача наголосила, що надані позивачем розрахунки ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» вказують, що відсотки по ст. 625 Цивільного кодексу України не нараховувались, а пункт 4.2 договору прямо передбачав посилання на ст. 625 Цивільного кодексу України, а в наданих розрахунках борг по ст. 625 Цивільного кодексу не нараховувався. Від осіб, до яких перейшло права вимоги, не надходили вимоги до [PERSON] , реєстр боржників не містить його підпису. В документах позивача боржник не ідентифікований. Витрати на правничу допомогу є неспівмірними та не відповідають складності справи. Вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог та в задоволенні стягнення судових витрат, або стягнути їх з сторін пропорційно з врахуванням положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. 14.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102734315. Згідно умов даного договору Кредитодавець зобов`язувався на умовах, визначених договором, на строк визначений п.1.3, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін (п.1.1). Сума кредиту становить 20000 гривень (п.1.2). Кредит надається строком на 30 днів з 14.09.2021 року (п.1.3). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 14.10.2021 року (п.1.4). Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 20060 гривень. Комісія за надання кредиту становить 0,00 гривень та нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 60.00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.5.2, п.1.6 Договору) (а. с. 6-10). Тип процентної ставки за Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів, визначені п. п. 2.2, 2.3 цього Договору. Згідно платіжного доручення №32449131 від 14 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 гривень згідно кредитного договору №102734315 (а. с. 13, зворот). Анкета-заява на отримання кредиту містить докладну інформацію щодо дати його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви 102734315. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Так, із дослідженої судом довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» встановлено, що клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 102734315 від 14.09.2021 року, ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: S84172; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 14.09.2021 року; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а. с. 13). У подальшому, 29.12.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №29-12/2021-45, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 45 757 860 грн. 29 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с.17-19). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 року [PERSON] значиться в реєстрі боржників за №544 за договором про споживчий кредит №102734315 в сумі 80060,00 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 60060,00 грн. - заборгованість за відсотками (а. с. 22). Згідно положень умов договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 23-25). Відповідно до реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року [PERSON] значиться в реєстрі боржників за №2007 за договором про споживчий кредит №102734315, загальна сума заборгованості вказується 137060, 00 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 117060, 00 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками. В графі відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України проставлено 0,00 грн. (а. с. 28). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про споживчий кредит №102734315 на користь ТОВ «Коллект Центр». Розглядаючи аргументи, наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом договору №102734315 від 14.09.2021 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, №102734315 від 14.09.2021 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразових ідентифікаторів, та за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договорами, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП - [NUMBER] , тел. [NUMBER] , банківський рахунок та відомості про електронну пошту). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Факт одержання коштів за договором відповідачем [PERSON] у письмових поясненнях та в судовому засіданні заперечувався представником відповідача. Факт одержання коштів підтверджуються документами, які отримані з АКЦІРНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" на виконання ухвали суду від 14.08.2024. Зокрема повідомляється, що в Банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. Банком також надана виписка за вказаним рахунком за період з 14.09.2021 року по 10.08.2024 року за карткою [PERSON] , в якій відображено факт надходження кредитних коштів на рахунок відповідача 14.09.2021 в сумі 20000 грн. та звіт по транзакціях (а. с. 128-135). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу отримало відступлення прав від ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №102734315 від 14.09.2021 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ТОВ «Коллект Центр» посилалося на те, що загальний розмір заборгованості за договором №102734315 від 14.09.2021 року станом на 08.04.2024 становить 137060,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 117060,00 гривень, 0,00 гривень - заборгованість за комісією. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд враховує норми цивільного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини. Так, згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. Позивач ТОВ «Коллект Центр» до матеріалів позовної заяви надало відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно цієї відомості 14.09.2021 року надано кредит в сумі 20000 грн. та з цього часу нараховано проценти за період з 14.09.2021 по 14.10.2021 в сумі за 30 днів - 60 гривень. За період з 15.10.2021 по 13.12.2021- ще за 60 днів користування кредитом за договором №102734315 від 14.09.2021 року наявна заборгованість за процентами - 60000 гривень. Всього розрахунок станом на 29.12.2021 (дата відступлення права вимоги) тіло кредиту - 20000 грн., проценти згідно цієї відомості - 60060 грн. (а. с. 14). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було долучено розрахунок заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого станом на 10.01.2023 року [PERSON] нарахована заборгованість з 29.12.2021 по 10.01.2023 року - по основній сумі кредиту - 20 000, 00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, тобто по 29.12.2021 року у розмірі 60060,00 гривень, після чого первісний кредитор припинив нарахування відсотків за договором. Згідно цього розрахунку нараховані відсотки згідно кредиту 57000,00 грн. станом на 10.01.2023. Всього загальна сума заборгованості - 137060,00 грн. Пункт 6 вказаного розрахунку - Нараховані 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України - 0,00 грн. Нараховані відсотки згідно кредитного договору в сумі 57000,00 грн. за період - з 29.12.2021 по 23.02.2022. В цій частині суд вважає наданий розрахунок неналежним доказом, оскільки нарахування відсотків відбулось поза медами встановленого сторонами строку, а вимоги кредитодавця до боржника матеріали справи не містять (а. с. 15). Окрім того, ТОВ «Коллект Центр» надано власний розрахунок заборгованості за договором №102734315 від 14.09.2021 за період нарахувань 10.01.2023- 08.04.2024 року, згідно якого: заборгованість за тілом кредиту на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 та на дату розрахунку 08.04.2024 -20000,00 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 та на дату розрахунку 08.04.2024 - 117060,00 (а. с. 16). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 Кодексу). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Даючи оцінку правомірності нарахування відсотків за договором, суд зазначає наступне. Так, згідно укладеного між сторонами договору кредиту у сумі 20 000,00 грн., кредитні кошти було надано відповідачу строком на 30 днів до 14.10.2021 року. При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. Згідно п. 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою ставкою), передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної базової ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 14.10.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. [PERSON] продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п. п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п. п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (30 днів + 60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 14.09.2021 року та закінчився 13 грудня 2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації. Такий період нарахування відображений у відомості ТОВ «Мілоан». Отже, проценти повинні бути нараховані до 13 грудня 2021 року, як відображено первісним кредитором, і після цього строку нарахування процентів припиняється. Тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 29.12.2021 по 23.02.2022 року суд визнає необґрунтованим. При цьому, суд погоджується з розрахунком заборгованості виконаної за період з 14.09.2021 року по 29.12.2021 року, з якого: 20000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 60060 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які в сумі 80060 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 25000 гривень було надано договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію №0421260000 від 15.03.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №284 від 01.03.2024 року щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , Витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , відповідно до якого витрати на юридичну допомогу складають 25000 гривень (а.п.39-44). Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», а саме: надання усних консультацій - 4000 гривень; підготовка пропозицій - 6000 гривень, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 15000 гривень, разом 25 000 гривень. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 14597.50 гривень, та з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 1768,04 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial