Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

27 лютого 2025 року керівник Глобинської окружної прокуратури Лігоміна Ярослав в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Козельщинської селищної ради звернувся до суду зі позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, у якій прокурор просив суд стягнути зі [PERSON] до місцевого бюджету Козельщинської селищної ради (за банківськими реквізитами, зазначеними у прохальній частині позовної заяви) витрати на стаціонарне лікування [PERSON] у сумі 35 495,75 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 03 квітня 2025 року (а.с.26-29). У судове засідання 03.04.2025 учасники не з`явилися. Прокурор Глобинської окружної прокуратури через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі прокурора, позовну заяву підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи заперечень не висловив (а.с. 36). Козельщинська селищна рада 01.11.2024 подала заяву про розгляд справи без представника ради, позов підтримала та просила задовольнити повністю (а.с. 35). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.34), у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв, клопотань та відзив на позовну заяву до суду не подавав. Третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Козельщинська центральна лікарня» Козельщинської селищної ради подала заяву про розгляд справи без представника, позов підтримала та просила задовольнити повністю (а.с. 31). Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 2-11, 35) Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.01.2025 у справі № 533/29/25 затверджено угоду між начальником Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області Нечипоренком Віталієм Валерійовичем та обвинуваченим [PERSON] про визнання винуватості та [PERSON] , зокрема, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вирок суду набрав законної сили 21.02.2025. Цивільний позов керівника Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна лікарня» Козельщинської селищної ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, під час затвердження вищевказаної угоди, судом залишено без розгляду. Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що у результаті дорожньої транспортної пригоди, у якій винен [PERSON] , потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічно-гінекологічному відділенні КНП «Козельщинська центральна лікарня» у період з 07.09.2024 по 23.09.2024, загальна вартість лікування склала 35495,75 грн. Отже, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати місцевому бюджету 35495,75 грн збитків, завданих злочином, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Підставами для представництва прокурором інтересів держави в суді прокурор зазначив наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 35495,75 грн. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається шкода державним інтересам в цілому. КНП «Козельщинська ЦЛ» Козельщинської селищної ради належить до комунальної власності Козельщинської селищної територіальної громади в особі Козельщнської селищної ради. Засновником та власником підприємства є Козельщинська селищна рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику. Майно підприємства є комунальною власністю. Уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є саме Козельщинська селищна територіальна громада в особі Козельщинської селищної ради. Однак на момент заявлення прокурором позову Козельщинською селищної радою як органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, заходи щодо стягнення заподіяної шкоди не вживалися ні під час розгляду кримінального провадження в суді, ні у порядку цивільного судочинства, та відповідно до листа ради вживатися не будуть. При нормативному обґрунтуванні позивач посилався на статті ст. 5, 6, 7, 13, 131-1, 142, 143, Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, ст. 1166, 1206 Цивільного Кодексу України, ст.27, 53, 56 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 13, 14, 18 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 № 11, постанову Верховного Суду України від 18 березня 2020 року у справі № 464/2511/219, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/3496/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18. Прокурор у письмовій заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Козельщинська селищна рада у письмовій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень на позов суду не надав, власну позицію щодо предмета спору не висловив. Позиція третьої особи (а.с. 31) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Козельщинська центральна лікарня» Козельщинської селищної ради у письмовій заяві позовні вимоги підтримала (визнала) та не заперечувала проти їх задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.01.2025 у справі № 533/29/25 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України. Вирок суду набрав законної сили 21.02.2025 (а.с. 14-17). Згідно з вироком суду кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин: 07.09.2024 близько 03 години 40 хвилин у темний час доби по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги Полтава-Кременчук-Олександрія у напрямку м. Полтави до м. Кременчука обвинувачений [PERSON] керував автомобілем марки ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER] , порушуючи вимоги підпункту «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та порушуючи вимоги підпункт «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху. У цей же час у зустрічному напрямку, керуючи автомобілем марки [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , рухався водій потерпілий [PERSON] . Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, обвинувачений [PERSON] на 62 км автодороги Полтава-Кременчук-Олександрія, поблизу села Майорщина Козельщинської територіальної громади, Кременчуцького району, порушуючи вимоги п. 10.1, підпункту «в» п.14.2 та пп.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху та виїздом на зустрічну смугу руху не переконався в безпеці даного маневру, перед початком виконання маневру обгону транспортного засобу, що рухався у попутному з ним напрямку, не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхавши при цьому на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER] , з передньою лівою частиною зустрічного автомобіля ИЖ 2717, державний номер [NUMBER] . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ИЖ2717 - потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відповідно висновку судово-медичної експертизи від 06.12.2024 № 1454 у потерпілого [PERSON] виявлено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-24/19020-ІТ від 13.11.2024 в умовах заданої пригоди водій автомобіля ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER] , під керуванням обвинуваченого [PERSON] , мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ИЖ 2717, державний номер [NUMBER] , шляхом виконання вимог п.10.1, підпункту «в» п. 14.2, п.п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-21053, державний номер [NUMBER] , - обвинуваченого [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п. 10.1, підпункту «в» п. 14.2, пп. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з розрахунком КНП «Козельщинська центральна лікарня» вартість перебування на стаціонарному лікуванні [PERSON] у період з 07.09.2024 по 23.09.2024, враховуючи вартість медикаментів та виробів медичного призначення, діагностичних аналізів, у загальному становить 35495,75 грн (а.с.18-20), у тому числі: - вартість 16 ліжко-днів за вересень 2024 року - 22580,64 грн; - вартість лабораторно-діагностичних досліджень та ліків - 12915,11 грн. Отже, судом установлено, що потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Козельщинська ЦЛ» у період з 07.09.2024 по 23.09.2024, загальні витрати на лікування якого склали 35495,75 грн. Згідно з п. 1.4, 1.5 статуту Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна лікарня» Козельщинської селищної ради, затвердженого рішенням четвертої сесії Козельщинської селищної ради восьмого скликання 28.12.2020, доступного за посиланням: http://kozelschyna-crl.pl.ua/%D0%BF%D1%80%D0%BE-%D0%B7%D0%B0%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D0%B4/%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B6%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F/, засновником КНП «Козельщинська ЦЛ» є Козельщинська селищна рада, майно лікарні є власністю Козельщинської селищної ради. Також відповідно до статуту КНП «Козельщинська ЦЛ» основною метою діяльності підприємства є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом надання йому медичних послуг в порядку та обсязі, встановлених законодавством, підприємство є юридичною особою публічного права та користується майном, що є власністю Козельщинської селищної ради на праві оперативного управління, джерелами формування майна та коштів підприємства є кошти державного та місцевих бюджетів та інші джерела не заборонені законом (п. 3.1, 4.1, 4.3, 5.3.2 статуту). Управління підприємством здійснює Козельщинська селищна рада (засновник) (п. 7.1 статуту). У відповідь на повідомлення Глобинської окружної прокуратури у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про необхідність вжиття заходів щодо стягнення витрат лікарні у сумі 35495,75 грн, Козельщинська селищна рада повідомила, що з позовом до суду про стягнення з визнаного винним за ч. 2 ст. 286-1 КК України [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , понесених КНП «Козельщинська ЦЛ», не зверталася і звернутися не може, оскільки на даний час немає можливості для сплати судового збору (а.с. 22). Отже, фактично Козельщинська селищна рада вчинила бездіяльність, що полягала у невжитті заходів щодо примусового стягнення з відповідача понесених КНП «Козельщинська ЦЛ» витрат на лікування потерпілого [PERSON] від вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Застосовані судом норми права Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, встановлений параграфом 2 Глави 82 ЦК України. Згідно зі ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11 роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок). Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з п.2 Порядку визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст. 327 ЦК України та ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Частинами 3, 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Такі обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили, та є обов`язковим у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено вирок. Отже, [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, оскільки будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження , які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Під час розгляду кримінального провадження судом питання про відшкодування витрат на лікування потерпілого не вирішувалося. Вартість лікування потерпілого [PERSON] у Комунальному некомерційному підприємстві «Козельщинська центральна лікарня», засновником якого є Козельщинська селищна рада, склала 35495,75 грн, у тому числі: вартість перебування на стаціонарному лікуванні - 22580,64 грн; вартість лабораторно-діагностичних досліджень, використаних при лікуванні, - 12915,11 грн. Відповідач доказів на спростування розміру наведених позивачем витрат на лікування потерпілого не надав. Відсутність причинного зв`язку між його протиправними діями та перебуванням потерпілого на такому лікування не довів. Сумнів в обґрунтованості перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні або у строках лікування не виявив. Заперечень проти позовних вимог не подав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17 вказав, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. У даній справі прокурором доведено наявність усіх обов`язкових елементів для відшкодування шкоди відповідачем, а саме наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доведено належними та достатніми доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, та доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди. Водночас відповідач не довів, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди. Козельщинська селищна рада як юридична особа (орган місцевого самоврядування), якій належить заклад охорони здоров`я, який поніс витрати на лікування потерпілого, з позовом до відповідача (засудженого у кримінальному провадженні) не звернулася, посилаючись на відсутність коштів на сплату судового збору. Наведене свідчить про бездіяльність уповноваженого органу, оскільки у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, про що вірно вказав у позовній заяві прокурор. Незалежно від причин не звернення з відповідним позовом позивача прокурор мав право на звернення з цим позовом на підставі закону. Матеріали справи свідчать, що підставою звернення прокурора до суду була бездіяльність Козельщинської селищної ради з виконання своїх повноважень щодо вжиття заходів з відшкодування у встановленому законом порядку витрат комунального закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Отже у даному випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку місцевої територіальної громади) й особи, винними діями якої завдано шкоду здоров`ю потерпілого, на лікування якого витрачені кошти комунального закладу охорони здоров`я, та відновлення порушеного порядку відшкодування таких витрат. Такі висновки суду щодо наявності підстав для представництва прокурором відповідають висновкам Верховного Суду у справі № 464/2511/19 від 18.03.2020, на яку правильно послався прокурор. Ураховуючи викладене, суд уважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як номери чи вид рахунку позивача, на який слід здійснити зарахування стягнутих з відповідача коштів, назви банківської установи (про що просив прокурор у позовній заяві), ст. 265 ЦПК не встановлює. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Такі відомості як номер, вид рахунку, назва банківської установи та її МФО не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, заява стягувача а не резолютивній частині рішення. Тому суд у резолютивній частині рішення не зазначає реквізити банківського рахунку місцевого бюджету. Розподіл судових витрат Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved