Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У червні 2023 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого постачання) та постачання гарячої води за період з 01.04.2019 року по 30.04.2023 рік у сумі 27\~101,21 гривень та з [PERSON] , як законного представника [PERSON] , заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води за період з 01.04.2019 року по 30.04.2023 рік у сумі 13\~550,60 гривень В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надає МКП «Хмельницьктеплокомуенерго». Відповідачі своєчасно та у повному обсязі не оплачують надані послуги з постачання теплової енергії,та гарячого водопостачання, внаслідок чого за період з 01.04.2019 року по 30.04.2023 рік за вказаною адресою виникла заборгованість у розмірі 81\~303,61 гривень. За таких обставин з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги відповідно до належних їм часток у праві власності на квартиру, а саме: [PERSON] 1/3 частка та [PERSON] 1/6 частка. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимог, з урахуванням поданої заяви про уточнення таких вимог підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідачем [PERSON] подана заява, в якій останній зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності до вимог за період з квітня 2019 року по 01.04.2020 рік. Крім того, просив врахувати, що представлена позивачем довідка про заборгованість з оплати послуг за постачання гарячої води є некоректною, оскільки в ній невірно зазначені покази лічильника гарячої води, що стало підставою для необґрунтованого збільшення суми заборгованості. Також просив врахувати, що відповідну частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] його син [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому [PERSON] починаючи з 2007 року і до своєї смерті проживала за іншою адресою: [ADDRESS] та відповідно послугами, які надає МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» не користувалася. Його син [PERSON] також ніколи не проживав і не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин вважав, що підстав для покладення на нього, як на законного представника [PERSON] , обов`язку із сплати заборгованості за комунальні послуги за вказаною адресою споживання не має. Фактичні обставини встановлені судом. Послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] надає МКП «Хмельницьктеплокомуненерго». За вказаною адресою на ім`я [PERSON] в МКП «Хмельницьктеплокомуенерго» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 324724688 від 03.03.2023 року власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] (розмір частки 1/4), [PERSON] (розмір частки 1/4), [PERSON] (розмір частки 1/4) та [PERSON] (розмір частки 1/4). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане 13.04.2021 року Хмельницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [PERSON] померла [INFO] . 05.07.2021 року [PERSON] , як законний представник [PERSON] , подав заяву до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Мілашевській А.В. про прийняття [PERSON] , малолітнім сином померлої [PERSON] , спадщину, яка відкрилася після смерті останньої. На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Мілашевською А.В. було заведено спадкову справу №18/2021 щодо майна померлої [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №18/2021 встановлено, що 11.10.2021 року з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася також і [PERSON] , мати померлої. Згідно представленого позивачем розрахунку (довідки ) заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] з оплати послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з 01.04.2019 року по 330.04.2023 рік становить 81\~303,61 гривень. Піл час розгляду справи [PERSON] в рахунок погашення вказаної заборгованості було сплачено 20\~325,00 гривень, а [PERSON] 20\~325,00 гривень. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. В силу статі 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі\~Закон №2189-VІІІ) визначено, що житлово-комунальні послуги\~результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ). Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як передбачено частиною першою статті 9 Закону №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частина шоста статті19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання»). Відповідно до положень ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Приписами ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частин першої та другої ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи в забезпеченні належних умов проживання у житлових приміщеннях у порядку, встановленому законодавством. Теплопостачання (централізовані опалення та постачання гарячої води) є одним із видів житлово-комунальних послуг, який забезпечує належне утримання та збереження нерухомого майна. Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг повинні виконуватися споживачами належним чином відповідно до умов укладеного договору чи вимог актів цивільного законодавства. Споживач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, якщо він не приступив до його виконання в установлені строки чи виконав це зобов`язання не в повному обсязі. Зібрані докази вказують на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] у частці 1/3 частці, [PERSON] (частка 1/4), [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (частка 1/6). Відповідно останні, як співвласники вказаного майна зобов`язані нести витрати з його утримання, в тому числі і щодо оплати наданих позивачем послуг з опалення та постачання гарячої води. Згідно з довідкою Підприємства від 05.05.2023 року №244 за період з 01.04.2019 року по 30.04.2023 рік відповідачі не здійснювали належну оплату послуг з теплопостачання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 81\~303,61 гривень. Доказів неправильності представленого позивачем розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. При цьому під час розгляду даної справи [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення вказаної заборгованості було сплачено по 20\~325,00 гривень відповідно кожним. З огляду на викладене поданий позов слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість з теплопостачання та постачання гарячої води у сумі 27\~101,21 гривень, а з [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , 13\~550,60 гривень. Також, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі по 1342,00 гривень з кожного. Щодо посилань відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог за період з 01.04.2019 року по 30.04.2020 рік суд зазначає наступне. Статтею 256\~ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст.\~257\~ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Дію карантину, встановленого цією\~постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені\~постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236. У подальшому, дію карантину, встановленого цією\~постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені\~постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928. У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.05.2022 року відповідно до якого\~розділ «Прикінцеві положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. За таких обставин суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності за вищевказаними позовними вимогами в тому числі за вимогами в період з 01.04.2019, у зв`язку із чим підстав для застосування відповідних наслідків пропуску такого строку до таких вимог не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved