Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 40941,60 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2422,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 498102184 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого останній отримав 12000,00 грн на його банківську карту. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 12000,00 грн, а останній свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 40941,60 грн, з яких: 12000,00 грн заборгованість за основним боргом, 28941,60 грн за нарахованими та несплаченими відсотками. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №\~28/1118-01, за умовами якого останній отримав право вимоги, зокрема, за кредитним договором №\~498102184. 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №\~30/1023-01, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 498102184. 02 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 02/12/24-У, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 498102184 на суму 40941,60\~грн. Ухвалою від 10 лютого 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що матеріали позовної заяви не містять належних, допустимих та достатніх доказів про те, що відповідачу надавались кредитні кошти на його картковий рахунок, а розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не може бути належним доказом існування боргу. Додані до позову копія кредитного договору № 498102184 від 24 листопада 2021 року та паспорт споживчого кредиту не є достатніми доказами, які підтверджують обставину укладення договору, а проценти за користування кредитними коштами нараховані поза межами дії цього договору. У відповіді на відзив щодо доказів перерахування кредитних коштів позивач зазначив, що в процесі оформлення кредиту відповідач надав свою банківську картку, на яку отримав кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що підтверджується платіжним дорученням від 24 листопада 2021 року, доданим до матеріалів позовної заяви. Щодо заперечення відповідачем факту укладення договору позивач зазначив, що відповідач надав свої персональні дані у заяві на отримання кредитних коштів, що свідчить про його бажання укласти договір. У разі заволодіння персональними даними іншою особою, відповідач мав звернутися до правоохоронних органів із заявою про шахрайство та попередити ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» для подальшого розслідування. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №\~675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону №\~675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №\~675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Суд установив, що 24 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Договір кредитної лінії № 498102184 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора MNV794NX. За умовами цього договору товариство надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, максимальна сума кредиту 22000,00 грн, перший транш у сумі 12000,00 грн. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів з можливістю пролонгації. Відповідно до пункту 1.9 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Згідно з пунктом 1.9.1 виключно на період строку визначеного в пункті 17 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 704,45 процентів річних, що становить 1,93 процентів від суми. За змістом пункту 1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 17 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 704,63 процентів річних, що становить 1,93 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. За приписами статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З відзиву на позовну заяву не вбачається, що відповідач оспорює факт отримання ним коштів за кредитним договором, а також неналежність йому номеру телефону та платіжної карти, вказані у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 24\~листопада 2021 року, доказів звернення до суду з позовом про визнання недійсним цього договору він не надав, у той час коли згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Докази звернення до правоохоронних органів із заявою про шахрайство з боку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» або заволодіння його персональними даними іншою особою суду не надано. Отже, надаючи добровільно свої персональні дані (прізвище, ім`я, по батькові, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, номер паспорту, РНОКПП, номер картки), відповідач засвідчив свій намір на укладення кредитного договору. Щодо посилань відповідача на недотримання форми укладення кредитного договору, то суд ураховує роз`яснення Верховного Суду, викладені у постанові від 12 січня 2021 року у справі 524/5556/19, зокрема про те, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Основними доводами відповідача є відсутність, на його думку, доказів виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо перерахування позичальнику кредитних коштів, а саме первинного бухгалтерського документа, який би засвідчував наведене. У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Відповідно до платіжного доручення від 24 листопада 2021 року кредитодавець у рахунок виконання зобов`язання перерахував на рахунок відповідача 12000,00 грн. Призначення платежу «переказ коштів згідно з договором № 498102184 від 24 листопада 2021 року; [PERSON] ; код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ; безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (а. с. 40). Ураховуючи наведене, доводи [PERSON] про відсутність доказів перерахування йому кредитних коштів спростовуються матеріалами справи, зокрема платіжним дорученням від 24 листопада 2021 року. Окрім того, суд критично ставиться до тверджень відповідача про відсутність доказів отримання ним кредитних коштів шляхом зарахування на його картковий рахунок, оскільки останній не був позбавлений можливості надати докази на обґрунтування цих обставин, зокрема інформацію банківської установи, надану йому як клієнту, або ж звернутися до суду про витребування таких доказів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~498102184 від 24 листопада 2021 року заборгованість за тілом кредиту становить 12000,00 грн, заборгованість за невиплаченими відсотками за користуванням кредитом 28941,60 грн (а. с. 75). У відзиві відповідач посилається на нарахування процентів за користування кредитними коштами за межами строку дії цього договору. Суд не може погодитися з цими доводами відповідача, оскільки зі змісту положень кредитного договору вбачається можливість продовження строку його дії, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду, який становить 30 днів (пункт 1.12.1). З доданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача не вбачається порушення наведеного строку. У свою чергу заявник не надав свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідач не спростовав факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №\~28/1118-01, за умовами якого останній отримав право вимоги, зокрема, за кредитним договором №\~498102184. 30 жовтня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №\~30/1023-01, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 498102184. 02 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 02/12/24-У, за умовами якого останнє отримало право вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 498102184 на суму 40941,60\~грн. Ураховуючи наведене, з 02 грудня 2024 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за договором № 498102184 від 24 листопада 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення договору кредитної лінії № 498102184 від 24 листопада 2021 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув права вимоги за цим кредитним договором за договором факторингу. Наведені обставини відповідачем не спростовані. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 2422,40 грн судового збору. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач на підтвердження понесення таких витрат долучив до позовної заяви: договір про надання правової допомоги №\~03/12/2024-01 від 03 грудня 2024 року та акт прийому-передачі наданих послуг. Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу суду не надав. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу у сумі 6000,00 грн.

Outcome: approved