Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2021 року між ним та [PERSON] укладено договір позики в письмовій нотаріальній формі. За умовами договору він передав позичальнику грошову позику в розмірі 300000 гривень, яку позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше 15 березня 2022 року. Договір позики був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 15 листопада 2021 року. У забезпечення виконання зобов`язання позичальник передала в заставу належне їй рухоме майно, а саме автомобіль марки «Fiat», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Договір застави був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 09 листопада 2021 року. Сума боргу відповідачами не повернута, останні ухиляються від виконання своїх зобов`язань. 16 жовтня 2023 року він був змушений зробити виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по договору позики у сумі 300000 гривень. Зазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявського А., який відкрив виконавче провадження № [NUMBER]. [PERSON] на виклики приватного виконавця не з`являється, борг за договором позики не погашений. Просить суд ухвалити рішенням, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь 300000 гривень боргу та судові витрати у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року відкрито загальне позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 22 серпня 2024 року [PERSON] та [PERSON] з 03 грудня 2004 року по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивачем вказана фактична адреса проживання відповідачів: [ADDRESS] . Судова кореспонденція направлялась судом на обидві адреси відповідачів. На адресу суду конверти на ім`я [PERSON] , [PERSON] поверталися з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18. Крім того, 19 березня 2025 року відповідачем [PERSON] направлена до суду заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що підтверджує обізнаність сторони відповідача про наявність справи на розгляді у суді. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в письмовій нотаріальній формі. За умовами договору позивач передав позичальнику грошову позику в розмірі 300000 гривень, яку позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю не пізніше 15 березня 2022 року (а.с. 7-8). Відповідно до п. 12 договору позики цей договір був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 15 листопада 2021 року (а.с. 77). У забезпечення виконання зобов`язання позичальник передала в заставу належне їй рухоме майно, а саме автомобіль марки «Fiat», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9-11). Відповідно до п. 7.3 договору застави цей договір був укладений за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. 09 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Сторона позивача посилається на те, що позичальник борг у сумі 300000 гривень як у визначений договором строк, так і на день розгляду справи судом, не повернула. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу ґрунтується на законі. З позову вбачається, що 16 жовтня 2023 року [PERSON] був змушений зробити виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по договору позики у сумі 300000 гривень (а.с. 12). Зазначений виконавчий напис був переданий на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., який відкрив виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 14-15). У матеріалах справи міститься відповідь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 21 жовтня 2024 року, з якої вбачається, що на користь стягувача [PERSON] стягнуто кошти в розмірі 800 гривень в порядку примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 16 жовтня 2023 року приватним нотаріусом КМНО Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5489 (а.с. 56). З огляду на наведене, сума несплаченого боргу за договором позики становить 299200 гривень (300000 - 800 = 299200). Позивач зазначає, що грошові кошти мають бути стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, оскільки вони з 20 серпня 1994 року (в тому числі і на день укладення договору позики) перебувають в зареєстрованому шлюбі, а цей договір укладався в інтересах сім`ї. Факт перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20 серпня 1994 року (а.с. 78). Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У ч. 4 цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вбачається, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності наступних умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Фактично якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в її інтересах. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З договору позики та договору застави рухомого майна вбачається, що вони укладені за письмовою згодою чоловіка позичальника [PERSON] у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Бориско О.О. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника та її чоловіка ґрунтується на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає також по 1496 гривень судового збору.

Outcome: partial