Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що позивач на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] поставляє теплову енергію відповідачам до квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований та мешкає в квартирі, [PERSON] - власник квартири. Відповідачі споживають теплову енергію, однак не здійснюють оплату за спожиту енергії на підставі виставлених позивачем рахунків. Сума боргу за період з 01.03.2016 р. по 30.11.2023 р. становить 56651,13 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також просить стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 2147,20 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтвердила, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, в межах строку позовної давності, підтвердив, що постійно мешкає та зареєстрований в квартирі, користується квартирою на підставі укладеного з власником квартири [PERSON] договору позички від 30.11.2013 р., за змістом якого саме він одноособово зобов`язаний сплачувати комунальні послуги, які надаються в квартирі, надав до справи договір позички від 30.11.2013 р. Також показав, що [PERSON] в квартирі не мешкала і не мешкає. Просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року. Представник [PERSON] адвокат Железняк В.К., заявлені до [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказує, що за договором позички від 30.11.2013 р., який діє до цього часу, [PERSON] особисто зобов`язаний сплачувати послуги за поставлену до квартири теплову енергію. [PERSON] в квартирі не мешкала і не мешкає, наразі перебуває в евакуації за кордоном. Вважає законною вимогу [PERSON] застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення платежів за період до березня 2017 року. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. На підставі типового індивідуального договору №602401491 до квартири за адресою: [ADDRESS] концерном «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» поставляється теплова енергія, сума боргу за період з 01.03.2016 р. по 30.11.2023 р. становить 56 651,13 грн. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 56651,13 грн за період з 01.03.2016 р. по 30.11.2023 р. Відповідачі просять застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року. Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 р. у цивільній справі № 6-116 цс 13 виклав правову позицію, яка є обов`язковою для виконання судами та полягає у наступному: «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів». За змістом ст. 263 ч 4 ЦПК України: «4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.» За ст. 257 ЦК України строк позовної давності для наявних правовідносин встановлений у 3 роки. Згідно ст. 267 ч 4 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд вважає, що нема підстав визнати поважними причини пропуску концерном „Міські теплові мережі трирічного строку звернення до суду. Таким чином, на момент подання позову до суду строк позовної давності закінчився для стягнення всіх щомісячних платежів, які були нараховані концерном „Міські теплові мережі до 11.03.2017 р. \~ \~ \~ \~ Законом «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII не передбачено застосування спеціальної позовної давності до вимог у сфері житлово-комунальних послуг. Тому до комунальних боргів застосовують загальний строк позовної давності, який становить 3 роки (ст. 257 ЦК України України). Стягнення боргу за комунальними послугами не відноситься до вимог, на які позовна давність не поширюється (ст. 268 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України: «1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.» Перебіг позовної давності розпочинається з дня, що настає за граничним строком оплати житлово-комунальних послуг за кожним окремим платежем (лист Мінрегіону від 11.09.2013 р. № 8/20-251-13). У загальному випадку це буде 20-те число (включно) місяця, що настає за місяцем, у якому була надана така послуга. З наступного дня після зазначеної дати й потрібно розпочинати відраховувати 3 роки. За закінченням строку позовної давності за заборгованістю передусім має стежити сам постачальник житлово-комунальної послуги. У цій справі про порушення свого права на отримання оплати за теплову енергію та гаряче водопостачання, позивачу було відомо з дня несплати кожного конкретного платежу і тому строк давності слід рахувати по кожному платежу окремо, а не по всій сумі заборгованості. Згідно ст. 267 ч 4 ЦК України: «4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.». Про виникнення заборгованості за постачання теплової енергії до квартири відповідачів позивачу було відомо і ніщо не заважало йому подати відповідний позов до суду в межах строку позовної давності. Таким чином, борг за теплову енергію підлягає стягненню за період, починаючи з 11.03.2017 року, а не з 01.03.2016 року, як вимагає позивач. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено Указами Президента України і воєнний стан діє до цього часу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином були продовжені строки позовної давності, в т.ч. загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Одночасно з «карантинними» нормами було продовжено строки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX»: «II. Прикінцеві та перехідні положення. 1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. 3. Внести зміни до таких законодавчих актів України: \~ \~ \~ \~2) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнити пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Законом України від 8 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024. На підставі ст. 267 ч 3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі заявили про застосування судом позовної давності до позовних вимог концерну „Міські теплові мережі про стягнення заборгованості за період з 01.03.2016 р. до березня 2017 року і суд застосовує позовну давність до вказаних вимог. Станом на 01.03.2017 р. заборгованість складала 14079,81 грн. Вказана сума заборгованості не підлягає стягненню. Тому суд вважає законним стягнення заборгованості в період з 01.03.23017 р. до 30.11.2023 р. у розмірі 42571,32 грн (56651,13-14079,81=42571,32 грн). Задовольнити вимоги позивача про стягнення вказаної суми солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд не має можливості з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що до 29 листопада 2013 р. власником вказаної квартири був відповідач [PERSON] , який нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 29 листопада 2013 р. продав квартиру відповідачеві [PERSON] , але до цього часу продовжує мешкати в квартирі на підставі договору позички від 30.11.2013 р. Пунктом 7 договору позички від 30.11.2013 р. передбачено, що користувач квартири за власний рахунок сплачує послуги теплопостачання. Оскільки користувач квартири [PERSON] не сплачував послуги теплопостачання, з нього особисто належить стягнути на користь позивача 42571,32 грн за поставлену теплову енергію. З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення з [PERSON] вартості поставленої до квартири теплової енергії, стягуючи її тільки з [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , які виразились в порушенні строків та порядку оплати послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, позивач зазнав збитків, які підлягають відшкодуванню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору, понесені концерном «Міські теплові мережі», належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи та звільнений від сплати судових витрат по сплаті судового збору. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн, понесені концерном «Міські теплові мережі», компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягають частковій компенсації за рахунок держави у сумі 1613,57 грн., пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial