Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог В провадження судді 15 серпня 2024 року надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позову зазначено, що Позивач по цей час працює складачем поїздів ст. Кривий Ріг в ВП «Служба роботи станцій» (стара назва СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень») РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». У 2019, 2020, 2021 роках Позивачу надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу Позивач звертався кожного разу при наданні відпустки з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2011 рік, який є чинним по цей час (пролонгований відповідно до ст.9 ЗУ «Про колективні договори і угоди»), яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Відповідач не попереджав Позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. В порушення Колективного договору, Позивачу не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з Відповідача 7029,75 гривень заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період з 2019 по 2021 роки. Рух по справі Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.18). Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року зупинено провадження по справі №210/4706/24 за позовом\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення трудового спору - стягнення недоплаченої частки заробітної плати до закінчення перегляду в касаційному порядку Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду цивільної справи № 216/7179/23 за позовом працівника до Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.37-38). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року скасовано та направлено справу до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду (а.с.55-57). Ухвалою суду від 05 березня 2025 року продовжено судовий розгляд за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення трудового спору - стягнення недоплаченої частки заробітної плати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.64). Аргументи учасників 06 вересня 2024 року від представника відповідача АТ «Українська залізниця» - Соломатіної О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає наступне. Відповідно до\~вимог п.3\~розділу ІІ\~Прикінцевих положень\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~законодавчих актів\~України від\~06.12.2016\~року №\~1774\~(далі\~ Закон\~1774),\~встановлено,\~що мінімальна\~заробітна плата\~після набрання\~чинності цим\~Законом не\~застосовується,\~як розрахункова\~величина для\~визначення посадових\~окладів та\~заробітної плати\~працівників та\~інших виплат,\~крім розрахунку\~щорічного обсягу\~фінансування статутної\~діяльності політичних\~партій. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону 1774 встановлено, що з 01.01.2017 р мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується,як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. З огляду на відсутність факту визнання недійсними пунктів 3, 5 розділу ІІ Закону 1774, імперативна норма закону щодо незастосування з 01.01.2017 року у колективних договорах розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати має виконуватися в повному обсязі всіма без винятку суб`єктами на території України. Крім того, нормою зазначеного Закону передбачено, що норма щодо незастосування розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати, застосовується щодо осіб які уклали колективні договори незалежно від їх дій чи бездіяльності,оскільки встановлено, щодо внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі вищевикладеного, на виконання вимог Закону та з метою приведення у відповідність умов Колективного договору до вимог законодавства відповідач та президія Криворізької територіальної профспілкової організації спільним рішенням, викладеним у формі постанови від 31.03.2017 № П-5-8 г/а постановили на виконання пунктів 3, 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 1774 застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом». З набранням чинності Закону України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року обчислення місячної тарифної ставки позивача із застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати стало недопустимим в силу імперативного припису закону. Позивач жодним чином не наводить в чому саме для нього наступило погіршення та які саме суттєві умови трудового договору порушуються в даному випадку, а саме, чи має місце зміна системи оплати праці на підприємстві в бік погіршення, або чи має місце зміна розміру матеріальної допомоги у вигляді 40 відсотків, тобто ті основні умови трудового договору, який укладений нею під час прийняття позивача на роботу. Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесені зміни до статті 233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказаним Законом скасовані норми колишньої редакції ч.2 ст.233 КЗпП, згідно якої, "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Таким чином, приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом у серпні 2024 року, строк звернення до суду з вимогами про стягнення з Відповідача недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019-2021 роки, пропущений. Враховуючи викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Сторони в судовому засіданні присутні не були, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань не надходило. До позову додано заяву позивача [PERSON] про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в судовому засіданні присутній не був, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач [PERSON] працює на посаді складача поїздів ст. Кривий Ріг в ВП «Служба роботи станцій» (стара назва СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень») РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] , виданого АТ «Українська залізниця» РФ «Придніпровська залізниця» (а.с.8). 11 квітня 2011 року Криворізькою дирекцією залізничних перевезень укладено Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом на 2011 рік за реєстраційним номером 26/11 (а.с.9-11). Згідно п.3.1.14 Колективного договору, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с.11). Відповідно до п.1.4 Колективного договору, необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджується на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші на конференції трудового колективу (а.с.10). У періоди 20.01.2019 16.02.2019; 11.08.2019 08.09.2019; 03.04.2020 02.05.2020; 05.02.2021 05.03.2021; 04.02.2022 05.03.2022, позивачу [PERSON] надавалась щорічна відпустка, що підтверджується Інформацією про надані щорічні відпустки за період з 2018 по 2022 рік, наданою Виробничим підрозділом «Служба роботи станцій» (а.с.12). Відповідно до розрахунку, наведеного у позові, сума недоплаченої частки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік становить 4173 грн. 2401,25 грн. = 1771,75грн., де 4173 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2019 році, 2401,25 грн. сума яка була виплачена, 1771,75 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2020 рік становить 4723 грн. 2627,50 грн. = 2095,50 грн., де 4723грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2020 році (01.01.2020 - 31.08.2020), 2627,50грн. сума яка була виплачена, 2095,50грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2021 рік становить 6000 грн. 2837,50 грн. = 3162,50 грн., де 6000грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 2837,50грн. сума яка була виплачена, 3162,50грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. Мотиви, застосовані норми права та оцінка суду Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до\~ст. 13 КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Як вбачається з п.3.1.14 Колективного договору, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Згідно з п.1.4 Колективного договору, необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджується на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші на конференції трудового колективу. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1 921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2 007,00 грн., з 01 грудня - 2 102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 401,25 грн., 2 508,75 грн. та 2 627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4 173,00 грн. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2 102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2 197,00 грн., з 01 грудня 2020 року - 2 270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 627,50 грн., 2 746,25 грн. та 2 837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4 723,00 грн., з 01 вересня 2020 року - 5 000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2 270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2 379,00 грн., з 01 грудня 2021 року - 2 481 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 4 540,00 грн., 4 758,00 грн. та 4 962,00 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6 000,00 грн., з 01 грудня 2021 року - 6 500,00 грн. Отже,\~сума недоплаченої\~частки матеріальної\~допомоги на\~оздоровлення позивачу за 2019 рік становить 1771,75грн. (4173 грн. 2401,25 грн.), де 4173 грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2019 році, 2401,25 грн. сума яка була виплачена, 1771,75 грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2020 рік становить 2095,50 грн. (4723 грн. 2627,50 грн.), де 4723грн. мінімальна заробітна плата в Україні у 2020 році (01.01.2020 - 31.08.2020), 2627,50грн. сума яка була виплачена, 2095,50грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. За 2021 рік становить 3162,50 грн. (6000 грн. 2837,50 грн.), де 6000грн. мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2021 року, 2837,50грн. сума яка була виплачена, 3162,50грн. недоплачена частка матеріальної допомоги на оздоровлення. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної постанови №Н32/20, П-4-5г про застосування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», є діями, що погіршували становище працівників. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, така застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так,\~стаття 58 Конституції України\~передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Ст. 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Стаття 22 Конституції України\~гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.\~22,\~58 Конституції України,\~ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили. Таким чином, Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України» погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив його право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотної сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги. Твердження ж відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, судом не приймаються, так як вказані зміни створили зміну реального розміру допомоги, про що зазначено вище. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо недоплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення є такими, що порушили право позивача на отримання такої допомоги. Щодо строків позовної давності слід зазначити наступне, за змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13 січня 2004 року №5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці. Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, а отже до позовних вимог щодо спірних правовідносин застосовуються скорочені строки позовної давності, встановлені нормами ст.233 КЗпП України. Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Водночас, на підставі п.1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24.00 год. 30 червня 2023 року. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2019 року по березень 2021 року, позивач мав право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21. З урахуванням наведеного, аналізуючи доводи сторін, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки, позивач на підставі\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, на підставі\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved