Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 07.06.2023 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогами про відшкодування моральної шкоди, спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. 2.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим, що 30.11.2019 року, приблизно о 19:00 водій [PERSON] , керуючи ТЗ марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер Республіки Литви [NUMBER] , рухаючись автодорогою «Рені-Одеса» (М-15) на 180 км допустив виїзд керованого ним ТЗ на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з ТЗ марки «Lexus RX-330», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого пасажир ТЗ марки «Volkswagen Sharan», [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 01.12.2019 року за фактом даного ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 120191602200000368 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 ККУ. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року по справі № 497/1106/22 ухвалено звільнити [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 49 ККУ від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 ККУ, у зв`язку із закінченням строків давності. Закрити кримінальне провадження № 120191602200000368 від 01.12.2019 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України відносно [PERSON] , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 ККУ у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою встановлена вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 ККУ. В результаті ДТП [PERSON] поступив в хірургічне відділення Татарбунарської центральної районної лікарні з діагнозом: закритий перелом правої стегневої кістки із зміщенням уламків. З 24.12.2019 року по 06.01.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Одеська обласна клінічна лікарня». 24.12.2019 року виконана операція відкрита репозиція, БІОС перелому правої стегневої кістки системою PFNA, дротом та гвинтом. Позивач був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісне лікування та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Таким чином позивачу було завдано фізичного болю, який носив триваючий характер та супроводжував його впродовж тривалого періоду часу та страждання, які довелося пережити йому впродовж цілого періоду лікування. 28.10.2020 року позивачу було встановлено ІІІ-ю групу інвалідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 200000,00 гривень. Станом на дату ДТП, діяв іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», який був виданий щодо зареєстрованого в іншій країні ТЗ марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер Республіки Литва [NUMBER] . МТСБУ було прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 30.11.2019 року в загальному розмірі 83822,70 гривні, у тому числі моральної шкоди в сумі 3991,55 гривня з розрахунку 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 196008,45 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. 3. Від відповідача, в особі представника, до суду надійшов відзив на позовну заяву яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що стороною позивача не надано розрахунку розміру шкоди та доказів, яким позивач підтверджує факт завдання йому моральної шкоди. Додатково повідомив, що відповідачем позивачу була надана матеріальна допомога у розмірі 35000,00 гривень на лікування. (а.с. 54-56) 4. Від позивача, в особі представника, до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що методики для вирахування розміру завданої моральної шкоди чинним законодавством не передбачено. Окрім того заперечував факт отримання будь-яких коштів від відповідача. А також окремо звернув увагу на те, що обставини ДТП стороною відповідача не заперечуються та предметом позовних вимог є стягнення моральної шкоди, а не матеріальної. (а.с. 65-67) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Представник позивача у судовому у засіданні підтримав позовні вимоги, в свою чергу представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задовленні. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2023 року цивільна справа № 496/4098/23 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 29) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2023 року було відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 33-34) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31.07.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу. (а.с. 75) 9. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 10. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання на оголошення рішення суду всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що відповідно копії довідки № 3019337634497691 від 30.09.2020 року, виданої Управлінням патрульної поліції у Львівській області Національної поліції України, у зв`язку з порушенням [PERSON] п.п. 11.3., 12.1. ПДР, 30.11.2019 року на автодорозі М-15 Одеса Рені (на м. Бухарест), 180 км 10 м, біля с. Холмське сталася ДТП (лобове зіткнення). Відомості про потерпілих: [PERSON] травмований, [PERSON] травмована, [PERSON] травмований, [PERSON] травмований. (а.с. 10 12. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року по справі № 49/1106/22, звільнено [PERSON] , [INFO] , на підставі ч. 1 ст. 49 КК україни, - від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Закрито кримінальне провадження № 120191602200000368 від 01.12.2019 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України відносно [PERSON] , що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності. (а.с. 11-15) 13. В описовій частині вищевказаної ухвали суд встановив, що в результаті ДТП, що мала місце бути 30.11.2019 року, приблизно о 19:00 годині на 180 км автодороги Рені-Одеса (М-15) пасажир автомобіля «Volkswagen Sharan» [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 14. З мотивувальної частини ухвали вбачається, що суд, у нарадчій кімнаті, дійшов висновку, що вина обвинуваченого [PERSON] у вчинені 30.11.2019 року злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України доведена в повному обсязі, але за матеріалами кримінального провадження було встановлено також, що на 16.05.2023 року, тобто на день закінчення розгляду кримінального провадження судом, з дня вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, минуло набагато більше ніж 3 роки, отже закінчилися встановлені ст. 49 КК України строки притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, що залишилося поза увагою учасників судового засідання, які не повідомили про це суд. 15. Факт перебування [PERSON] на лікуванні в наслідок ДТП, яка сталася 30.11.2019 року, підтверджується копією медичної картки стаціонарного хворого № 4040/903 (а.с. 16), копією виписки з історії хвороби № 4040/903 [PERSON] , [INFO] (а.с. 17) та копією виписки № 28253 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 18). 16. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 162356, виданої 28.10.2020 року (а.с. 19), копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1355 (а.с. 20) та копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 233658, виданої 23.11.2022 року (а.с. 21-22) [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи. 17. За результатами розгляду справи щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 30.11.2019 року, МТСБУ прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 83822,70 гривні. (а.с. 25) V. Оцінка Суду. 18. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 19. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 20. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). 21. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 22. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. 23. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). 24. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. 25. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 26. У відповідності до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 27. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 28. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 29. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 30. Отже, факт завдання тілесних ушкоджень [PERSON] , внаслідок ДТП, що була заподіяна з вини [PERSON] відповідача по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений в ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року, факт його існування не оскаржувався відповідачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. 31. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). 32. У відповідності з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 33. Частиною 3 вказаної статті визначено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. 34. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 35. Частинами 4, 5 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 36. Виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц). 37. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. 38. Згідно із ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (а у випадках, передбачених пп.пп. «г» і «ґ» п. 41.1. та пп. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 39.\~У постанові\~від 14.12.2021\~року у\~справі №\~147/66/17\~(провадження\~№ 14-95цс20)\~Велика Палата\~Верховного Суду\~звернула увагу\~на те,\~що потерпіла\~особа у\~разі настання\~страхового випадку\~набуває право\~на відшкодування\~моральної шкоди.\~Страхове відшкодування\~такої шкоди\~охоплює лише\~шкоду потерпілій\~фізичній особі,\~заподіяну у\~зв`язку\~з її\~каліцтвом або\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~(зокрема,\~смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений ст. 26-1 та п. 27.3 ст. 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст. 23 Закону № 1961-IV (п.п. 1721-173 постанови). 40. Позивач вказував, що моральна шкода задана позивачу у зв`язку із фактом ДТП та отриманням травмування середньої тяжкості, що не охоплюється страховим відшкодуванням за ст. 23 вказаного Закону № 1961-IV, а тому підлягає відшкодуванню самим відповідачем, з вини якого сталася ДТП. 41. З урахуванням викладеного, заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає в його моральних стражданнях через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останньому за рахунок відповідача, як винуватця ДТП. 42. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач, з урахуванням виплати МТСБУ, оцінював у сумі 196008,45 гривень. 43. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняне до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі № 607/11755/20). 44. Оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Це підтверджує висловлену раніше думку, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним та таким, що потребує детального дослідження в кожному окремому випадку (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 757/32334/15-ц). 45. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, суд виходить з глибини та тривалості спричинених позивачу страждань, оскільки внаслідок ДТП позивач фактично набув статусу особи з інвалідністю ІІІ-ї групи та вимушений був проходити довготривале лікування, що вплинуло на його життєвий уклад, так і його родини, внаслідок ДТП порушено звичайний спосіб життя. Тому суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем, спричиненої позивачу протиправними діями відповідача є справедливим і пропорційним відшкодуванням. 46. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 47. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судових рішень (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). 48. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року, справа № 638/1983/17-ц (провадження № 61-10684св19). 49. Суд вважає доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту у зв`язку з цим наявний причинний зв`язок. 50. Таким чином, враховуючи характер правопорушення, тривалість та характер моральних страждань, які зазнав позивач в частині змін звичайного способу життя (перебування на лікарняному, хірургічне втручання, необхідність стороннього догляду) той факт, що позивач в результаті вищевказаних подій отримав статус особи з інвалідністю ІІІ групи, йому важко рухатися, він не може обійтися без сторонньої допомоги, суд дійшов висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 51. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. 52. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 53. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. 54. Відповідно до пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Outcome: approved