Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Алекскредит», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В., приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича. №6263 від 04.04.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості у розмірі 15301,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки був вчинений без правових підстав, зокрема, не щодо посвідченого нотаріально кредитного договору, а заборгованість за кредитним договором не є безспірною. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав повністю, просив розглянути справу в його відсутність, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Алекскредит» до судового засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відзив на позовну заяву мотивований тим, що між\~позивачем та\~відповідачем був\~укладений Договір\~про надання\~кредиту №2699703\~від 12.09.2019,\~на підставі\~якого позивачу\~були надані\~кредитні кошти\~у тимчасове,\~строкове,\~платне користування.\~У зв`язку\~з невиконанням\~взятих на\~себе кредитних\~зобов`язань,\~за Договором\~виникла заборгованість,\~яка не\~була погашена\~позивачем.\~Відповідачем було\~направлено претензію\~позивачу з\~вимогою про\~погашення заборгованості\~за договором\~про надання\~кредиту,\~яку позивач\~отримав,\~але не\~виконав,\~будь-яких\~заперечень не\~надав,\~що свідчить\~про визнання\~вимоги відповідача\~в повному\~обсязі,\~наслідком чого\~стало звернення\~відповідача до\~приватного виконавця\~для вчинення\~виконавчого напису.\~Позивач у\~встановленому законом\~порядку не\~спростував належними\~і допустимими\~доказами того,\~що сума\~заборгованості за\~кредитним договором\~на дату\~вчинення нотаріусом\~оспорюваного виконавчого\~напису була\~іншою,\~ніж та,\~яка запропонована\~в ньому\~до стягнення;\~не надав\~доказів часткового\~чи повного\~погашення заборгованості,\~тому відповідач\~просить суд\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог. На момент\~вчинення спірного\~виконавчого напису\~жодних змін\~до Постанови\~Кабінету Міністрів\~України №662\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» про\~втрату її\~чинності внесено\~не було,\~будь-які\~публікації у\~вигляді постанов\~КМУ в\~Офіційному віснику\~України чи\~в Урядовому\~кур`єрі стосовно\~внесення змін\~чи визнання\~її нечинною\~відсутні.\~Також відповідні\~зміни відсутні\~й на\~офіційному веб-сайті\~Кабінету Міністрів\~України,\~який регулюється\~Постановою КМУ\~від 04.01.2002\~року №3\~«Про Порядок\~оприлюднення у\~мережі Інтернет\~інформації про\~діяльність органів\~виконавчої влади. Варто зазначити,\~що на\~сайті Верховної\~Ради України\~(rada.gov.ua),\~а саме\~за посиланням\~http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/662-2014-п\~Постанова Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» є\~чинною й\~зараз.\~А сайт\~ВРУ є\~офіційним джерелом\~інформації,\~відповідно до\~Розпорядження голови\~Верховної Ради\~України №699\~від 19.05.2015\~року «Про\~веб-ресурси\~Верховної Ради\~України».\~Тобто,\~постанова суду\~щодо визнання\~нечинною Постанови\~Кабінету Міністрів\~України №662\~від 26.11.2014\~року була\~винесена,\~проте докази\~на підтвердження\~її виконання\~відсутні,\~а саме\~виконання судового\~рішення є\~завершальною стадією\~судового процесу.\~Отже,\~під час\~вчинення виконавчого\~напису,\~у стягувача,\~який виступає\~у даній\~справі відповідачем,\~не було\~жодної підстави\~вважати Постанову\~Кабінету Міністрів\~України №662\~від 26.11.2014\~року такою,\~що втратила\~чинність.\~Таким чином,\~відповідач звернувся\~до приватного\~нотаріуса з\~метою вчинення\~виконавчого напису\~на договорі.\~Для цього\~приватному нотаріусу\~було надано,\~зокрема оригінал\~договору про\~надання кредиту,\~укладений між\~позивачем та\~відповідачем з\~додатками до\~нього і\~засвідчена стягувачем\~виписка з\~рахунку боржника\~із зазначенням\~суми заборгованості\~та строків\~її погашення\~з відміткою\~стягувача про\~непогашення заборгованості.\~Звертають увагу,\~що сума\~заборгованості зазначена\~з урахуванням\~здійснених позивачем\~платежів (у\~разі наявності\~таких).\~З виписки\~нотаріусом встановлено,\~що заборгованість\~за договором\~існує,\~її розмір,\~здійснення позичальником\~платежів на\~погашення суми\~заборгованості та\~те,\~що не\~минуло три\~роки з\~дня виникнення\~права вимоги. Відповідач дотримується\~позиції,\~що всі\~вчинені ним\~дії були\~здійснені у\~відповідності до\~положень чинного\~законодавства України,\~а тому\~відсутні підстави\~для визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, на думку відповідача, стороною позивача не доведено обґрунтованість позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що 04.04.2020\~приватним нотаріусом\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчиком Володимиром\~Вікторовичем вчинено\~виконавчий напис\~за реєстровим\~№6263,\~яким запропоновано\~стягнути з [PERSON] ,\~який є\~боржником за кредитним\~договором 2699703\~від 12\~вересня 2019\~року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекскредит", заборгованість за кредитним договором 2699703 від 12 вересня 2019 року. Строк платежу за кредитним договором 2699703 від 12 вересня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 12 жовтня 2019 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 13901,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 6901,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 1400,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 15301,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 10.04.2020 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В., виданого 04.04.2020, зареєстрованого в реєстрі за №6263, відкрито виконавче провадження №61793722. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 внесено зміни до зазначеного вище переліку документів. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року на час застосування, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Зокрема, пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.04.2020, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між ТОВ «Алекскредит» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року). З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесений судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved