Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08.10.2011 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. У грудні 2022 року позивачка разом із дітьми перемістилася до Німеччини, де проживає по теперішній час. З червня 2023 року по січень 2024 року відповідач проживав з родиною в Німеччині, але відношення поступово погіршувались, в результаті чого зникло взаєморозуміння, спроби примиритися не дали бажаних результатів через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між сторонами припинено з січня 2024 року, з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер та його збереження неможливе. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої просила про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Згідно ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 204 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторонп мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають спільно з матірю. Шлюбні відносини сторони припинили у січні 2024 року та проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують, позивачка вважає, що їх сім`я фактично розпалась та її збереження є неможливим. Вирішуючи позов, суд бере до уваги, що відповідно до статті 51 Конституції України, а також статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і позивачка не має наміру їх відновлювати, вважаючи, що їх сім`я фактично розпалась та її збереження є неможливим, не відповідає інтересам подружжя та дітей, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як шлюбні відносини вже не підлягають збереженню. Згідно ч. 2 ст.114, абз. 2 ч. 3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі викладеного,

Outcome: approved