Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором № 102771914 від 29.04.2021 року у загальному розмірі 35 550 грн., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 15 000 грн., суми заборгованості за відсотками - 17 700 грн., суми заборгованості за комісійними винагородами - 2 850 грн. та судові витрати по справі. Вимоги обґрунтовано тим, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 102771914, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15 000,00 гривень. 29 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ "Діджи Фінанс" уклали договір про відступлення прав вимоги №05Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за договором № 102771914 від 29 квітня 2021 року. Згідно із договором відступлення прав вимоги борг відповідача перед новим кредитором становить 35 550,00 гривень, з яких: за тілом кредиту 15 000,00 грн, за відсотками 17 700,00 грн, комісією 2 850,00 грн. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 08 січня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за підтвердженою в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України адресою за закінченням терміну зберігання, ухвалою від 17 лютого 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав клопотання, у якому вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення та просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач про розгляд справи по суті належним чином був повідомлений шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 29 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 102771914. Умовами цього договору визначено наступний його предмет. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000,00 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 05 днів з 29.04.2021 (строк кредитування) (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04.05.2021 (п.1.4 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 19350,00 грн (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту: 2 850,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит № 102771914 від 29 квітня 2021 року та паспорті споживчого кредиту № 102771914. Договір про споживчий кредит № 102771914 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Платіжним дорученням № 27183517 від 29 квітня 2021 року підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок [PERSON] кредитних коштів в сумі 15 000,00 гривень. 29 липня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ "Діджи Фінанс" (новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 05Т, за умовами якого кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору відступлення прав вимоги до ТОВ "Діджи Фінанс" перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 102771914 в загальній сумі заборгованості 35 550,00 грн, з яких: по тілу кредиту 15 000,00 грн; по відсотках 17 700,00 грн; по комісії 2 850,00 грн. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Факт укладення договору про споживчий кредит № 102771914 від 29 квітня 2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 15 000,00 грн підтверджений належними доказами і відповідачем не оспорено. Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 гривень та по комісії в розмірі 2 850,00 грн узгоджується з умовами кредитного договору та не виходить за його межі. Разом із цим, судом встановлено невідповідність умовам договору заявленої суми заборгованості по відсотках. До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 17 700,00 грн. Така сума відповідає сумі заборгованості, зазначеній у сформованій ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення. Нарахування відсотків згідно із цією відомістю здійснене за період з 29 квітня 2021 року по 03 липня 2021 року. Аналізуючи умови укладеного з відповідачем договору № 102771914, встановлено наступне. У розділі 1 договору № 102771914 сторони чітко передбачили строк кредитування 05 днів, починаючи з 29 квітня 2021 року по 04 травня 2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору). У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 04 травня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 19 350,00 грн, з яких: 15 000,00 грн суми кредиту, 1 500,00 грн процентів за користування кредитом, 2 850,00 грн комісії за надання кредиту. Такий строк кредитування також зазначений у в анкеті-заяві на кредит № 102771914 від 29 квітня 2021 року. Розділ 2 договору № 102771914 передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 договору. У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2). Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою. Так, у п.2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатив відповідну комісію, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено. Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 05 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 04 травня 2021 року процентів у відповідності до 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч.2 ст.625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 04 травня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із цим при визначенні заборгованості відповідача [PERSON] по відсоткам слід виходити із визначених у самому договорі умов та внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, що відображено у відомості про щоденні нарахування та погашення. Так, за умовами договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 1500,00 грн. За таких обставин, у кінцевому підрахунку відповідач має заборгованість за кредитним договором № 102771914 від 29 квітня 2021 року по тілу кредиту в загальній сумі 15 000,00 гривень, 1500,00 грн за процентами за користування кредитом, 2850,00 грн комісії за надання кредиту. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів та комісії, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитними договорами. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 19 350,00 гривень. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 54,43 % таких вимог. До стягнення представник позивача також заявив 6000,00 гривень витрат на професійну правову допомогу. На підтвердження цих витрат до позову додано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Стародуб І.В. та ТОВ «Діджи Фінанс» та додаткову угоду до нього від 01.08.2024; детальний опис робіт (надання послуг) від 30.04.2024, згідно якого послуги адвоката становлять 6 000 гривень; платіжну інструкцію № 2111-60 від 21.11.2024 про сплату ТОВ «Діджи Фінанс» на рахунок Стародуб І.В. 6000 грн за надання правової допомоги згідно договору № 42649746 від 01.08.2024. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів позову вбачається, що сама позовна заява підписана керівником ТОВ «Діджи Фінанс», який і подав цю позовну заяву через Електронний суд. Отже, немає підстав вважати надання адвокатом Стародуб І.В. юридичних послуг по складанню позовної заяви до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та формування додатків до неї. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною і не є складною, не потребує особливих затрат часу на вивчення документів, які фактично є типовими, через що для фахового юриста, тим більше адвоката, не вимагала значних часових затрат для надання такої послуги як правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс", а тому відповідає загальній вартості в розмірі 1500 грн за 1,5 год роботи. Тому, враховуючи вищевказане та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial