Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

27 лютого 2025 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивачка, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якій вона просила розірвати шлюб, зареєстрований 18 червня 2016 року Октябрським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 291. Після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 14). В обґрунтування\~позовних вимог\~позивачка зазначила,\~що 18\~червня 2016\~року між\~нею та\~ [PERSON] Октябрським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 291. Вказала, що із відповідачем вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею, а відповідач надає допомогу на його утримання. Зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Позивачка посилалась на різні погляди на життя, на те, що між ними часто виникають сварки, тому сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Зазначила, що з вересня 2024 року фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, вважала, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Також позивачка не вбачала підстав для примирення. Позивачка у\~судове засідання\~не з`явилась,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлена належним чином (а.с. 16). 04 березня 2025 року від [PERSON] до суду надійшла заява, за змістом якої вона просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 18). Правом подати до суду відзив на позовну заяву [PERSON] не скористався. Поряд із цим, 02 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій [PERSON] проти задоволення позову не заперечував (а.с. 19). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, зважаючи на надані позивачкою та відповідачем заяви, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 18 червня 2016 року Октябрським районним\~у місті\~Полтаві відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Полтавській областізареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,про що складено актовий запис № 291 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 15 (а.с. 9). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, є підстави для розірвання шлюбу. Позивачка скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved