Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 червня 2023 року о 10 год. 00 хв. у с-щі Солотвино, по вул. Тячівська, Тячівського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля "Renault", державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ "Сімбо Капітал". Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 червня 2023 року [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий своєчасно звернувся до Моторного (транспортного) бюро України із повідомленням про ДТП від 19 червня 2023 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 26 червня 2023 року. Вартість відновлювального ремонту автомобіля "Renault", державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 62\~860 грн. 71 коп., які позивач відшкодував ТОВ "Сімбо Капітал". Загальний розмір витрат позивача з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 64\~110 грн. 71 коп. Просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) бюро України 64\~110 грн. 71 коп. та 3 028 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала письмове пояснення, в якому просила в задоволенні позову відмовити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено військову частину [NUMBER] . ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , станом на 16 червня 2023 року, не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 5). Цивільно-правова відповідальність страхувальника, що пов`язана з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом "Renault Kadjar", державний номерний знак [NUMBER] , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією полісу №ЕР-209520031, строк дії договору з 25 червня 2022 року по 24 червня 2023 року (а. с. 8). Із постанови Тячівського районного суду від 29 червня 2023 року відомо, що [PERSON] , 16 червня 2023 року, о 10 год. на вул. Тячівській в с-щі Солотвино Тячівського району Закарпатської області, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки "Фольксваген Крафтер", номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме, не вибрав безпечної швидкості з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та не дотримався безпечної дистанції залежно від швидкості руху і дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Рено", номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмір 850 грн. 00 коп. (а.с. 4). Відповідно до Звіту №2249/23 про оцінку автомобіля "Renault Kadjar", державний номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту автомобіля "Renault Kadjar", державний номерний знак [NUMBER] , без ПДВ складає 62\~860 грн. 71 коп. (а.с. 11-13). Згідно ремонтної калькуляції № 0706 від 03 липня 2023 року вартість ремонту автомобіля "Renault Kadjar", державний номерний знак [NUMBER] , становить 62\~860 грн. 71 коп (а.с. 15-17). Згідно копії наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, відповідно до\~ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, та довідки № 1 від 26 грудня 2023 про розмір відшкодування шкоди, сума, що нарахована до сплати ТОВ "Сімбо Капітал", складає 62 860 грн. 71 коп. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП (а. с. 24). Відповідно до копії платіжної інструкції №979947 від 27 грудня 2023 року, МТСБУ здійснило виплату ТОВ "Сімбо Капітал" в розмірі 62 860 грн. 71 коп. (а. с. 25). Згідно копії акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ, та рахунку-фактури №2249 від 03 липня 2023 року, вартість робіт, проведених ФОП [PERSON] складає 1250 грн. 00 коп. (а. с. 27). Відповідно до\~копії платіжної\~інструкції \~№972918\~від 05\~липня \~2023\~року,\~МТСБУ здійснило\~виплату ФОП\~ [PERSON] в розмірі\~1250\~грн.\~00\~коп.(а. с. 26). Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] з 02 грудня 2021 року по 09 травня 2024 року перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с.55-58). V. Оцінка Суду. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Нормами\~ст. 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. За нормою п. 21.1\~ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3\~статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до п. 39.1.\~ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. п. "а" п. 41.1.\~ст. 41 вказаного Закону\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала автомобілем "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого в ДТП застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією полісу №ЕР-209520031. Згідно із ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього\~Закону\~потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Статтею 38.2.1 Закону встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові від 05 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Аналогічні за своїм змістом висновки зробив також Верховний Суд у своїх постановах від 04 червня 2023 року у справі №686/20281/21 та від 17 січня 2024 року у справі №554/4401/22, який вказав, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також висновок, який вказаний Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №905/1391/19 від 21 серпня 2020 року, де винний у дорожньо-транспортній пригоді військовослужбовець на момент ДТП виконував свої службові обов`язки особисто та цивільно-правова відповідальність якого станом на момент ДТП застрахована не була. У даній справі Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 13.1. ст. 13 ст.\~21\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб власників транспортних засобів. Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року № 166, яким затверджено Єдині зразки номерних знаків транспортних засобів, номерний знак [NUMBER] відноситься до Типу 14, і означає належність до Державної прикордонної служби України. Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач на час ДТП перебував на військовій службі (військова частина [NUMBER] ), а сам транспортний засіб з номерним знаком [NUMBER] , очевидно, належить Державній прикордонній службі України. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач керував вказаним автомобілем не у зв`язку та не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, чи заволодів вказаним автомобілем протиправно чи будь-яким іншим чином, поза волею військової частини. При цьому суд, при розгляді даної справи керується вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України та враховує, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ст. 263 ЦПК України. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). До того ж згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець. Таку особу роботодавець може притягнути до відповідальності лише в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦКУ. Таким чином, у даному випадку, [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, на відміну від юридичної особи, на обліку якої перебував автомобіль "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , водій якого (військовослужбовець військової частини [NUMBER] ), визнаний винним у вказаній вище ДТП. Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Зі змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача на належного в суді не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК. Враховуючи, що позивач Моторного (транспортного) страхового бюро України пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ч.\~1,\~та ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~ Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed