Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась з позовною заявою відповідно до якої просила визнати право приватної власності в порядку спадкування за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на 24/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог було зазначено, що позивачка зверталась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, яка розташована за адресою: 49023, місто Дніпро, вулиця Радистів, 8 із заявою та документами необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після громадянки України [PERSON] , померлої [INFO] . Проте, 22 червня 2023 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих.№ 1872/02-31, якою було постановлено відмовити громадянці України [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 24/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] після гр. [PERSON] померлого [INFO] , спадкоємцем якого за законом була його дружина громадянка України [PERSON] , яка спадщину прийняла та не оформила своїх спадкових прав та яка померла [INFO] , що у свою чергу і стало підставою для звернення до суду з позовною заявою. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представник позивачки надав до суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу без їх участі, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, раніше представником було подано заяву відповідно до якої він просив судові витрати покласти на позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представником надано до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без його участі, рішення прийняти на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги Позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON] ) народилась [INFO] . Її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.03.1983 року (а.с. 36). [INFO] , [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 травня 2021 року (а.с. 33). Станом на день смерті [PERSON] був власником 24/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі: 1) Договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01.12.1995 року за реєстровим №3-3391, на 11/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14); 2) Договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13.11.1990 року за реєстровим № 2-5462, на 13/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, проте не встигла оформити своїх спадкових прав, через початок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на суверенну територію України, була вимушена виїхати за межі кордонів України, зокрема на територію Ірландії. [INFO] , не дочекавшись свого повернення на територію України, Мати померла на території Ірландії, що підтверджується свідоцтвом про факт смерті від 26.09.2022 року, а також довідкою консула посольства України в [PERSON] №6122/8/17-547-299 від 06.10.2022 року щодо засвідчення вірності перекладу свідоцтва про смерть. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері, а отже звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори для того щоб вступити у спадок та зареєструвати своє право власності. Також, враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , у випадку неприйняття спадщини та невизнання за нею права власності на частку, яка належала спочатку [PERSON] , а згодом входила в спадок після його смерті, який прийняла [PERSON] , то спадщина буде вважатись відумерлою та перейде у комунальну власність територіальної громади міста Дніпро представницьким органом якого є Дніпровська міська рада. Враховуючи, що державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори діяв в межах своїх повноважень на підставі чинного законодавства України оскаржувати відмову у вчиненні нотаріальної дії є обранням неправильного методу захисту своїх порушених прав, а відповідно позивачка обрала правильний та ефективний метод захисту своїх прав, а саме звернулась із позовом про визнання права власності в порядку спадкування у зв`язку із неможливістю зареєструвати своє право власності шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно спадкової справи 35/2023 відносно [PERSON] вбачається, що із заявами-претензіями до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори звернулися АТ «Сенс Банк» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Судом було отримано відповіді, на запити, від Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про відсутність заборгованості [PERSON] перед вищезазначеними банками. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з абзацом 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За життя [PERSON] не оформила належним чином правовстановлюючі документи на належне їй нерухоме майно і у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18 (провадження № 61-13162св19). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Визнання за позивачкою права власності на спадкове нерухоме майно є ефективним способом поновлення порушених прав позивачки, сприятиме стабільності цивільного обороту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved