Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 55 652,28 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 03.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - первісний кредитор, ТОВ «Мілоан») та [PERSON] (далі - відповідач) укладено кредитний договір № 5146797. В подальшому, 10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги № 06Т, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відтак, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 55 652,28 грн, з яких 12 441 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 056,28 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 155 грн - заборгованість за комісійними винагородами. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 5146797 від 03.04.2021 року в розмірі 55 652,28 грн. Посилаючись на те, що кредитор виконав своє зобов`язання перед відповідачем по видачі кредиту, але останнім кредит не погашається, правонаступник первісного кредитору звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості. Ухвалою суду від 27.01.2025 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вказавши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 03.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5146797 (далі - кредитний договір) на наступних умовах: кредит в розмірі 15 000,00 грн, строком на 30 днів з 03.04.2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 03.05.2021 року. Комісія за надання кредиту 1 155 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 4 725 грн, які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з Анкетою-заявкою на кредит № 5146797 від 03.04.2021 року визначено умови кредитного договору та зазначено відомості про позичальника [PERSON] , процес оформлення та розгляду заявки. Перерахування коштів за кредитним договором у сумі 15 000 грн [PERSON] позивач підтверджує платіжним дорученням ТОВ «Мілоан» № 42997430 від 03.04.2021 року. 10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги № 06Т, у відповідності до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 55 652,28 грн, з яких 12 441 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 42 056,28 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 155 грн - сума заборгованості за комісією. Проведення оплати за Договором відступлення прав вимоги року № 06Т від 10.08.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» підтверджено платіжними дорученнями № 1470 від 03.09.2021 року на суму 400 000 грн, № 1519 від 09.09.2021 року на суму 262 500 грн, № 1190 від 16.09.2021 на суму 262 500 грн, № 1578 від 23.09.2021 на суму 262 500 грн, № 16 від 30.09.2021 року на суму 262 500 грн, № 1595 від 07.10.2021 року на суму 262 500 грн, № 1604 від 11.10.2021 року на суму 262 500 грн, № 1631 від 21.10.2021 року на суму 262 500 грн, № 1660 від 28.10.2021 року на суму 262 500 грн, № 1688 від 04.11.2021 року на суму 262 500 грн, № 1731 від 11.01.2021 року на суму 262 500 грн, № 5 від 18.11.2021 року на суму 262 500 грн, № 24 від 25.11.2021 року на суму 258 922,38 грн. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Позивачем не представлено суду доказів електронної ідентифікації особи відповідача при укладенні кредитного договору та підписання ним електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий або ж в іншому порядку, зазначеному у договорі. Таким чином, позивачем не доведено укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору про споживчий кредит № 5146797 від 03.04.2021 року. Щодо наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 42997430 від 03.04.2021 року, наданого позивачем на підтвердження виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 15 000 грн [PERSON] (позичальнику) на його картковий рахунок згідно кредитного договору, суд зазначає наступне. ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, а не банківською, яка не має права відкривати рахунки позичальникам, а лише перераховує кошти за зазначеними позичальником реквізитами за допомогою сервісів платіжних систем, у зв`язку з чим повний номер платіжної карти на яку перераховано кредитні кошти зберігається у платіжної системи LiqPey. Суд звертає увагу на те, що у Договорі про споживчий кредит № № 5146797 від 03.04.2021 року, а також анкеті - заявки не зазначено номеру банківської картки [PERSON] для перерахунку коштів. Станом на 29.01.2021 року здійснення безготівкових розрахунків регулювалось відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 (далі - Інструкція). Відповідно до пункту 1.4 Інструкції платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Згідно додатку 3 до Інструкції , платіжне доручення містить обов`язкові реквізити про дату одержання платіжного доручення банком та дату проведення, з підписом банку. З Додатку 9 до Інструкції слідує, що датою одержання є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік отримання банком платника розрахункового документа, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Датою виконання є відмітка, де зазначаються число, місяці, рік списання коштів з рахунку платника, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. З зазначеного слідує, що платіжне доручення без відміток банку про дату отримання та виконання не є документом, що підтверджує здійснення платіжної операції. З платіжного доручення № 42997430 від 03.04.2021, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відмітки про дату отримання та виконання банком платіжного доручення ТОВ «Мілоан» відсутні. Таким чином, платіжне доручення № 42997430 від 03.04.2021 не можна вважати належним доказом надання грошових коштів ТОВ «Мілоан» у розмірі 15 000 грн [PERSON] (позичальнику). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач не підтвердив факту укладення кредитного договору із відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за таким договором. Отже, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволенню не підлягають. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір, покладається на позивача.

Outcome: dismissed