Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 08 листопада 2001 року, як член Універсальної товарної біржі «Нерухомість» та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна N?123 квартири [ADDRESS] . У вищевказаному договорі йшлось про те, що позивач [PERSON] купує квартиру у [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В договорі зазначено, що право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу N?9355 від 17 листопада 1995 року посвідченим державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області Дмитрієвою В.В. і зареєстрованим 17 листопада 1995 року в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації за N?31 кн. 7, стр. 174. На підтвердження укладеної угоди, позивачем було сплачено 1700 грн. Після виконання зобов?язань покупця відповідач передав ключі від квартири та позивач вселився у спірне приміщення. Враховуючи вимоги ст. 675 ЦК України договір купівлі - продажу або міни жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Позивач зазначив, що під час оформлення угоди на біржі йому не було роз?яснено, що у подальшому він не матиме змоги продати або обміняти вищевказану квартиру за тієї причини, що вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, тому, оскільки позивач за законом зобов?язаний був відразу оформити даний договір квартири від 08 листопада 2001 року у нотаріуса, проте, не зробив цього, на даний час, бажає узаконити належну йому квартиру та отримати документи, що підтверджують право власності на неї, звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.12.2025. У зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, судом було вікладено підготовче судове засідання на 10.01.2025. Судове засідання 10.01.2025 за клопотанням позивача було відкладено на 31.01.2025 для надання можливості надати довідку з реєстру речових прав з інформацією відносно об1єкта нерухомості-квартири. 31.01.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній підтримав доводи викладені в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. У зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача, розгляд справи відкладено на 14.02.2025 та в подальшому на 12.03.2025. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 12 по 14 березня 2025 року, розгляд справи перенесено на 01.04.2025. 01.04.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача, розгляд справи відкладено на 15.04.2025. 14.04.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. В заяві відповідач підтвердив, що він дійсно за договором купівлі-продажу відчужив на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , крім того в заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в підготовчому судодовому засіданні без участі сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2001 між членом біржі [PERSON] , далі продавець, який проживає за адресою: [ADDRESS] та членом біржі [PERSON] , далі покупець, що мешкає за адресою [ADDRESS] , укладено договір №123 купівлі-продажу нерухомого майна, у виді квартири [ADDRESS] на товарній біржі «Нерухомість», відповідно до умов якого [PERSON] , набув право власності на вказане майно. Відповідно до п. 1.2 договору, право власності продавця на квартиру підтверджується договором купівлі-продажу №9355 від 17.11.1995, посвідченим державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрований 17.11.1995 року в Южноукраїнському БТІ за №31, кн. 7, стор 174. Інвентаризаційна оцінка квартири складає 9 405,88 грн. (п. 2.1 договору). Відповідно до п. 2.2 договору квартира продана за 1700 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору. Договір складений відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість» у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 123 від 08.11.2001. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.11.2001 № 123 зареєстрований у Южноукраїнському БТІ, записаний у реєстрову книгу №19 стор220 за реєстровим №31 21.11.2001. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] будь-які відомості з державного реєстру речових прав, прав власності на нерухоме майно, з єдиного реєстру заборон відчуження, з державного реєстру іпотек відсутні. Суд звертає увагу, що правовідносини між сторонами виникли в момент укладення відповідного договору - 18 січня 1995 року, в той час як Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений в статті 58 Конституції України, у якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином заявлені вимоги підлягають оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору. Як регламентували статті 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Водночас біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто ЦК УРСР від 18 липня 1963 року не встановлював вимог щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу квартир. Відповідно до статті 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зважаючи на викладені вимоги законодавства і регламентацію правовідносин, що виникли між сторонами, суд не встановив неправомірності в діях продавця відносно підстав для відчуження зазначеної квартири. У той же час суд не виявив порушень закону і в придбанні позивачем указаної нерухомості. Отже перевіривши факти і обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, установивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Суд визнає укладений договір дійсним, оскільки вимоги діючого на час його укладення цивільного законодавства були виконані в повному обсязі, відбулось фактичне виконання умов договору сторонами та була здійснена державна реєстрація набутих майнових прав.

Outcome: approved