Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Коломацької селищної ради, треті особи: [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , яким спадкодавець володів на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Різуненківської сільської ради народних депутатів 23 травня 1990 року, та який відноситься до колгоспного типу двору, головою якого є спадкодавець. Крім того позивачка вказала, що на випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області Курбет Л.Ф. за реєстровим №23, яким заповів їй все своє майно. Також позивачка зазначила, що до складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0757 га з кадастровим номером 6323280600:03:000:0121, яку вона успадкувала і 11 жовтня 2013 року отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Обґрунтовуючи заявлену\~у позові\~вимогу [PERSON] \~крім того\~вказала,\~що вона прийняла спадщину, будь-які\~інші заяви\~про прийняття\~спадщини,\~яка відкрилася після смерті [PERSON] , не подавалися, інші свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не видавалися, спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні, позаяк дружина спадкодавця та її мати [PERSON] померла, а діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовилась на її користь та надали згоду на спадкування нею майна спадкодавця. З огляду на вказані вище обставини, а також враховуючи, що, будучи єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , у позивачки відсутня можливість оформити свої спадкові права на спірний житловий будинок, позаяк за життя [PERSON] не зареєстрував за собою право особистої приватної власності на нерухоме майно після виключення із законодавства України юридичного поняття «колгоспний двір», що й стало перешкодою для реалізації [PERSON] \~права на спадкування, позивачка просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 20 березня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження за вказаним вище позовом і розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. В підготовче судове засідання [PERSON] \~не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 45, 53), водночас нею 19 березня 2025 року до суду подано заяву за вх. № 532/01-55/25 (а.с. 32), в якій позивачка просила розгляд справи провести за її відсутності, а також зазначила про підтримання нею заявлених вимог. Представник Коломацької селищної ради, будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 42), у підготовче судове засідання не з`явився, водночас Коломацьким селищним головою [PERSON] 24 березня 2025 року до суду подано заяву за вх. ЕС№569/01-55/25 (а.с. 49-50), в якій останній просив суд провести розгляд справи за відсутності представника Коломацької селищної ради, а також зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення заявленої [PERSON] \~вимоги. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, водночас 24 березня 2025 року до канцелярії суду надійшла заява за вх.№568/01-55/25, в якій [PERSON] просила суд розгляд справи провести за її відсутності, а також повідомила, що вона не заперечує проти задоволення позову (а.с. 51). Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явився, водночас 24 березня 2025 року до канцелярії суду надійшла заява за вх.№554/01-55/25, в якій [PERSON] просив суд розгляд справи провести за його відсутності, а також повідомив, що він не заперечує проти задоволення позову (а.с. 46-48). \~\~Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони та представники третіх осіб до суду не з`явилися, надавши згоду на розгляд справи у судовому засіданні за їх відсутності, а також взявши до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, а позивач наполіг на їх задоволенні, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у загальному порядку у судовому засіданні без участі сторін і третіх осіб, а також без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши зміст позовної заяви із додатками, а також інших матеріалів справи, включаючи і зміст заяви відповідача про визнання позову, суд дійшов такого висновку. Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог, що має свій прояв у матеріально-правовій заінтересованості позивача. Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206 та 207 цього Кодексу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення. Відповідно до частин першої та другої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 1999 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 липня 2012 року Різуненківською сільською радою Коломацького району Харківської області, [INFO] у віці 60 років помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 04 липня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №16 (а.с. 14). Із дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2021 року виконавчим комітетом Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області, вбачається, що [INFO] в селищі Чутове Чутівського району Полтавської області у віці 67 років померла [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за №55 (а.с. 15). [INFO] в селі Рідкодуб Валківського району Харківської області в [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим вдруге відділом запису актів громадянського стану Валківської районної державної адміністрації Харківської області 11 червня 1993 року (а.с. 13 ). Згідно даних, зафіксованих у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданому 14 серпня 1993 року Різуненківською сільською радою Валківського району Харківській області, 14 серпня 1993 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №4, після укладення якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із заповіту, посвідченого 03 липня 2012 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Коломацького району Харківської області Курбет Л.Ф., [PERSON] на випадок своєї смерті здійснив особисте розпорядження, за яким все своє майно заповів дочці [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Згідно витягу з реєстру територіальної громади за №2025/000123338, сформованого 06 січня 2025 року на підставі відомостей, отриманих від Коломацької територіальної громади, [PERSON] з лютого 1998 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Різуненківської сільської ради народних депутатів 23 травня 1990 року та зареєстрованого у Валківському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1990 року в реєстрову книгу за №1 за реєстровим № 83, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 19). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Харківської області Назарько Н.С. 11 жовтня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за №255, [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 03 липня 2012 року виконавчим комітетом Покровської сільської Коломацького району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за №23, успадкувала після смерті свого батька [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0757 га з кадастровим номером 6323280600:03:000:0121 (а.с. 17). Із витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~прав та їх обтяжень індексний №10725937, сформованого 11 жовтня 2013 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0757 га з кадастровим номером 6323280600:03:000:0121 і її право власності зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Коломацької державної нотаріальної контори Харківської області Назарько Н.С. 11 жовтня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за №255 (а.с. 18). Згідно інформаційної довідки за №6, виданої 24 січня 2025 року Коломацьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації Коломацької селищної ради, за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Різуненківської сільської ради народних депутатів 23 травня 1990 року, згідно рішення виконкому Валківської районної ради народних депутатів №42 від 20 лютого 1990 року, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). 24 січня 2025 року Коломацьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації Коломацької селищної ради на замовлення [PERSON] проведено технічну інвентаризацію будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої 24 січня 2025 року складено відповідний технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 20-22). Крім того, комунальним підприємством «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» 27 січня 2025 року проведено повторну технічну інвентаризацію житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27 січня 2025 року (а.с. 23-27). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №80229094, виданої 24 лютого 2025 року Валківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 21 грудня 2012 року Коломацькою державною нотаріальною конторою до Спадкового реєстру внесений реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за №53990482 (номер у нотаріуса 122/2012) і ця спадкова справа заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 30). З інформації, наданої завідувачем Валківської державної нотаріальної контори Наталією Кобзар (а.с. 29), вбачається, що з приводу спадщини, яка відкрилася після померлого [INFO] [PERSON] , 21 грудня 2012 року Коломацькою державною нотаріальною конторою Харківської області відкрита спадкова справа за №122/2012 рік, номер у спадковому реєстрі 53990482. Також, згідно даних, зазначених в інформації, спадкоємці за законом син спадкодавця [PERSON] , донька спадкодавця [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] від спадщини відмовилися на користь доньки спадкодавця [PERSON] , про що 21 грудня 2012 року подали нотаріусу відповідні заяви, які зареєстровані у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №322, №323, №324. Донька спадкодавця [PERSON] спадщину фактично прийняла згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України (спільне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини). 11 жовтня 2013 року спадкоємець [PERSON] подала до Коломацької державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [INFO] батька [PERSON] , яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №244. Будь-які інші заяви про прийняття спадщини, або ж про відмову від її прийняття до нотаріальної контори станом на 22 лютого 2025 року до Коломацької державної нотаріальної контори та Валківської державної нотаріальної контори не надходили. Крім того в інформації завідувач Валківської державної нотаріальної контори зазначила, що [PERSON] є спадкоємцем всього належного спадкодавцю майна на підставі заповіту, посвідченого 03 липня 2012 року Покровською сільською радою Коломацького району за реєстровим №23, який на час відкриття спадщини є чинним, не зміненим та не скасованим. 11 жовтня 2013 року [PERSON] Коломацькою державною нотаріальною конторою Харківської області видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за №255, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0757 га з кадастровим номером 6323280600:03:000:0121. Свідоцтва про право на спадщину щодо іншого майна станом на 22 лютого 2025 року не видавалися. Також в інформації зазначено, що спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, що передбачено ст. 1241 ЦК України, відсутні. Крім того завідувач Валківської державної нотаріальної контори в інформації повідомила, що згідно наданої 24 січня 2025 року Коломацьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації Коломацької селищної ради інформаційної довідки за №6, а також з наданого до нотаріальної контори технічного паспорта та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Різуненківської сільської ради народних депутатів Коломацького району 23 травня 1990 року, зареєстрованого у Валківському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1990 року в реєстрову книгу 1 за №83, вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить до колгоспного типу двору, головою двору значиться [PERSON] . За життя власника будинок з колгоспного типу двору на робочий тип двору не переоформлений та належним чином не зареєстрований, з огляду на що оформити в нотаріальному порядку спадкові права на вказаний будинок неможливо. Згідно висновку про ринкову вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складеного 04 лютого 2025 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «КОНСУЛАТ 2020», ринкова вартість житлового будинку загальною площею 50,9 квадратних метрів, житловою площею 26,7 квадратних метрів, який розташований за адресою: [ADDRESS] , складає 110000 гривень 00 копійок (а.с. 31). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України закріплені положення, згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Правовідносини щодо майна колгоспного двору регулювалися ст.ст. 120-126 ЦК Української PCP. Положеннями ст.ст. 120, 123 ЦК Української PCP (в редакції від 18 липня 1963 року), визначалося, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Пленум Верховного суду України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Чинним законодавством України поняття «колгоспний двір» не визначено. З прийняттям Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, який втратив чинність 20 червня 2007 року, колгоспний двір припинив своє існування. З ЦК Української РСР вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16 грудня 1993 року №3718ХІІ, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.\~1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. За правилами. визначеними ч.1\~ст. 1223 ЦК України,\~право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а ст. 16 ЦК України\~передбачено, що засобом захисту свого права є визнання права. Пленум Верховного\~Суду України\~у п.23\~постанови №\~7\~від 30\~травня 2008\~року \~ «Про\~судову практику\~ у\~справах про\~спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав. Так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Згідно положень, закріплених у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Приписами, закріпленими у ст. 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У частинах 1 та 2 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В\~судовому засіданні\~підтверджено,\~що житловий\~будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~дійсно, мав\~ статус колгоспного\~ двору,\~ головою та \~єдиним членом якого\~був спадкодавець [PERSON] , якому на день його смерті\~ на підставі\~свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Різуненківської сільської ради народних депутатів Коломацького району 23 травня 1990 року, зареєстрованого у Валківському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1990 року в реєстрову книгу 1 за №83, належало право на майно колгоспного двору, яке набуте спадкодавцем правомірно, тобто на підставах, що не заборонені законом. Крім того, у судовому засіданні доведено належними і допустимими доказами, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і вона прийняла спадщину у порядку, встановленому ч.3 ст. 1268 ЦК України (спільне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини). Таким чином, з огляду на те,\~що у судовому засіданні повністю доведені\~належними і\~допустимими доказами \~всі обставини,\~на які\~позивачка посилалася\~як на\~підставу заявленої вимоги,\~а також\~взявши до\~уваги те,\~що право \~на житловий\~будинок набуто\~спадкодавцем правомірно\~на підставах,\~які не\~заборонені законом, і що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , врахувавши позицію відповідача, згідно якої він повністю визнав позов, суд дійшов висновку про\~наявність підстав\~для задоволення заявленої \~вимоги шляхом визнання\~за [PERSON] права\~власності на\~житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~в порядку спадкування за заповітом. З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що, з врахуванням висловленого позивачкою наміру та бажання самостійно понести витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, не вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд покладає їх на позивача та не стягує із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору, позаяк це не суперечить принципу диспозитивності.

Outcome: approved