Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та заперечень відповідача. 1. 05.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач та/або ТОВ «ФК «ЄАПБ») в особі представника, звернулося до [PERSON] (далі відповідач та/або позичальник) з вимогами про стягнення суми заборгованості у розмірі 35999,00 гривень за Кредитним договором № 78517994, суми заборгованості у розмірі 20125,00 гривень за Кредитним договором № 100170694, та понесені позивачем судові витрати. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 06.02.2023 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір позики № 78517994. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (Новий кредитор та/або ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35999,00 гривень, з яких: 9000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 26999,00 гривень сума заборгованості за відсотками. 12.05.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100170694. 28.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 28092023, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 28.09.2023 року до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20125,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 14625,00 гривень сума заборгованості за відсотками; 500,00 гривень заборгованість за комісією. У зв`язку з вищевикладеним у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом. 3. 22.08.2024 року на адресу суду від позивача, в особі представника, надійшли додаткові пояснення, де пояснив, що Договір позики № 78517994 від 06.02.2023 року та Кредитний договір № 100170694 від 12.05.2023 року укладені між Первісними позикодавцями/кредиторами та відповідачем в електронній формі шляхом направлення електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо доказів, які підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу представник позивача зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних (позичкових) коштів за укладеним договором, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором (позикодавцем), а дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит та є банківською таємницею. Окрім того, звернув увагу суду на те, що через велику кількість боржників, зазначених у Реєстрі, до позовної заяви було додано копії (Витягу) з реєстру боржників, що містить лише дані [PERSON] (а.с. 87-98) 4. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви, зокрема, просив справу розглянути за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. (зворотній а.с. 6) 6. 02.08.2024 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд», від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. (а.с. 82-85) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 року цивільна справа № 496/4550/24 була передана до провадження на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 75) 8. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.07.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 78-79) 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12.11.2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. (а.с. 101-102) 11. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 12. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 86, 121), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 13. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, останній зазначив, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). 14. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 15. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 16. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 17. 06.02.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] був укладений Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78517994, відповідно до умов якого позичальник отримав позику у розмірі 9000,00 гривень строком на 30 днів, з фіксованою відсотковою ставкою 2,5% за день. (а.с. 8-9) 18. Додатком № 1 до Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78517994 від 06.02.2023 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 10) 19. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. (а.с. 11-14) 20. Факт укладення Договору факторингу № 14/06/21 також підтверджується копією платіжної інструкції № 20020 від 28.07.2023 року. (а.с. 15) 21. 28.07.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) укладено Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. (а.с. 16) 22. 26.07.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) укладено Додаткову угоду № 9 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. (а.с. 17) 23. 26.07.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» складений та підписаний Акт прийому-передачі Реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. (а.с. 18) 24. Згідно копії Реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 78517994 від 06.02.2023 року, розмір заборгованості за яким складає 35999,00 гривень. (а.с. 19-21) 25. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 78517994 від 06.02.2023 року за період з 26.07.2023 року по 31.12.2023 року, [PERSON] , станом на 31.12.2023 року має заборгованість за Кредитним договором № 78517994 від 06.02.2023 року, яка не погашена, та складає 35999,00 гривень. (а.с. 22) 26. На підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості, відповідно до якого загальна заборгованість [PERSON] перед Первісним кредитором станом на 26.07.2023 року складає 35999,00 гривень. (а.с. 92-95) 27. Відповідно до листа АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/8162 від 19.12.2024 року, № БТ/1207 від 06.02.2025 року на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку, на яку 06.02.2023 року було зарахування коштів в сумі 9000,00 гривень. Додатково повідомлено, що кошти зараховувалися не по реквізитам, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація, щодо призначення та рахунків відправників. Відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили з призначенням за кредитним договором № 78517994 банк не можу. (а.с. 111, 118) 28. 12.05.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 100170694, відповідно до умов якого позичальник отримав позику у розмірі 5000,00 гривень строком на 105 днів, з 12.05.2023 року до 25.08.2023 року. (а.с. 29-34) 29. Додатком № 1 та Додатковим № 2 до Договору про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року є, відповідно, Графік платежів за договором про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року та Паспорт споживчого кредиту № 100170694. (зворотній а.с. 34, а.с. 35) 30. 28.09.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 28092023, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. (а.с. 36-40) 31. Факт укладення Договору факторингу № 28092023 також підтверджується копією платіжної інструкції № 20267 від 03.10.2023 року. (а.с. 41) 32. Згідно копії Акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 2 за Договором факторингу № 28092023 від 28.09.2023 року (а.с. 42) та копії Реєстру боржників № 2 від 28.09.2023 року, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Кредитний договір № 100170694, розмір заборгованості за яким складає 20125,00 гривень. (а.с. 43-46) 33. З розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 100170694 від 12.05.2023 року за період з 28.09.2023 року по 31.12.2023 року, [PERSON] , станом на 31.12.2023 року має заборгованість за Кредитним договором № 100170694 від 12.05.2023 року, яка не погашена, та складає 20125,00 гривень. (а.с. 47) 34. З копії відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с. 48-49) та копії платіжного доручення 64589275 від 12.05.2023 року (а.с. 50), вбачається, що грошові кошти в розмірі 5000,00 гривень були перераховані на рахунок [PERSON] . 35. Відповідно до листа АТ «КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250110/7388-БТ від 17.01.2025 року, на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку, на яку 12.05.2023 року було зарахування коштів в сумі 5000,00 гривень. (а.с. 116) V. Оцінка Суду. 36. В ч. 1 ст.\~14\~ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 37. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 38. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 39. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 40. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 41. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. 42. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. 43. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 44. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 45. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 46. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 47. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 48. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 49. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 50. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 51. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 52. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 53. Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України). 54. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). 55. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 56. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 57. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 58. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 59. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. 60. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. 61. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 62. За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 63. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. 64. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 65. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 66. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. 67. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц та у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. 68. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. 69. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі № 755/15965/17). 70. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. 71. У постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо). 72. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). 73. При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. 74. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. 75. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 року у справі № 910/11177/20). 76. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 року у справі № 911/3185/20). 77. Як встановлено судом, що Договір позики № 78517994 за яким позичальником виступає відповідач укладений між відповідачем та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 06.02.2023 року. 78. В той же час: Договір факторингу № 14/06/21 був укладений 14.06.2021 року. 79. Таким чином, з вищенаведеного слідує, що на момент укладення Договору факторингу боргові зобов`язання відповідача за Договором позики № 78517994 від 06.02.2023 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення Договору факторингу. Відтак, суд вважає, що у ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як Клієнта, не виникло право вимоги за зобов`язанням до відповідача, яке вони могли б передати на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року. 80. Додатково суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за Договором факторингу, як і за іншими договорами. 81. Також, при вирішенні позову, суд враховує те, що укладенням додаткових угод до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року лише продовжено строк дії договору факторингу між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». При цьому, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 14.06.2021 року додатковими угодами не змінений, відтак, суд вважає, що вони не є новими договорами факторингу та не можуть підтверджувати перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до відповідача за Договором позики № 78517994 від 06.02.2023 року. 82. Щодо Договору про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року суд дійшов наступного висновку. 83. Обґрунтовуючи право на стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року, позивач надав суду копію вказаного договору, копію платіжного доручення 64589275 від 12.05.2023 року, лист АТ «КБ «ПриватБанк» та розрахунок заборгованості. 84. З наданих позивачем документів вбачається, що первісний кредитор за Договором про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року, свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Натомість, в порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Протилежного відповідачем суду не доведено. 85. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 86. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). 87. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 88. Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВСУ від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах зазначає Суд. Окрім цього Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). 89. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 90. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). 91. Таким чином, враховуючи наведене, оцінивши до дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, кожного окремо, а також у їх сукупності, враховуючи те що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами факт переходу права вимоги до відповідача за Договором позики № 78517994 від 06.02.2023 року від первісного кредитора до позивача, суд приходить до висновку про те, що Договором позики № 78517994 від 06.02.2023 року, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем, не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ», що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. Разом з тим, Суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 100170694 від 12.05.2023 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 92. Як вбачається з наданої копії платіжної інструкції № 69310 від 20.05.2024 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1085,78 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 20125,00 грн. ? 3028,00 грн. ? 56124,00 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial