Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. ТОВ «ФК «Процент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування зазначає, що 01.10.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 396-363-1, відповідно до якого, [PERSON] надано кредит у розмірі 2700,00 грн., строком на 365 календарні дні шляхом переказу на її платіжку картку № [NUMBER] емітовану в АТ "КБ«Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом 3,5% від суми за кожен день. Товариство належним чином виконало умови Договору надавши позичальнику грошові кошти, однак, відповідачка не виконала умови договору. У зв`язку з порушенням нею взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 37192,50 грн., яку позивач просить стягнути, а також судові витрати у справі. 1.2. Від представника відповідачки адвокатки Рідченко М.В. надійшло клопотання, що розцінюється як відзив, згідно якого відповідачка [PERSON] позов визнає частково, а саме: щодо стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2700,00 грн. Однак, вважає, що судом має бути зменшено розмір заборгованості за нарахованими процентами, яка визначена позивачем в розмірі 34492,50 грн, та витрати на професійну правничу допомогу, які становлять 10000,00 грн., оскільки вважає ці суми завищеними. В обґрунтування зазначає, що згідно п.1.2 розділу 1 кредитного договору від 01.10.2023 зазначено, що процентна ставка за користування кредитом становить -3,5% від суми кредиту за кожен день, річна процентна ставка становить 1277,50%. В той час, в п.3.3. розділу 3 «відповідальність за невиконання або неналежного виконання договору» вказано, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених договором, сторони погодили, що позичальнику встановлюється відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою - 3.5% (річна процентна ставка становить 1277.50 %) від суми несвоєчасно і звернутих грошових коштів переданих. Вважає, що згідно укладеного договору визначено процентну ставку, як за користування кредитом, так і в якості відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. Окрім того, [PERSON] на даний час не працевлаштована, має на утриманні двох малолітніх дітей, а тому стягнення навіть суми заборгованості по кредиту поставить відповідачку у скрутне матеріальне становище, тому просить стягнути з неї суму боргу у розмірі 2700, 00 грн, зменшити розмір заборгованості за нарахованими відсотками та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Також враховуючи скрутний матеріальний стан відповідачки, просить розстрочити стягнуту з [PERSON] заборгованість за кредитним договором рівними частинами строком на 12 місяців. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 15.11.2024 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 13.01.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувані матеріали надійшли до суду 03.02.2025. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 01.10.2023 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 396-363-1 шляхом подачі пропозиції про укладення кредитного договору. Відповідно до його умов ТОВ «ФК «Процент» надало відповідачці кредит у розмірі 2700,00 грн., строком на 365 днів, до 30.09.2024 року, шляхом переказу на її платіжну картку № № [NUMBER] емітовану в АТ «КБ`Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожний день користування (1277,5% річних). Даний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора за номером телефону. Сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Згідно умов договору відповідачка зобов`язана сплачувати проценти періодичними платежами кожні 30 днів (а.с.14). [PERSON] отримала грошові кошти у розмір 2700,00 грн., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія квитанції №658773528 від 01.10.2023 (а.с.16). Належність банківської картки № [NUMBER] [PERSON] , зарахування 01.10.2023 на дану картку грошових коштів у сумі 2700, 00грн та активне користування даною карткою та коштами підтверджується інформацією та випискою по рахунку, наданою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.71-72). Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком, заборгованість [PERSON] за період з 01.10.2023 по 30.10.2024 за вказаним кредитним договором становить 37192,50 грн. з яких 2700, 00 грн. заборгованість за сумою кредиту та 34492,50 грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам. (а.с.17-21). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною першою ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. У відповідності дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так як передумов про розстрочення виконання рішення наведеною статтею не передбачено, при вирішенні цього клопотання суд керується правилами ст. 435 ЦПК України, яка припускає вчинення такої дії на стадії виконання рішення і відповідно до якої за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або члена його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може розстрочити виконання рішення. Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує, що за змістом вказаної статті цивільного процесуального закону суд може розстрочити виконання рішення лише за наявності обставин, що утруднюють його виконання, і вважає, що доводи відповідача про його скрутний майновий стан, підтверджують надані нею фактичні дані. Сукупність перелічених обставин, що мають істотне значення для вирішення заяви, суд визнає за винятковий випадок, такий, що дає можливість для розстрочки виконання рішення. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1.За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію. Суд робить висновок, що 01.10.2023 виникли договірні відносини між ТОВ ФК «Процент», та відповідачкою у зв`язку з укладенням кредитного договору № 396-363-1. [PERSON] будучи вільною в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідачка погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначені в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки 414949хххххх5454 належної відповідачці, що підтверджується матеріалами справи. Суми, які підлягають стягненню, відповідають умовам Договору та строку його дії, а саме: сума кредиту в розмірі 2700, 00 грн., заборгованість за відсотками у розмірі - 34492,50 грн. які нараховані в межах строку кредитування, тобто за 365 днів за процентною ставка 3,5 %. Отже, суми, які підлягають стягненню, повністю відповідають умовам договору та строку його дії, доведені матеріалами справи, що означає, що позивач довів свою позицію суду. Натомість відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, тому суд залишає їх поза увагою, оскільки такі не підтверджені жодними доказами та спростовані матеріалами справи. В підсумку суд позов задовольняє. 5.2. Вирішуючи клопотання [PERSON] щодо розстрочки заборгованості, суд враховує скрутний майновий стан відповідачки, перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність стабільного доходу, тому розстрочує виконання рішення на дванадцять місяців. Такий строк розстрочення виконання рішення суду забезпечить баланс між захистом прав позивача та майновою відповідальністю відповідача з врахуванням його життєвої ситуації. 5.3 Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Сторона позивача вказує, що понесені ТОВ ФК «ПРОЦЕНТ» витрати на правничу допомогу становлять 10 000 грн., на підтвердження суду надано: договір №03/06/2024 про надання юридичної послуг від 03.06.2024; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 адвоката Руденко К.В., акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору про надання юридичних послуг від 03.06.2024 (а.с.43-47). Суд зазначає, що стороною відповідача було подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу і на його переконання заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є не складною та не потребує особливих затрат часу на її складання, пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначений та не потребує великих зусиль для його зібрання. Відтак вважає, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути зменшені. Враховуючи конкретні обставини справи, що розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін, що в порядку наданої правової допомоги адвокатом було написано і подано до суду лише один документ, який потребував значної попередньої підготовки і зібрання доказів, - це позовну заяву з додатками, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру завищених витрат, суд робить висновок, що витрати на правничу допомогу мають буди зменшені до 5000 грн. Це відповідає критерію їх розумності і є співмірними із складністю справи та виконаними роботами. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved