Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до КП «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради про нарахування та стягнення заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради від 25 вересня 2020 року № 9-к [PERSON] з 01 жовтня 2020 року призначено на посаду головного бухгалтера підприємства з посадовим окладом згідно штатного розпису. Разом із тим, наказом підприємства від 19 жовтня 2023 року її звільнено з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та за угодою сторін. Так, позивач вказує, що, ознайомившись зі штатним розписом КП\~«Черкасиінвестбуд», що введено з 01 серпня 2023 року наказом відповідача від 28 липня 2023 року, та табелем обліку використання робочого часу за жовтень 2023 року, і вважає, що КП «Черкасиінвестбуд» хибно нараховано та виплачено заробітну плату на користь позивача. Згідно із табелем обліку використання робочого часу позивачем у жовтні 2023 року відпрацьовано один робочий день. Згідно актуального на момент нарахування заробітної плати штатного розпису, посадовий оклад позивачі становив 33\~000 грн., що у розрахунку на один робочий день становить 1\~500\~грн. Разом із тим, як вважає позивач, вказана сума не врахована у розрахунково - платіжній відомості № КП-0000010 за жовтень 2023 року. Окрім цього, у вказаній відомості не враховано доплату розміром у 10% встановлену відповідним штатним розписом, що за жовтень 2023\~року, у розрахунку за один робочий день, становить 150 грн. Відповідно до наказу КП «Черкасиінвестбуд» № 4-в про надання відпустки [PERSON] протягом 24 календарних днів, в період з 25 вересня 2023 року по 18\~жовтня 2023\~року, перебувала у щорічній основній відпустці. Таким чином, на жовтень 2023 року припало 18 днів календарної відпустки, як зазначено, позивачу мало б бути нараховано оплату у розмірі 15161 грн. 94 коп., зважаючи на те, що середня заробітна плата за день становить 842 грн. 33 коп. Однак, за вказаний період відпустки, на користь позивача нараховано лише 5 896 грн. 31 коп., тобто згідно розрахунково-платіжної відомості №\~КП-0000010 за жовтень 2023 року їй не донараховано кошти у розмірі 9\~255\~грн. 63\~коп. Окрім цього, у позовній заяві зазначено, що відповідачем на користь позивача не враховано у розрахунково - платіжній відомості № КП-0000010 за жовтень 2023\~року нарахування компенсації за 39 днів невикористаної відпустки на підставі наказу КП\~«Черкасиінвестбуд» №\~10-к від 19.10.2023 у розмірі 32 850 грн. 87 коп. Таким чином, загальна сума нарахованих коштів, не відображених у розрахунково\~-платіжній відомості № КП-0000010 за жовтень 2023 року, становить 43\~756 грн. 50\~коп. При цьому, за вказаний період на користь позивача відповідачем виплачено заробітну плату у розмірі 29\~999\~грн. 48 коп., також сторона позивача враховує, що додатково з нарахованої заробітної плати утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що становить 8 532 грн. 52 коп. На думку позивача, борг Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» перед позивачем по заробітній платі склав 5\~224 грн. 50 коп. Позивач вказує, що недонарахована заробітна плата в розмірі 43\~756 грн. 50 коп. значно вплинула на страховий стаж [PERSON] . Таким чином,\~позивач просить\~суд,\~-\~зобов`язати Комунальне\~підприємство «Черкасиінвестбуд»\~Черкаської міської\~ради нарахувати їй заробітну плату за жовтень 2023\~року у розмірі 43\~756грн. 50коп. та зобов`язати відповідача виплатити позивачу заробітну плату за жовтень 2023 року у розмірі 5\~224грн. 50коп. Ухвалою суду від 19.12.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом. Відповідач вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору. Так, перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався 20.10.2023 (з наступного дня за днем здійснення розрахунку при звільненні),а сплив цей строк 20.01.2024, враховуючи його продовження на строк дії карантину. Оскільки позивач звернулася до суду з позовом 03.12.2024, то вона пропустила тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч.\~1 ст.\~233 КЗпП. Отже, наявна підстава для відмови у задоволенні позову з цих підстав. Також зазначено, що у провадженні Соснівського районного суду м.\~Черкаси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, де потерпілим є КП\~«Черкасиінвестбуд». Крім того, зазначено, що позивачем не наведено розрахунку заборгованості по зарплаті за жовтень 2023 року в сумі 5224грн. 50коп., відсутні дані, з якого базису ця сума, як саме обрахована тощо. Також відсутній розрахунок середнього заробітку, на який вказує позивач в сумі 842грн. 33коп., стверджуючи, що їй не було донараховано та не виплачено зарплату за час щорічної відпустки в сумі 9255грн. 63коп. (за 18к.д. такої відпустки в жовтні 2023\~року за наказом від 19.09.2023 №4-в). Відповідачу не зрозуміло, з якого базису обрахований і розмір компенсації за 39\~к.д. невикористаної відпустки, яка мала б бути нарахованою та виплаченою в день звільнення позивача, в сумі 32850грн. 87коп. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем позовні вимоги не доведені. Також зазначено, що на даний час у підприємства відсутні документи обліку робочого часу позивача за період з 2020-2023 роки. Зазначено, що доплата у розмірі 10% передбачена штатним розписом і введена з 01.08.2023 наказом від 24.09.2021 та нараховується і виплачується відповідальним працівникам підприємства за роботу з Єдиним веб порталом використання публічних коштів. Оскільки в жовтні 2023 року позивач фактично не працювала (обліковано лише день звільнення), роботу з вказаним веб-порталом не проводила, така доплата їй у жовтні 2023\~року не нараховувалася і не виплачувалася. Відповідач вважає, що усі нарахування та виплати при звільнення позивача були проведені вчасно, порушення її законних прав відсутні. Отже, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем подано\~ клопотання\~про поновлення\~строку позовної\~давності.\~Зазначено,\~що сторона\~позивача вважає,\~що нею\~дотримано тримісячний\~строк позовної\~давності у\~даній справі,\~оскільки про\~порушення прав\~позивача останній\~стало відомо\~08\~жовтня 2024\~року під\~час ознайомлення\~з матеріалами\~кримінального провадження\~№12023250310003192 від 10.10.2023. У момент звільнення, [PERSON] , окрім наказу про звільнення, будь-яких інших документів щодо розрахунку при звільненні не вручалося. Разом із тим, сторона відповідача у своєму відзиві наполягає на тому, що тримісячний строк позовної давності стороною позивача не дотримано. Тож, враховуючи той факт, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а судового засідання у справі ще не відбулося, з метою уникнення формальної відмови у задоволенні позовної заяви, сторона позивача вважає за необхідне заявити клопотання про поновлення строку позовної давності з моменту, коли позивач дізналася про порушення своїх прав, тобто з дня ознайомлення з матеріалами наведеного вище кримінального провадження, а саме з 08 жовтня 2024 року. Також позивачем подано відповідь на відзив, яка прийнята судом. Просить позовні вимоги задовольнити. Предметом позову у даній справі є нарахування заробітної плати. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, щодо позовних вимог, заявлених позивачем, то строк позовної давності не застосовується. Разом із тим, позиція відповідача щодо початку перебігу строку позовної давності з моменту повідомлення позивача про нараховані та виплачені їй суми при звільненні спростовується тим, що на момент здійснення розрахунку позивачеві не було відомо про недорахування заробітної плати, вказаний факт став відомий останній лише у жовтні 2024\~року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження №\~12023250310003192. Також, у своєму відзиві відповідач зазначає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми позовних вимог, однак таке твердження не відповідає дійсності, оскільки стороною позивача у самому тексті позовної заяви прописано відповідний розрахунок та його обґрунтування. Відповідачем заперечення на відповідь на відзив подані не були. В судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позову, відповіді на відзив. Крім того, зазначили, що позивачем строки звернення до суду не порушені. Також доповнено, що перед звільненням вона отримала зарплату у розмірі 29999грн. 48коп. за вирахуванням податків, а тому: 43756,50\~ 29999,48\~- 8532,52\~(податки)\~= 5224,50 (недоотримана зарплата). Тобто, розмір 5224,50\~грн. визначено із вже відрахованими податками, тобто їй їх слід отримати «на руки». При звільненні їй не було надано розрахункового документу (вона усно зверталася до роботодавця щодо отримання такої інформації, але її прохання було проігнороване) і лише при ознайомленні у жовтні 2024\~року із матеріалами кримінальної справи позивач дізналася про виплати та невиплати по зарплаті при її звільненні (наявні: штатний розпис, табель робочого часу, відомості нарахування). Тобто, за 19.10.2023 не була нарахована зарплата 1500грн. Та не було нараховано 10% 150грн., а також невірно розраховані відпускні (основна відпустка) за 18\~к.д. 15161грн. 94коп. (було нараховано лише 5896грн. 31коп.), а тому слід доплатити 9255грн. 63коп. та нарахувати компенсацію за невикористану відпустку 32850грн. 87коп., що дорівнює 43756грн. 50коп., що включає в себе податки та обов`язкові платежі. Позивач погодилася із розміром середньо-годинної зарплати, що визначена відповідачем у розмірі 889грн. 63коп. Її робоча неділя 5 робочих днів і по 8 год. в день. Зарплата виплачувалася підприємством через банківський рахунок. На час звільнення позивача, штатний розпис і табель робочого часу не змінювалися, враховуючи ті, які у матеріалах кримінального провадження. Саме у відомості позивач виявила нову інформацію, яка не була надана їй при звільненні, як розрахункові. Отже, як вважає позивач, їй слід виплатити: за 1 робочий день\~+ доплату 10%\~+ за 18\~днів відпустки\~+ компенсацію за невикористану відпустку 39 к.д. Зазначила, що такими недонарахуваннями та невиплатою, відповідачем порушуються її трудові права, оскільки невірно внесені відомості до органів пенсійного фонду, що наявні у формі ОК-7, що призводить до фактичного зменшення розміру їй пенсійних виплат. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву на позов. Вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду з цим позовом (нарахування мали місце у жовтні 2023 року, а позов поданий 03.12.2024). Відсутні докази, коли саме позивач отримала відомість про нарахування; позивач працювала гол.\~бухгалтером і була обізнана із штатним розписом, табелем робочого часу та відомістю, а тому могла здійснити та провести перевірку нарахувань та виплат. Вважає, що позивачем не доведено невірність розрахунку виплат при її звільненні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що наказом Комунального підприємства «Черкасиінвестбуд» Черкаської міської ради від 25 вересня 2020 року № 9-к [PERSON] з 01 жовтня 2020 року призначено на посаду головного бухгалтера підприємства з посадовим окладом згідно штатного розпису. Разом із тим, наказом підприємства від 19 жовтня 2023 року №10-к її звільнено з посади головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та за угодою сторін, а також вирішено нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 39 к.д. щорічної основної відпустки за періоди роботи з 01.10.2021 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.09.2023. Посадовий оклад позивача становив 33\~000 грн, враховуючи дані наказу №5 від 28.07.2023 (вводиться в дію з 01.08.2023). За даними штатного розпису, затвердженого наказом керівника підприємства від 28.07.2023 №5, передбачено доплату до посадового окладу 10% головному бухгалтеру підприємства (вводиться в дію з 01.08.2023). Судом досліджено табель обліку використання робочого часу за жовтень 2023\~року, стосовно головного бухгалтера [PERSON] , за яким: 18\~ основна щорічна відпустка, 1\~ відпрацьовано днів за місяць, 8\~ всього відпрацьовано годин. За даними розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2023 року №\~КП-0000010 стосовно [PERSON] вбачається: табельний номер 151, відпрацьовано днів, годин 15, за чергову відпустку\~ 5896,31, разом 58965,31грн., податок на доходи фізосіб\~ 1061,34грн., військовий збір\~ 88,44грн., разом 1149,78грн., належно до виплати\~ 4746,53\~грн. Відповідно до наказу №4-в про надання відпустки, [PERSON] встановлено період відпустки з 25.09. по 18.10.2023, тобто 24 к.д., приступити до роботи 19.10.2023. Також встановлено, що 08.10.2024 прокурором Черкаської окружної прокуратури Бак\~Є. затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (кримінальне провадження №12023250310003192). Відповідно до доручення прокурора від 04.10.2024 відкрито матеріали іншій стороні на виконання вимог ст. 290 КПК України, тобто завершене досудове розслідування та надано можливість стороні захисту, зокрема, ознайомитися із матеріалами кримінального провадження тощо. Відповідно до форми ОК-7 Пенсійного фонду України, стосовно [PERSON] , у жовтні 2023\~року їй КП «Черкасиінвестбуд» нараховано та виплачено 5896,31\~грн. Крім того, враховуючи дані, надані відповідачем, середньоденна зарплата [PERSON] на підприємстві становила 889грн. 63коп. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Згідно із\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право громадян\~України на\~працю,\~-\~тобто на\~одержання роботи\~з оплатою\~праці не\~нижче встановленого\~державою мінімального\~розміру,\~-\~включаючи право\~на вільний\~вибір професії,\~роду занять\~і роботи,\~забезпечується державою.\~Держава створює\~умови для\~ефективної зайнятості\~населення,\~сприяє працевлаштуванню,\~підготовці і\~підвищенню трудової\~кваліфікації,\~а при\~необхідності забезпечує\~перепідготовку осіб,\~вивільнюваних у\~результаті переходу\~на ринкову\~економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством (ст.\~2 КЗпП України). Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч.1 ст. 94 КЗпП України). Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідності до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як передбачено\~ст.\~116\~КЗпП,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст.\~117 КЗпП). Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення з посади позивача) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,\~- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття\~116). Як передбачено ст. 234 КЗпП, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Таким чином, за результатами розгляду справи, зокрема, дослідженими доказами, суд встановив, що ні на час звільнення [PERSON] з роботи, що мало місце 19.10.2023, ні станом на час розгляду справи, відповідачем так і не було надано та/або направлене їй письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, незважаючи на те, що тягар доказування по такій категорії справ покладено на відповідача (роботодавця). На думку суду, той факт, що позивач на час звільнення працювала головним бухгалтером підприємства, і як вказує сторона відповідача, могла перевірити нарахування та виплату їй заробітної плати, не ґрунтуються на нормах права, з огляду на положення ст.ст.\~115, 116, 233, 234 КЗпП України. Крім того, суд погоджується із позицією сторони позивача про те, що лише при її ознайомленні із матеріалами кримінального провадження, що відбулося не раніше, ніж 04.10.2024 (доручення прокурора, датоване 04.10.2024 і позивач вказує дату ознайомлення\~ жовтень 2024 року), [PERSON] довідалася про інформацію щодо нарахування, виплату їй та розмір заробітної плати при її звільненні і, відповідно, 03.12.2024 нею був поданий до суду цей позов. При цьому, суд вважає помилковим посилання сторони позивача на те, що позивачем не порушені «строки позовної давності», оскільки це поняття не є тотожним поняттю «строки звернення до суду» за вирішенням трудового спору, відповідно до норм КЗпП України. Таким чином, суд вважає безпідставними твердження сторони відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з-за пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом. Суд звертає увагу вкотре, що відповідачем не надано доказів про те, що ним було виконано вимоги ч.\~1 ст.\~116 КЗпП, а саме обов`язок щодо письмового повідомлення працівника [PERSON] про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні). Отже, суд вважає, що клопотання позивача підлягає до задоволення і причини пропуску [PERSON] строку звернення до суду з позовом необхідно вважати поважними та слід поновити їй строки звернення до суду з цим позовом. Також, як на думку суду, позиція сторони відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] з-за недоведеності нею вимог, є безпідставними. Так, під час розгляду справи встановлено, що їй не була за жовтень 2023 року врахована і виплачена доплата у розмірі 10%, що встановлено штатним розписом, яка почала діяти з 01.08.2023, у розмірі 150грн. 00коп. Також, враховуючи, що з 01.08.2023 відповідно до штатного розпису та на час звільнення посадовий оклад головного бухгалтера [PERSON] становив 33000грн. 00коп., що у розрахунку за один день становив 1500грн. 00коп. Між тим, дійсно встановлено, що розрахунково-платіжна відомість за жовтень 2023 року такий розмір не містить, що є порушенням при здійсненні розрахунку розміру зарплати при звільненні позивача. Крім того, їй відповідачем при здійсненні розрахунку при звільненні не було вірно нараховано і виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Так, позивач з 25.09.2023 по 18.10.2023 перебувала у щорічній основній відпустці протягом 24\~к.д. Отже, на жовтень 2023\~року припало 18\~к.д. відпустки, і, відповідно, повинно було бути нараховано оплату у розмірі 15161грн. 94коп., враховуючи, що середня зарплата за день становить 842грн. 33коп. (позивачем врахована середня зарплата за день у меншому розмірі, ніж визначено відповідачем, враховуючи надану до суду інформацію у розмірі 889грн. 63коп.). Між тим, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи норми ст.\~13 ЦПК України і позивач не ставила питання про збільшення позовних вимог. Відповідно, за вказаний період відпустки, на користь позивача нараховано лише 5896грн. 31коп., враховуючи дані розрахункових документів, за жовтень 2023 року, і тому відповідачем не донараховано кошти у розмірі 9255грн. 63коп. Також, за дослідженими розрахунковими документами, позивачу за жовтень 2023 року не нараховано компенсацію за 39\~к.д. невикористаної відпустки, враховуючи дані наказу від 19.10.2023 №10-к, що становить 32850грн. 87коп. Отже, підлягають до нарахування позивачу кошти у розмірі 43756грн. 50коп. (1500+150+ 15161,94-5896,31+32850,87). Фактично (на руки) позивач отримала 29999грн. 48коп.; податки та обов`язкові платежі становлять 8532грн. 52коп. (43756,50\~ 29999,48\~= 8532,52). При цьому, 43756,50 8532,52 29999,48 = 5224грн. 50коп. це борг підприємства перед позивачем по зарплаті, який підлягає сплаті останній відповідачем, оскільки не був виплачений при її звільненні. На думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених трудових прав позивача, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, суд вважає, що не нарахування зарплати у вказаному розмірі при звільненні позивача та виплата її не в повному розмірі приводить до того, і це встановлено судом при дослідженні даних форми ОК-7 органів пенсійного фонду, - що позивачу неправомірно було зменшено розмір доходів, які враховуються у подальшому при визначенні розміру пенсії фізичній особі. Що стосується доводів представника відповідача про те, що неможливо виправити роботодавцю помилки, які відбулися при нарахуванні та виплаті зарплати позивачу при її звільненні, то слід зазначити наступне: норми щодо порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків передбачені ст.\~119 Податкового Кодексу України. При цьому, п. 119.1 ст.119 ПК визначено, що передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, якщо недостовірні відомості або помилки в податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту\~169.4 статті\~169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог\~статті\~50 цього Кодексу. Отже, як на думку суду, в разі нарахування відповідачем позивачу суми зарплати за жовтень 2023 року у розмірі 43756грн. 50коп. та фактичної виплати коштів у розмірі 5224грн. 50коп., жодним чином не призведе до порушення прав/інтересів відповідача. Крім того, враховуючи, що відповідач зобов`язаний фактично виплатити позивачу зарплату за жовтень 2023 року у розмірі 5224грн. 50коп., то таку виплату слід здійснити без відрахування (утримання) при виплаті податків та обов`язкових платежів за зборів, передбачених законодавством України, оскільки вони вже враховані (43756,50\~ 8532,52 (податки та збори)\~ 29999,48\~= 5224,50). Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211грн. 20коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved