Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

18.01.2023 позивач [PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення боргу за розпискою. Ухвалою Котовського міськрайонного суду в Одеській області від 07.07.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою направлено за підсудністю до Савранського районного суду Одеської області. 27.09.2023 вищевказана цивільна справа надійшла до Савранського районного суду Одеської області. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу З позовної заяви вбачається, що 20.04.2020 [PERSON] надав у борг [PERSON] , який є його далеким родичом, грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США (еквівалентно 800000,00 грн.) про що останнім написана розписка. Відповідач, згідно розписки, зобов`язався повернути всю суму без процентів - 20.12.2022. Однак, відповідач кошти не повернув та на вимоги позивача про їх повернення не реагує. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача [PERSON] , а саме: [ADDRESS] та на земельну ділянку кадастровий номер 5124380400:01:004:0143 що розташована за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 27.09.2023 накладено арешт на земельну ділянку площею 5,0808 га кадастровий номер 5124380400:01:004:0143, що розташована на території колишньої Бакшанської сільської ради, Савранського району (нині - Подільського) району, Одеської області, масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровану на праві власності за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Крім того, вищевказаною ухвалою суду заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та заборонено [PERSON] , а також іншим фізичним та юридичним особам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, на час розгляду цієї справи та до набрання законної сили рішення у справі здійснювати будь-які (у тому числі реєстраційні) дії щодо відчуження, поділу, об?єднання з іншими земельними ділянками, зміни цільового призначення, укладення договорів, вчинення інших правочинів тощо, щодо земельної ділянки площею 5,0808га кадастровий номер 5124380400:01:004:0143, що розташована на території колишньої Бакшанської сільської ради, Савранського району (нині - Подільського) району, Одеської області, масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованої на право власності за [PERSON] . Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.06.2024 (а.с.53-54). Згідно інформації Відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Одеській області від 04.10.2023 вбачається, що [PERSON] по м.Одеса та Одеській області не значиться (а.с.51). Сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, здійснювалось судом шляхом скерування копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви і додатками до неї, та судові повістки на кожне з призначених судових засідань, на відому адресу місця проживання [PERSON] зазначену у позовній заяві [ADDRESS] , Однак, уся поштова кореспонденція скерована на ім`я відповідача повернута до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. В зв`язку з викладеним слухання справи двічі відкладалося 17.07.2024 та 25.09.2024. 23.10.2024 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Жердецької Л.В., яка діє на підставі ордеру серія ВН №1364072 від 22.10.2024, про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.62). Слухання справи відкладено на 04.12.2024. 04.12.2024 до суду надійшла заява-пропозиція про укладення мирової угоди представника відповідача адвоката Жердецької Л.В. ( а.с.64-65). Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 04.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду на 18.12.2024. 21.01.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Карпан М.О., в якій вона просить надати додатковий час позивачу для укладення та підписання мирової угоди (а.с.74). Крім того, 22.01.2025 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Жердецької Л.В. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника (а.с.78). Слухання справи відкладено на 06.02.2025. 06.02.2025 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Жердецької Л.В. про постановлення ухвали про затвердження мирової угоди між сторонами (а.с.85-86). Слухання справи відкладено на 18.02.2025. 18.02.2025 до суду надійшла спільна заява позивача та відповідача про укладення мирової угоди по даній справі (а.с.91-97). 18.02.2025 ухвалою Савранського районного суду Одеської області відмовлено у затвердженні мирової угоди у зв`язку з тим, що умови зазначеної мирової угоди суперечать чинному законодавству (а.с.99-100). Слухання справи відкладено на 02.04.2025. 01.04.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Карпан М.О. з якої вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі та участі представника (а.с.104). 02.04.2025 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Жердецької Л.В. про визнання позивачем позовних вимог в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі та участі його представника (а.с.106). За приписами\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 20.04.2020 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики. Факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника [PERSON] , написаною останнім власноруч 20.04.2020 (а.с. 12). Так, з вказаного документу вбачається, що відповідач у справі [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] 20000,00 доларів США (двадцять тисяч) доларів США 20.04.2020 та зобов`язується повернути борг до 20.12.2022 без процентів (а.с.12). Згідно виписки з погосподарського номера виданої виконавчим комітетом Савранської селищної ради від 16.01.2023 вбачається, що власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником земельної ділянки площею 5,0808га кадастровий номер 5124380400:01:004:0143, що розташована на території колишньої Бакшанської сільської ради, Савранського району (нині - Подільського) району, Одеської області, масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] , цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є відповідач [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини 1\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~статті 628 ЦК України\~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини 1\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 627 ЦК України\~закріплено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до пункту 2 частини 1\~статті 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2\~статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14. Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 686/21857/16-ц (провадження № 61-27509св18). Згідно з частиною 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За змістом частин 1 та 2\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною 2\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року в справі № 518/1647/15-ц (провадження№ 61-4576св18), від 27 червня 2018 року в справі № 712/14562/17-ц (провадження № 61-26174ск18) та від 08 липня 2019 року в справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Аналіз частини 2\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши усі доводи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною 1\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог частини 1\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1, 3 частини 1\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. Відтак, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами у справі договору позики та факт порушення відповідачкою його умов у частині повернення грошових коштів. Суд встановив, що основний борг за договором позики становить 20000,00 доларів США, які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Жодних доказів, які б спростовували розмір суми боргу відповідача перед позивачем за договором позики, суду не надано. Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики у примусовому порядку. При цьому, суд зауважує, що відповідно до\~статті 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1\~статті 1046 ЦК України, а також частини 1\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Водночас, позивач просить суд стягнути грошові кошти у грошовій одиниці України - гривні. На дату подання позову до суду 18.01.2023 курс Національного банку України складав 40,00 грн за 1 долар США. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в сумі 800000,00 грн. (20000,00 доларів США х 40,00 грн за 1 долар). Щодо позиції відповідача про визнання позовних вимог. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача адвоката Жердецької Л.В. про визнання позовних вимог позивачем в повному обсязі (а.с.106). За приписами частини 1 статті 206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи. За приписами статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13\~ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~№ 2\~від 12\~червня 2009\~року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Згідно статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 8000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved