Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №4433911 від 13.12.2021 в розмірі 15774,75 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №4433911. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. П.1.2. договору передбачена сума кредитного ліміту складає 4100,00 грн. Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять: 1178,75 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому договором. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4433911. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4433911. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив норми законодавства та умови договору. Загальний розмір заборгованості складає 15774,75 грн., з яких 4100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 11223,75 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 451,00 грн. - заборгованість за комісіями. Оскільки відповідач не погашає заборгованість, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту порушених прав, а саме повернення кредитних коштів. 04 березня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 25 березня 2025 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] 19.03.2025 за вхід.№1741 подав відзив на позовну заяву. Вказав, що позовні вимоги не визнає. Зазначив, що до позовної заяви надано довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» до ТОВ «Мілоан» на підставі договору з переказу коштів на картку, в якій зазначається, що платіж успішно проведений в системі. В цій довідці також зазначено, призначення платежу: кошти за договором 4433911, сума платежу 4100,00 грн., номер картки [NUMBER] , картка Monobank. Однак, інформаційну довідку на яку посилається позивач, як доказ перерахування коштів, вважає її відхилити, оскільки її зміст не підтверджує перерахування коштів, а сама по собі інформаційна довідка не є підтвердженням здійсненої фінансової операції. Інших доказів на підтвердження факту перерахування грошових коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору позивачем не надано. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. 27.03.2025 за вхід..№1928 представником позивача надано відповідь на відзив. Зазначила, що ТОВ «Мілоан» не є банком або відповідною банківською установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «ФК «Елаєнс» на підставі укладеного між сторонами договору. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «Елаєнс», відповідно до якого 13.12.2021 було перераховано грошові кошти у розмір 4100,00 грн. на картку № [NUMBER] . Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні ЗУ «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Також звернула увагу на те, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Посилання відповідача на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречними, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на практику Верховного суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за яким є банки. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Також у розрахунку заборгованості (розрахунку кредитора і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій, ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на авто пролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надав суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. При цьому, сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Той факт, що позовна заява підписана директором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не спростовує, що її було складено адвокатським об`єднанням. Просила поновити строк на подачу та доручення до матеріалів справи відповіді на відзив. Позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.4 позовної заяви), відзив (а.с.55-58), клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (а.с.60), відповідь на відзив (а.с.66-69), клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.72-74), клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін (а.с.77). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження(а.с.47-49), відкладення судового засідання (а.с.63-64), відмова у витребуванні доказів та розгляді справи з викликом сторін, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із договору про споживчий кредит №4433911 від 13.12.2021 судом встановлено, що 13.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №4433911. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. П.1.2. договору передбачена сума кредитного ліміту, яка складає 4100,00 грн., на строк 23 дні, термін повернення кредиту 05.01.2022. П.2.1 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с.16-18). 13.12.2021 [PERSON] електронним підписом підписав паспорт споживчого кредиту, згідно якого видано кредит у сумі 4100,00 грн., на строк 23 дні, мета отримання кредиту - на задоволення потреб позичальника, спосіб надання кредиту - переказ на картковий рахунок (а.с.36-38). 13.12.2021 [PERSON] ознайомився із графіком платежів за договором про споживчий кредит №4433911 від 13.12.2021 (а.с.30). Із анкети-заяви на кредит №4433911 від 13.12.2021 судом встановлено, що [PERSON] 13.12.2021 звернувся до ТОВ «МІЛОАН» про надання кредиту, де йому погоджено надання кредиту у сумі 4100,00 грн. на строк 23 дні, дата повернення кредиту 04.01.2022 (а.с.31). Із копії правил надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] був ознайомлений із вказаними правилами та умовами (а.с.32-34). Із довідки про ідентифікацію судом встановлено, що [PERSON] за допомогою мобільного телефону № [NUMBER] 13.12.2021 укладено договір №4433911, одноразовий ідентифікатор - L82838 (а.с.35). Із довідки від 23.01.2025 судом встановлено, що 13.12.2021 на картку № [NUMBER] , перераховано кошти в сумі 4100,00 грн. (а.с.36). Із відомості про щоденні нарахування та погашення та розрахунку заборгованості судом встановлено, що загальний розмір заборгованості складає 15774,75 грн., з яких 4100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 11223,75 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 451,00 грн. - заборгованість за комісіями (а.с.5-6). Із копії договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, платіжної інструкції №448090005 від 26.07.2024, акту приймання-передачі реєстру боржників, реєстру боржників, витягу з реєстру боржників судом встановлено, що 26.07.2024 було укладено договір №1-26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4433911. ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4433911 (а.с.7-15, 20). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також слід зазначити, що відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено про те, що тіло кредиту за договором від 13.12.2021 складає 4100 грн. (а.с.6), відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору [PERSON] , в яких зазначено про надання кредиту у сумі 4100 грн. 13.12.2021 (а.с.5), а також довідку про проведений платіж у сумі 4100 грн. 13.12.2021 (а.с.36). Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 4100 гривень 13 грудня 2021 року. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц Суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи, а саме - розрахунком заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено про те, що тіло кредиту за договором від 13.12.2021 складає 4100 грн. (а.с.6), відомостями про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору [PERSON] , в яких зазначено про надання кредиту у сумі 4100 грн. 13.12.2021 (а.с.5), а також довідкою про проведений платіж у сумі 4100 грн. 13.12.2021 (а.с.36). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 15774,75 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжною інструкцією №0499330030 від 24.02.2025 (а.с.1), за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422 гривні 40 копійок. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги №02-09/2024-5 від 02.09.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ФОП [PERSON] ; копія платіжної інструкції №0497620002 від 14.02.2024 на суму 9000,00 грн.; копія заявки на надання юридичної допомоги №24 від 01.01.2025; витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025. На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію №0497620002 від 14.02.2024, згідно якої ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахувало ФОП [PERSON] 9000,00 грн. за призначенням платежу: оплата згідно договору №02-09/2024-5 від 02.09.2024 про надання правової допомоги (а.с.27). Оскільки позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 9000 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн.

Outcome: approved