Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

01 листопада 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований та товарній біржі без нотаріального посвідчення, що наразі не дає можливість позивачу розпорядитись своєю власністю. Умови договору виконані у повному обсязі. Враховуючи викладене, вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, зобов`язано позивача надати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 16 грудня 2024 року позивач заявою долучила довідку КП «ММБТІ», а також подала заяву про розгляд справи без її участі. 07 лютого 2025 року надійшла заява позивача про долучення Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачі в судове засідання не прибули повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, відзив на позов не подали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 29 грудня 2001 року на Філії №1 Універсальної товарної біржі «Ріелтор-Сервіс» укладено договір №70 купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 15.01.2022 за реєстровим № 18571. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, відсутні відомості за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з цим, зі змісту договору № 70 купівлі-продажу від 29 грудня 2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований у Журналі біржових операцій з нерухомим майном. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. У відповідності з\~ч.2 ст. 47 ЦК УРСР\~, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до ЗУ "Про товарну біржу", зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», виконаний сторонами, але на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна неможливо. При вказаних вище обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні та підлягають задоволенню

Outcome: approved