Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

01 квітня 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною заявою в порядку окремого провадження, в обгрунтування якої зазначає про те, що [INFO] в смт. Марківка Луганської області помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Бондарівка Марківського району Луганської області, що підтверджується довідкою про причину смерті, медичним свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть, виданими установами, які розташовані на тимчасово окупованій території. Той факт, що [PERSON] є батьком заявника підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданим 06 жовтня 1988 року Бондарівською сільською радою Марківського району Ворошиловградської (нині Луганської) області. Проте отримати свідоцтво про смерть батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану України заявник позбавлений можливості, оскільки документи, що наявні у нього та свідчать про факт смерті батька, видані установами на тимчасово окупованій території України, що створені у порядку не передбаченому чинним законодавством. Заявник вказує, що отримання свідоцтва про смерть батька є необхідним йому для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька, а також для забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи. Вказані обставини зумовлюють його звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України. Підсумовуючи викладене, заявник, з врахуванням заяви про уточнення від 02.04.2025 (вхідний №12691/25), просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Бондарівка Марківського району Луганської області, який помер [INFO] у смт. Марківка Марківського району Луганської області. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено 02 квітня 2025 року. Заявник в судове засідання не з`явився. Водночас від представника заявника адвоката Захарченко Н.О. (діє на підставі ордера серії СА №1117333 від 28.03.2025, повноваження якого не обмежуються) до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява від 01.04.2025 (вхідний №12854), в якій вона просить суд справу розглянути у відсутність як заявника, так і її як його представника, заяву підтримує повністю. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Водночас 02.04.2025 засобами електронного зв`язку від заінтересованої особи надійшла заява (вхідний №12980), в якій зазначено, що у вирішенні справи заінтересована особа покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторони заявника, висловлену письмово, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. [INFO] на тимчасово окупованій території України у селищі Марківка Старобільського району Луганської області помер [PERSON] , що вбачається з копій довідки про смерть № С-00114 до форми № 11 від 12 березня 2025 року, виданої Марківським районним відділом записів актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції так званої луганської народної республіки, медичного свідоцтва про смерть серії 43 №290000137 від 11.03.2025 та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Марківським районним відділом записів актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції так званої луганської народної республіки. Факт родинних відносин між заявником [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , що видане 06 жовтня 1988 року Бондарівською сільською радою Марківського району Ворошиловградської (нині Луганської) області, в якому у графі «батько» вказано « [PERSON] ». Крім того відповідно до копії витягу із паспорта громадянина України серії [NUMBER] , що виданий 24 квітня 1998 року Марківським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] є громадянином України. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2024 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за № 380/43786 від 11.03.2025, вся територія Марківської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області з 24.02.2022 має правовий статус тимчасово окупованої території, а відповідно на цій території органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Абзацом 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з положеннями ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року (далі Закон №1207), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території (ч.1 ст.5 Закону №1207). Відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207 передбачено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Частинами 2, 3 статті 9 Закону №1207 передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Розділом 3 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 передбачено, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia» «Ilascuand Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017, на сьогодні - це положення ст.317 ЦПК України). Таким чином, довідка про смерть № С-00114 до форми № 11 від 12 березня 2025 року, що видана Марківським районним відділом записів актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції так званої луганської народної республіки, медичне свідоцтво про смерть серії 43 №290000137 від 11.03.2025 та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Марківським районним відділом записів актів цивільного стану департаменту записів актів цивільного стану міністерства юстиції так званої луганської народної республіки, не створює правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані, які, згідно ст. 76 ЦПК України, підтверджують вимоги заявника. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, зокрема, щоб звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Сукупність наданих заявником доказів свідчить про те, що його батько [PERSON] , який народився [INFO] в с. Бондарівка, Марківського району, Луганської області, дійсно помер [INFO] в селищі Марківка, Старобільського району, Луганської області, Україна (тимчасово окупована територія України) та оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий юридичний факт, задовольнивши вимоги заявника, що є доведеними та обґрунтованими. Водночас суд\~звертає увагу\~учасників процесу,\~що 26.01.2024\~набрав чинності\~Закон України\~«Про порядок\~вирішення окремих\~питань адміністративно-територіального\~устрою України» № 3285-IX від 28.07.2023, ч.2 ст.1 якого визначено, що за містобудівними та соціально-економічними характеристиками категоріями населених пунктів є: міста, селища, села. З огляду на викладене, селище міського типу (смт) не є категорією населеного пункту в Україні, у зв`язку із цим суд дійшов висновку, що смт. Марківка Луганської області на сьогодні є селищем, а тому місцем смерті [PERSON] правильним є селище Марківка, Старобільського району, Луганської області. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Враховуючи, що відповідно до п.21 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються заявники, зокрема, у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved