Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 01.04.2024 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом до військової частини [NUMBER] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 307354 гривень 00 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] був мобілізований на період дії воєнного стану і проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 27 лютого 2022 року по 18 лютого 2023 року на посаді водія 3 взводу 2 стрілецької роти. 10.05.2023 року позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду позов, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400 про оголошення [PERSON] суворої догани, який було видано через упереджене відношення до позивача з боку командування військової частини [NUMBER] . Рішенням суду у справі №400/5201/23 позов [PERSON] до військової частини [NUMBER] було задоволено, наказ командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року № 400 визнано протиправним та скасовано в частині оголошення за не виконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату [PERSON] суворої догани та не внесення до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень та зобов`язано відповідальних посадових осіб військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень пропорційно із розрахунку на місяць. 05.12.2023 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу військової частини [NUMBER] - залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року - без змін. Ухвалою від 20.02.2024 Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини [NUMBER] на рішення МОАС. Через постійний моральний тиск з боку командування відповідача та триваючі судові процеси, позивач відчував сильний стрес, невпевненість, розчарування, розпач, безпорадність, приниження честі та гідності, як військовослужбовця, так і просто людини. У позивача почалися вагомі проблеми зі здоров`ям підвищений тиск, головні болі, тривожність, безсоння. На моральний стан позивача також дуже вплинули переживання з боку матері, яка була схвильована подіями на військовій службі сина, а саме: винесенням догани та упередженим відношенням до її сина з боку командування військової частини, їй було не зрозуміло, як це може закінчитися, і вона уявляла найгірші сценарії, що дуже пригнічувало позивача. Позивач дуже хвилювався за стан матері, так як вона є інвалідом ІІ групи та літньою людиною. У [PERSON] під час служби виникли проблеми зі здоров`ям, які передували виникненню хронічного захворювання, що призвело до часткової втрати працездатності - каліцтва, яке пов`язане із захистом Батьківщини, його вчинки знецінювалися та командування відносилось до нього упереджено, також тривалий термін розгляду вищезазначеної справи в судах всіх інстанцій - все це дуже негативно вплинуло на морально-психологічний стан та здоров`я позивача. 02 лютого 2023 року військово-лікарська комісія військової частини [NUMBER] за розпорядженням командира військової частини [NUMBER] від 20.01.2023 провела медичний огляд позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 144 встановлено наступні захворювання: бронхіальна астма, персистуючий перебіг, середнього ступеню важкості з помірним порушенням функції зовнішнього дихання. ЛН ІІ. Гіпертонічна хвороба І стадії, ступінь 1. СН 0. Аліментарне ожиріння І ступеню. Хронічна двобічна змішана туговухість при сприйнятті шепітної мови на праве вухо 3,5 м, на ліве вухо 4 м, розмовної мови на праве вухо 5 м, на ліве вухо 5,5 м. Захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби. Обставини, коли позивач не отримував належного лікування у розташуванні військової частини, лікувався пігулками замість кваліфікованої допомоги лікарів та в результаті все одно потравляв до лікарні - спричинили тяжкі наслідки, які негативно вплинули на стан здоров`я позивача, а саме: передували виникненню хронічного захворювання, що призвело до часткової втрати працездатності каліцтва, яке пов`язане із захистом Батьківщини. Відповідно до витягу з протоколу № 3148 від 08 липня 2023 року засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у позивача встановлено такі захворювання, як: бронхіальна астма, персистуючий перебіг, середнього ступеню важкості з помірним порушенням функції зовнішнього дихання. ЛН ІІ. Гіпертонічна хвороба І стадії, ступінь І. СН 0. Хронічна двобічна змішана туговухість при сприйнятті шепітної мови на праве вухо 3,5 м, на ліве вухо 4 м, розмовної мови на праве вухо 5 м, на ліве вухо 5,5 м. Поширений остеохондроз хребта на рівні С4-С7, Th1-Th12, L3-l5-S1 без порушення функцій захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби. Також було визначено втрату працездатності, а саме: 25%, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 024484. Посадові особи, а саме: медик роти, командир роти, начальник медичної служби військової частини, ніяк не звертали уваги на захворювання позивача, ігнорували його та просто безвідповідально відносилися до здоров`я особового складу. Більш того, по завершенню лікування, коли позивач повернувся до військової частини, до нього стали відноситися упереджено, глузували, морально тиснули, погрожували. Після оголошення догани та доведення цієї інформації до відома інших військовослужбовців, з боку деяких військовослужбовців на адресу позивача почали надходити негативні висловлювання та докори, а також погрози фізичної розправи. Це відбувалось через те, що командування військової частини розповсюджувало інформацію, що позивач дійсно симулює хвороби та не хоче виконувати свої посадові обов`язки. 08.02.2023 року [PERSON] був вимушений звернутися до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» через стурбованість та відчуття погіршення самопочуття у зв`язку із подіями на військовій службі. Так, відповідно до огляду терапевта від 08.02.2023 року у позивача були наявні: головний біль виражений у потилиці, скронях; запаморочення, блювота, що полегшує стан; підвищення АТ до 180/100. «Погіршення стану здоров`я пов`язується з емоційними переживаннями у зв`язку з винесенням догани». Відповідно до витягу з амбулаторної карти встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризик 3 кризовий перебіг. Позивач вважає за необхідне стягнення компенсації за моральну шкоду, завдану йому, як людині, громадянину, військовослужбовцю та синові в розмірі 307354 гривень. Вимога щодо моральної шкоди обґрунтовується тим, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності посадових осіб військової частини [NUMBER] , в результаті яких позивач був вимушений шукати інші шляхи для вирішення та задоволення своїх потреб, в результаті чого позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані неможливістю забезпечити собі задовільний рівень життя та сильними переживаннями через проблеми завдані протиправною діяльністю командування військової частини [NUMBER] . До заподіяння моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, спричинених негативними емоціями та переживаннями, що тривають значний період часу, призвели: стрес, пережитий у зв`язку із незрозумілістю та невизначеністю подальшої долі, так як позивач був військовослужбовцем та всіляко намагався відповідати цьому статусу, але замість пошани та гарного відношення, отримав догану, яка могла поставити під сумніви усі гарні вчинки позивача; розчарування та відчуття несправедливості, пережите у зв`язку з тим, що не дивлячись на всі наявні докази невинуватості позивача, йому ніхто не вірив, було наявне упереджене ставлення командування військової частини [NUMBER] , через що було винесено наказ командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400; відчай, розпач, пережиті у зв`язку зі складнощами, які виникли внаслідок зазначених вище подій та упередженого відношення посадових осіб військової частини до позивача; психологічне напруження від безпорадності перед життєвими обставинами, тяжке сприйняття позивачем маминих переживань, яка була дуже сильно стурбована, так як вважає, що її син герой, замість визнання він отримав догану та упереджене відношення до себе з боку командування; ненарахування та невиплата позивачеві додаткового грошового забезпечення, гарантованого державою. Позивач за власною ініціативою прийшов на військову службу в перші дні війни (25.02.2022) здоровий та повний рішучості боротися з ворогом, перебував в зоні бойових дій та належним чином виконував свої посадові обов`язки, ризикував життям та здоров`ям, а командування безпідставно та неправомірно не нарахувало та не виплатило йому, так звані, «бойові»; паплюження авторитету позивача в колективі з боку командування військової частини, через що деякі військовослужбовці негативно висловлювались в бік позивача та погрожували фізичною розправою. Так, через тривалий судовий розгляд справи №400/5201/23, упереджене відношення з боку командування відповідача до позивача, через постійний стрес, приниження честі, гідності та репутації [PERSON] , як військовослужбовця та людини, у позивача виникли проблеми зі здоров`ям. Враховуючи викладене вище та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/5201/23, яке пройшло всі судові інстанції та набуло законної сили, позивач вважає за необхідне звернутися з позовною заявою до суду з метою стягнення з військової частини [NUMBER] моральної шкоди. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року (справа №400/2013/24) було відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, військова частина [NUMBER] , про відшкодування моральної шкоди, оскільки питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності/рішення суб`єкта владних повноважень протиправними (постанови ВС від 08.11.2018 року у справі №818/673/17 та від 08.08.2019 року у справі №818/572/17). Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.04.2024 року було відкрито провадження у справі. Військовою частиною [NUMBER] було 29.04.2024 року подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що у справі №400/5201/23 було задоволено позов колишнього військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] , однак суди усіх інстанцій не встановили усі фактичні обставини справи, були випадки порушення матеріальних та процесуальних норм права, які суди вирішили не враховувати при ухваленні судових рішень, тим самим створивши небезпечний прецедент: військовослужбовець може покидати бойові позиції прикриваючись хворобою і за це йому не буде жодних наслідків. Із рішення, яке було додане позивачем до позовної заяви, за цією справою випливає й безспірна обставина невиконання [PERSON] розпорядження командира військової частини (цей факт підкреслює суд на аркуші 5 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року), які стали причиною притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, однак хворобливий стан є, на думку суду, поважною причиною невиконання наказів, внаслідок чого позов за цією справою було задоволено. Також протягом розгляду справи суди першої та другої інстанції посилались на відсутність факту проведення службового розслідування, хоча обов`язковість його проведення була відсутня, наявний сам факт порушення усного наказу (розпорядження) позивачем; суди обох інстанцій не зрозуміли сутність усного наказу, вимагаючи певного відображення, що також сприяло задоволенню позову. За прохання (вимогу) суду, відповідач у судовому засіданні може розкрити суть справи, у якій було проігноровано фактичні обставини і норми, задоволено позовні вимоги через певні поважні причини, включно з хворобою. Під час розгляду справ за позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] (№400/5201/23, 400/1213/23, 400/2013/23) позивач постійно посилався без конкретних доказів на упереджене ставлення з боку посадових осіб військової частини [NUMBER] , готуючи підґрунтя для складення нового позову для відшкодування моральної шкоди у разі задоволення позовів, однак конкретного факту підтвердження обставин вони не мали. Військова частина [NUMBER] завжди і неодноразово направляла [PERSON] за його вимогою до медичних закладів для лікування та оглядів, це твердження підкріплюється матеріалами справ №400/5201/23, 400/1213/23, які також можуть бути додані за вимогою. Також [PERSON] вводить в оману суд, зазначаючи наявність каліцтва без відсутності довідки згідно додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, яка видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Позивач сам визнає відсутність такої довідки, однак прикривається, знову ж, умисним упередженим ставленням з боку командування частини. За потреби (вимоги) військова частина може надати підтверджуючі документи з матеріалів справи №400/1213/24. Фактично позивач має виключно захворювання як окремий стан, а не поранення, травму, контузії, каліцтво. Представник позивача зазначає неправдиві відомості відносно ігнорування стану позивача та безвідповідального ставлення до особового складу, які дістали відображення у поясненнях особового складу та посадових осіб військової частини [NUMBER] , про які йтиметься нижче. Втрата працездатності на рівні 25% дійсно відображає фізичний стан позивача, проте й не розголошується наявність інвалідності у [PERSON] ще до моменту вступу на військову службу, які випливають з окремих матеріалів справи №814/496/18 (які додаються до відзиву), що є у відкритому доступі позивач звільнився з органів внутрішніх справ внаслідок інвалідності. Цей факт дає припущення про несуттєве погіршення стану здоров`я за час проходження служби, оскільки за інвалідності III ступеню втрата можливості виконувати трудову діяльність складає від 25% (згідно з відкритих джерел Інтернету), які як раз зазначаються відносно [PERSON] у довідці від 26 липня 2023 року, долученій позивачем до позову. Довідка огляду стану здоров`я позивача не надає висновок про погіршення стану здоров`я, лише підтверджує стан здоров`я на момент огляду. У Свідоцтві про хворобу №144 (щодо [PERSON] ) від 21 лютого 2023 року, що додається, взагалі фіксується інвалідність II групи у позивача з 2020 року. «Погіршення стану здоров`я пов`язується з емоційними переживаннями у зв`язку з винесенням догани», на яку акцентує увагу позивач у якості, вірогідно, цитати - не мали документального затвердження у доказах (включно з результатом огляду терапевта), наданих позивачем і є лише суб`єктивною думкою позивача. Позивачем сума позову нічим обґрунтована, відсутні будь-які докази, які б дійсно підтверджували факт наявності душевного страждання згідно ст. 23 ЦК України (офіційні висновки психологів або інших медиків, внаслідок чого втрачається причинно-наслідковий зв`язок для подальшої виплати моральної шкоди) та немає жодних потенційних розрахунків від позивача. Відтак, сума позову могла б складати як 1 гривню, так і кілька мільйонів гривень. На виконання рішення суду по справі №400/5201/23 військовою частиною [NUMBER] було нараховано коштів на загальну суму понад 77 тисяч гривень, таким чином сума моральної шкоди майже у 4 рази більше суми, яку компенсував внаслідок задоволення позову [PERSON] . Перелічені позивачем душевні страждання, які не мають фактичного відображення у додатках до позову (доказах) не відповідають обставинам справи. Цей факт підтверджується представниками військової частини [NUMBER] , які надали свої пояснення для суду відносно відсутності факту упередженого ставлення по відношенню до особового складу і позивача, недбалого надання медичної допомоги у військовій частині та інших обставин. Нижчезазначені особи з підрозділу [PERSON] можуть підтвердити фактичні (реальні) обставини, викладені у поясненнях (посада позивача за час служби водій 3 взводу 2 стрілецької роти), та які йдуть у розріз з оманливими свідченнями позивача: стрілець 3 взводу 2 стрілецької роти солдат [PERSON] ; гранатометник 1 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти солдат [PERSON] ; старший стрілець-оператор 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти старший солдат [PERSON] ; головний сержант 2 стрілецької роти сержант [PERSON] (який надав пояснення на час відсутності заступника командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення); стрілець 2 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти солдат [PERSON] ; головний сержант 3 взводу 2 стрілецької роти молодший сержант [PERSON] ; старший бойовий медик 2 стрілецької роти сержант [PERSON] ; командир 3 взводу 2 стрілецької роти лейтенант [PERSON] ; командир 2 стрілецької роти капітан [PERSON] ; начальник медичної служби-начальник медичного пункту молодший лейтенант медичної служби [PERSON] ; стрілець 3 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти старший солдат [PERSON] . Стан стресу не має документального підтвердження (висновку), [PERSON] не відповідав статусу військовослужбовця і не відповідав займаній посаді, що підтверджується службовою характеристикою (яка додається до відзиву), яка додана у якості додатку до позову у справі 400/5201/23, а також поясненнями окремих військовослужбовців підрозділу позивача. Розчарування та відчуття несправедливості, відчай та розпач, обумовлені упередженим ставленням з боку командування військової частини та доказами невинуватості (на думку позивача) також не підкріплене жодним доказом, як вже зазначалось, суд I інстанції у рішенні вже зазначав наявність протиправних дій позивача, проте вирішив визнати дії військової частини протиправними, оскільки позивач, зокрема, мав поважну причину хворобливий стан, а також не було проведено необов`язкове розслідування за фактом подій, хоча суд наявність проступку (невиконання наказу) позивачем підтверджує. Психологічне напруження та мамині переживання є оціночним і суб`єктивним поняттям (станом), який також не дістав логічного підтвердження; зазначення думки матері про сина-героя, який отримав догану замість визнання є спробою схилити суд на свій бік, підсумовуючи усю службу до однієї догани. Відповідачу не відомо статус жінки [PERSON] , яка фігурує у копії довідки МСЕК про інвалідність; немає даних про те, що вона є матір`ю [PERSON] , у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між статусом матері і наявними документами цей доказ не підлягає враховуванню. Стосовно ненарахування і невиплати гарантованого грошового забезпечення: військовою частиною здійснюються усі гарантовані військовослужбовцям заходи, зокрема Заводському ДВС м. Миколаєва 5 січня 2024 року були надані докази виконання рішення суду у справі №400/5201/23 в частині, що стосується військової частини [NUMBER] . Варто зауважити, що військова частина [NUMBER] не є розпорядником коштів та не має власних рахунків, таким чином унеможливлюється виконання рішення суду у повному обсязі у разі задоволення позову, організацією розпорядженням коштів по відношенню до відповідача займається третя особа військова частина [NUMBER] . Паплюження авторитету [PERSON] , якщо і мало місце, то виключно здійснювалось вчинками самого позивача; ці пояснення також не дістали підтвердження у поясненнях військовослужбовців. Доказів погроз фізичної розправи позивач не надав. Як працівник правоохоронних органів у минулому [PERSON] повинен знати чинне законодавство і як доброчесний громадянин повинен був звернутись до представників поліції з вимогою відкрити кримінальне провадження. Висловлене позивачем є черговою спробою дискредитувати відповідача спираючись на гучні власні слова, які не мають жодного підтвердження. Тривалий судовий розгляд не є виною відповідача. Отже, підтверджень (доказів) душевних страждань позивач не надав, у зв`язку з чим відсутні мотиви для відшкодування моральної шкоди. З усіх обставин (складових), які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо компенсації моральної шкоди, підтверджено лише протиправність дій відповідача згідно рішення у справі №400/5201/23, зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. 16.05.2024 року представником позивача надано додаткові письмові пояснення. 27.05.2024 року представником військової частини [NUMBER] надано додаткові письмові пояснення. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11.07.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13.12.2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Шумілової Наталі Ігорівни надійшло клопотання, в якому вона просила замінити первісного відповідача військову частину [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на належного відповідача військову частину [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ). В обґрунтування клопотання представник позивача посилалась на те, що на момент подачі позову до суду позивачу не було відомо та не могло бути відомо, що військова частина [NUMBER] не має статусу юридичної особи, а є підрозділом військової частини [NUMBER] . Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29.01.2025 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Шумілової Наталі Ігорівни та замінено відповідача військову частину [NUMBER] (не є юридичною особою) на військову частину [NUMBER] . Правом надання відзиву військова частина [NUMBER] не скористалась. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2024 року, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства військова частина [NUMBER] не наділена цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю в розумінні ст.ст. 46, 47 ЦПК України, тому що не є юридичною особою, було відмовлено у задоволенні клопотання представника військової частини [NUMBER] про залучення до участі у справі в якості третьої особи військової частини [NUMBER] , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] окремої бригади територіальної оборони). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту позовних вимог. Представник відповідача ВЧ [NUMBER] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував пороти їх задоволення. Зазначив, що доведеним є лише факт визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року № 400 в частині оголошення [PERSON] суворої догани. Інші обставини позивачем не доведені. Відсутні докази про наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленими ВЛК захворюваннями та скасованим наказом. Упередженість з боку командування та військовослужбовців не була доведена. Конкретних фактів позивачем не доведено. У разі заподіяння матері моральної шкоди вона може самостійно звернутися до суду з цього приводу. Розрахунок розміру моральної шкоди та його обґрунтування відсутні. Факт визнання наказу протиправним та його скасування сам по собі є достатньою компенсацією завданої моральної шкоди. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Системний аналіз заявлених позовних вимог свідчить про те, що предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяння якої [PERSON] обґрунтовується тим, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності посадових осіб військової частини [NUMBER] позивач був вимушений шукати інші шляхи для вирішення та задоволення своїх потреб, в результаті чого він зазнав моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані неможливістю забезпечити собі задовільний рівень життя та сильними переживаннями через проблеми завдані протиправною діяльністю командування військової частини [NUMBER] . До заподіяння моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, спричинених негативними емоціями та переживаннями, що тривають значний період часу, призвели: стрес, пережитий у зв`язку із незрозумілістю та невизначеністю подальшої долі, так як позивач був військовослужбовцем та всіляко намагався відповідати цьому статусу, але замість пошани та гарного відношення, отримав догану, яка могла поставити під сумніви усі гарні вчинки позивача; розчарування та відчуття несправедливості, пережите у зв`язку з тим, що не дивлячись на всі наявні докази невинуватості позивача, йому ніхто не вірив, було наявне упереджене ставлення командування військової частини [NUMBER] , через що було винесено наказ командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400; відчай, розпач, пережиті у зв`язку зі складнощами, які виникли внаслідок зазначених вище подій та упередженого відношення посадових осіб військової частини до позивача; психологічне напруження від безпорадності перед життєвими обставинами, тяжке сприйняття позивачем маминих переживань, яка була дуже сильно стурбована, так як вважає, що її син герой, замість визнання він отримав догану та упереджене відношення до себе з боку командування; ненарахування та невиплата позивачеві додаткового грошового забезпечення, гарантованого державою. Також позивач посилається на те, що за власною ініціативою прийшов на військову службу в перші дні війни (25.02.2022) здоровим та повним рішучості боротися з ворогом, перебував в зоні бойових дій та належним чином виконував свої посадові обов`язки, ризикував життям та здоров`ям, а командування безпідставно та неправомірно не нарахувало та не виплатило йому, так звані, «бойові», а паплюження авторитету позивача в колективі з боку командування військової частини призвело до того, що деякі військовослужбовці негативно висловлювались в його бік та погрожували фізичною розправою. Отже, на думку позивача через тривалий судовий розгляд справи №400/5201/23, упереджене відношення з боку командування відповідача до позивача, через постійний стрес, приниження честі, гідності та репутації [PERSON] , як військовослужбовця та людини, у позивача виникли проблеми зі здоров`ям. Враховуючи викладене вище та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/5201/23, яке пройшло всі судові інстанції та набуло законної сили, позивач вважає за необхідне звернутися з позовною заявою до суду з метою стягнення з військової частини [NUMBER] моральної шкоди. Приймаючи рішення у справі, суд виходить з того, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов?язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов?язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов?язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов?язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей. Статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Отже, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Сам по собі факт наявності шкоди не породжує обов?язку її компенсації, оскільки доведенню підлягає наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності. Відсутність хоча б однієї з таких складових виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому на позивача покладається обов?язок довести наявність шкоди, її розмір та факт заподіяння її відповідачем внаслідок неправомірних рішень, дій (бездіяльності) особи, яка її завдала. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/5201/23 від 30 червня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, встановлено, що [PERSON] був мобілізований на період дії воєнного стану і проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 27.02.2022 року по 18.02.2023 року на посаді водія 3 взводу 2 стрілецької роти. 26.12.2022 року, біля 23:00 години, військовослужбовець [PERSON] відчув погіршення стану здоров`я, а саме: слабкість, підвищену температуру, важке дихання та біль в грудях. У зв`язку з тим, що з питань безпеки командуванням наказано листуватися лише за допомогою месенджера «WhatsApp», 27.12.2022 року о 08:16 годині позивач надіслав командиру взводу у зазначеному месенджері повідомлення SMS про погіршення стану здоров`я та просив направити його до медичної служби. О 08:17 годині командир відповів, що все з`ясує. О 10:30 годині позивача на автомобілі взводу відвезли до медика 2 роти, де також знаходився командир 2 роти та головний сержант 2 роти. Медик роти встановила, що температура у позивача 38,5 градусів, надала пігулки від температури та сироп від кашлю. Медик роти та командир роти на прохання солдата [PERSON] направити його на обстеження та лікування до медичного закладу відмовили та порадили лікуватися у розташуванні взводу. Позивач повернувся у розташування взводу, але вже увечері став себе почувати значно гірше. Зранку 28.12.2022 року позивач став себе почувати ще гірше та за допомогою месенджера «WhatsApp» о 09:38 годині намагався додзвонитися начальнику медичної служби, о 09:44 годині головному сержанту роти, о 09:45 годині командиру взводу, о 09:46 годині начальнику медичної служби, о 09:53 годині командиру взводу. Жодна з цих посадових осіб не відповіла на його телефонний дзвінок, та не перетелефонувала. 28.12.2022 року позивач о 09:27 годині та повторно о 09:35 годині у загальному чаті 2 роти повідомляв командирів, в тому числі командира 2 роти [PERSON] , що погано себе почуває та просив направити його до лікарні, що підтверджується перепискою у месенджері. 28.12.2022 року позивач через погане самопочуття, високу температуру, важке дихання та сильний біль в грудях став втрачати свідомість та у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю був змушений прийняти рішення про виїзд з території розташування роти до лікарні в м. Миколаєві за адресою реєстрації позивача. Згідно медичної картки стаціонарного хворого № 10228/939 [PERSON] 28.12.2022 року о 13:25 годині госпіталізовано до КПП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради з діагнозом «не госпітальна правостороння н/дольова пневмонія. Хронічне обструктивне захворювання легень, група «С», загострення. ЛН І ст». 28.12.2022 року о 15:58 годині [PERSON] зателефонував в месенджері «WhatsApp» своєму безпосередньому командиру, командиру 2 роти, та повідомив його, що перебуває в КПП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради з діагнозом «не госпітальна правостороння н/дольова пневмонія», а також пояснив причини залишення розташування військової частини. Вранці 29.12.2022 року позивач сфотографував медичну картку стаціонарного хворого № 10228/939, фото якої він надіслав медику 2 роти, командиру 2 роти, начальнику медичної служби військової частини. Наказом від 29.12.2022 №400 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено на нього дисциплінарне стягнення «сурова догана» та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн. за грудень 2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Так, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV\~затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст.1 Дисциплінарного статуту). Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися\~Конституції\~та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст.4 Дисциплінарного статуту). Згідно ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності\~накласти дисциплінарне стягнення. Частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено статтями 83 - 84 Дисциплінарного статуту, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим\~Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608\~(далі - Порядок). Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Під час розгляду справи №400/5201/23 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що був усний безстроковий наказ командира Військової частини про порядок виїзду особового складу з району виконання бойового завдання, який повинен здійснюватися з дозволу оперативного чергового військової частини. Позивач водій 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдат [PERSON] відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400\~«28.12.2022 року під час воєнного стану в країні, не виконав розпорядження командира в/ч [NUMBER] про встановлений порядок виїзду особового складу з [ADDRESS] без дозволу оперативного чергового, чим порушив військову дисципліну, за порушення вимог статей 1, 2, 3, 4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 11 Розділу 1 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за не виконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату [PERSON] оголосити - сувору догану. До наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за грудень 2022 року в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000, 00 гривень не включати солдата [PERSON] за не виконання розпорядження командира в/ч». Поряд із цим, у відповідача були наявні на час прийняття зазначеного наказу необхідні медичні документи із історії хвороби, зокрема \~копія медичної картки стаціонарного хворого № 10228/939 від 28.12.2022 року, однак належної оцінки їм не надано. Не заперечувався відповідачем також факт того, що зранку 28.12.2022 року позивач намагався додзвонитися начальнику медичної служби, головному сержанту роти, командиру взводу. Жодна з цих посадових осіб не відповіла на його телефонний дзвінок та не перетелефонувала йому. 28. 12.2022 року позивач о 09:27 та повторно о 09:35 в загальному чаті 2 роти повідомляв командирів, в тому числі командира 2 роти, що погано себе почуває та просив направити його до лікарні. Факт перебування позивача у період із 28.12.2022 року по 16.01.2023 року на стаціонарному лікуванні підтверджується також випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10228/939. Незважаючи на це, командиром військової частини [NUMBER] службове розслідування по даному факту з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини призначено не було. Таким чином, у справі №400/5201/23 судами першої та апеляційної інстанції встановлено відсутність доказів належного оформлення наказу командира Військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року № 400 в частині оголошення за невиконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату [PERSON] суворої догани. За результатами розгляду справи, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/5201/23 від 30 червня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, було визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400 в частині оголошення [PERSON] суворої догани та невнесення до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень. Зобов`язано відповідальних посадових осіб військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень пропорційно із розрахунку на місяць. Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини [NUMBER] на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі №400/5201/23 за позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, зазначені обставини не підлягають доказуванню у даній справі. Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити, що неповнота проведення службового розслідування, результатом якої стало видання незаконного наказу про притягнення до відповідальності та позбавлення передбачених законом доплат, фактично є неповагою до прав людини, яка з урахуванням конкретних зазначених в тексті рішення обставин, спричинила негативні наслідки для позивача та призвела до погіршення відносин з оточуючими людьми, викликала тривогу, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, триваючу невизначеність, необхідність захисту своїх прав в суді, що свідчить про наявність моральної шкоди, завданої позивачу наказом про оголошення суворої догани, яка виразилася у значних триваючих душевних стражданнях та сильних переживаннях через протиправну діяльність командування військової частини [NUMBER] . Підтверджують встановлені\~судами у\~справі №400/5201/23\~обставини також протиправність наказу командира військової частини [NUMBER] від 29.12.2022 року №400 та винність особи, яка його видала, а також наявність причинного зв`язку між протиправними діями особи, яка видала наказ та його результатом - моральною шкодою [PERSON] . З огляду на викладене,

Outcome: partial