Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позов обґрунтовує тим, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно абз. 3 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та, що визначено у додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року та Правилами роздрібного ринку електричної енергії визначено загальне правило, за яким договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, до якого приєднується споживач. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Форма договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір), є Додатком № 6 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р. та відповідно опублікована в електронній формі на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» за посиланням http://energozbut.ck.ua/pob.html. Згідно п. 1.1 вказаного вище Договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, цей Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Тобто, шляхом приєднання в тому числі вчиненням конклюдентних дій. Відповідний договір на електропостачання в якості публічного договору приєднання опубліковано на офіційному веб-сайті ТОВ «Черкасиенергозбут». Наприкінці 2018 року, початку 2019 року ТОВ «Черкасиенергозбут» через свій офіційний вебсайт, та засоби масової інформації повідомляли про умови електропостачання та необхідність укладення відповідного договору, в т.ч. прийняття його умов (акцепту) шляхом вчинення конклюдентних дій (п. 2 ст. 642 ЦК України). Вказаними вище конклюдентними діями в контексті акцепту Договору є фактичне споживання електроенергії, оплата споживачем вартості такої спожитої електроенергії, що в свою чергу підтверджується доданою до цієї заяви роздруківкою балансу споживача із відображенням даних із білінгової системи ТОВ «Черкасиенергозбут» щодо нарахованих обсягів та здійснених відповідачами платежів в рахунок оплати вартості спожитої електроенергії. Таким чином, відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеного на офіційному сайті ТзОВ «Черкасиенергозбут» шляхом споживання електричної енергії та оплати за спожиту електричну енергію, внаслідок чого за об`єктом побутового Споживача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Будинок [ADDRESS] є гуртожиткового типу. Даний будник поділено на частини і в кожного співвласника свій особовий рахунок. Відповідач, отримавши в 2015 році у власність свою частку в будинку, не переоформила на своє ім`я о/ [NUMBER] , хоча зобов`язана це зробити згідно чинного законодавства. Крім того, фактично отримуючи послуги електропостачання та будучи завчасно повідомленим про умови та вартість їх надання відповідачем не було заявлено жодних заперечень до ТзОВ «Черкасиенергозбут», чим вчинено мовчазну згоду за змістом ч. 3 ст. 205 ЦК України з умовами публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, текст якого розміщено в електронній формі на офіційному сайті ТзОВ «Черкасиенергозбут» за посиланням http://energozbut.ck.ua/pob.html, який додано в якості додатка до цієї позовної заяви. Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг з відповідачами сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати послуг у повному обсязі. З 01.01.2019 року ПАТ «Черкасиобленерго» виступає в якості оператора системи розподілу та є розпорядником даних про обсяги спожитої електричної енергії споживачами, а ТзОВ «Черкасиенергозбут», як постачальник універсальних послуг, формує та виставляє споживачам платіжні документи на підставі даних комерційного обліку, отриманих від ПАТ «Черкасиобленерго». ТзОВ «Черкасиенергозбут» виконало взяті на себе зобов`язання з постачання електричної енергії за адресою об`єкта споживання електричної енергії, проте відповідачі всупереч умовам публічного Договору та Правил не виконали взяті на себе зобов`язання та не здійснили оплату за спожиту електричну енергію. За період із січня 2022 року по серпень 2023 року, включно, відповідачем спожито електричну енергію в обсязі 19724кВт/год, на загальну суму 49150.56 грн., що підтверджується листом Черкаської міської філії ПАТ «Черкасиобленерго» від 03.05.2024 року №1673/24/2024р. Кінцеве сальдо грудень 2021 року було оплачено в лютому 2022 року. Тому, 49152 грн. 20 коп. (нарахування) 1 грн. 44 коп. (перерахунки) = 49150 грн. 56 коп.(борг, що підлягає стягненню). Станом на день подачі позову відповідач має заборгованість перед позивачем за спожиту електроенергію за період з січня 2022 року по серпень 2023 року, включно, складає 49150 грн. 56коп. Відповідно до пункту 4.3 Правил, дані необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Пунктом 4.12 Правил встановлено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Звертає також увагу, що всі розрахунки між ТзОВ «Черкасиенергозбут» та Споживачами (в т.ч. відповідачами) здійснюються на підставі даних про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії отриманої від оператора системи розподілу ПАТ «Черкасиобленерго» у порядку п. 4.12 Правил. На момент подачі позовної заяви відповідачем не було сплачено заборгованість за спожиту електроенергію, що виникла за період із березн 2022 року по січень 2023 року включно, що відображено у вищевказаному розрахунку та доданих до позовної заяви доказів. Відповідач, фактично споживши вищезазначену послугу, не надіслав позивачу жодних скарг чи претензій, щодо наявності послуги, якості чи кількості її надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу послугу належним чином, а саме: якісно, своєчасно та в повному обсязі. За спірний період вищезазначене домоволодіння не було від`єднано від мереж електропостачання з додержанням вимог чинного законодавства, споживання електричної енергії здійснювалось. Жодних заяв про небажання отримувати послугу від відповідачів не надходило. Таким чином, позивач вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про наявну заборгованість за спожиту електричну енергію, а також звертає увагу на те, що відповідач свідомо порушив взяті на себе зобов`язання за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги та в добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконують. У зв`язку з викладеним вище, просить стягнути [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за період із січня 2022 року по серпень 2023 року включно, в сумі 49150 грн. 56 коп. на спеціальний рахунок № [NUMBER] в Філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 354507, а також витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2025 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Черкасиенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за період із березня 2020 року по січень 2023 року, включно, в сумі 49150, 56 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.2025 року скасоване заочне рішення суду від 21.01.2025 року, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити його повністю. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідача не є власником [ADDRESS] , а тому не повинна оплачувати заборгованість за послуги, які вона не отримує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно абз. 3 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та, що визначено у додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018р. № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Відповідно до п.2) ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч.2 цієї статті виконавцями комунальних послуг є: 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію абоненту [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , за період з січня 2022 року по серпень 2023 року, включно, нараховано заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 49150, 56 грн. Як вбачається з довідки департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради №19001/32752-01-10 від 17.12.2024 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 30.01.2024 року є [ADDRESS] Також судом встановлено, що 19.08.2015 року між [PERSON] , як «Дарувальником» та [PERSON] як «Обдаровуваною» був укладений договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого Дарувальник передав, а Обдаровуваний прийняв у власність 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за [ADDRESS] . Згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка зареєстрована в Управлінні Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради 01.03.2017 року, [PERSON] здійснено будівництво двоповерхового житлового будинку з гаражем, по [ADDRESS] . Наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради № 2261-а від 13.09.2017 року надано житловому будинку (літ. Ч-2) з прибудовою (літ. Ч-1-1), гаражу (літ.ч), альтанці (літ.Ш), замощенню (І), воротам №1, огорожі №6,11,12, вигрібній ямі №13 та земельним ділянкам: площею 0,026 га (кадастровий номер 7110136400:02:061:0066) і площею 0,03 га (кадастровий номер 7110136400:02:061:0065) адресу [ADDRESS] . Замовник: [PERSON] . Вказаний наказ прийнятий на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка зареєстрована в Управлінні Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради 01.03.2017 року №ЧК 142170600310. Такими чином 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за [ADDRESS] , які належали [PERSON] перетворилися в житловий будинок з адресою [ADDRESS] . 07.10.2017 року між [PERSON] , як «Продавцем» та [PERSON] , як «Покупцем» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого Продавець передав, а Покупець прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна, щодо об`єкту нерухомого майна від 27.11.2024 року [PERSON] з 07.10.2017 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено, що відповідач у період часу із березня 2020 року по січень 2023 року включно, отримувала послуги позивача з постачання електричної енергії та споживала електричну енергію за адресою [ADDRESS] . Також судом встановлено, що власником майна, яке належало [PERSON] та знаходилося за вказаною адресою, з 07.10.2017 року є [PERSON] , а відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України \~власність зобов`язує. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16-ц, провадження № 61-43384св18), у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941св20). Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Клопотання про заміну неналежного відповідача на належного під час розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , оскільки вона є неналежним відповідачем. На підставі наведеного, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed