Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі також проживає і зареєстрований відповідач - [PERSON] , її колишній чоловік. На неодноразові звернення до відповідача щодо звільнення належного їй приміщення та переїхати до іншої квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не погоджується. Відповідач фактично вигнав позивача з житлового приміщення, і вона навіть не може перевірити чи сплачує він комунальні послуги. Власник має право на усунення перешкод в користуванні належним йому майном, а тому [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням на адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з переселенням його до іншого житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 08.05.2023, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов, де зазначено наступне. Так, [PERSON] проживає в спірній квартирі з 1993. Після розірвання шлюбу сторони погодились, що відповідач за свої власні кошти купує позивачу однокімнатну квартиру у м. Ірпінь, а [PERSON] в свою чергу звільняє кв. [ADDRESS] . 19.06.2019 [PERSON] підписує договір купівлі - продажу щодо квартири в м. Ірпінь і в цей же день підписує попередній договір купівлі - продажу спірної квартири з [PERSON] . В подальшому позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним попереднього договору, разом з тим в задоволенні позову було відмовлено. Зазначене свідчить, що позивач не бажає виконувати умови попереднього договору. З іншого боку, позивач підписавши попередній договір розпорядилась майном на власний розсуд, забрала свої речі , чим підтвердила факт добровільного виселення зі спірної квартири. Вимога позивача щодо виселення колишнього чоловіка з квартири є незаконної, оскільки він не втрачає право користування житлом у зв`язку із розірванням шлюбу. Сам факт припинення сімейних відносин не позбавляє колишнього члена родини власника користуватись займаним приміщенням. В той же час, позивач не заявляє вимогу про вселення до житла. Щодо переселення відповідача до іншого приміщення, то така вимога не відповідає положенням ЖК України. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Відповідач, представник відповідача заперечували щодо задоволення заявлених вимог у зв`язку із їх безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , приватизація квартири здійснена згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що свідчить свідоцтво про право власності на житло (дублікат) виданий 13.11.2003 Шевченківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 1993 і дане помешкання є його постійним місцем проживання. Не заперечується учасниками процесу, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м .Києва від 31.10.20210. 19.06.2019 між сторонами було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О., відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобов`язання в майбутньому, в строк не пізніше 31.12.2019 укласти договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу. В цей же день 19.06.2019 [PERSON] уклала договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. на підставі якого позивач стала власником зазначеної квартири. У серпні 2019 Купріянова звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушка О.О. про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири, як такий що вчинений під впливом насилля з боку відповідача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2021 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено. Сторона позивача вказує, що проживання [PERSON] в спірній квартирі, яка належить на праві власності [PERSON] порушує її права та створює своєю присутністю перешкоди у користуванні майном. Так, відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В розумінні положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу приписами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З іншого боку за ч. 1 ст. 164 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири), відповідно до ч. 4 ст. 164 ЖК України, не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, якою регулюються порядок оплати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. За положеннями ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, виходячи з вищенаведених норм матеріального права, розірвання шлюбних відносин між сторонами не позбавляє колишнього члена сім`ї власника права користування житловим приміщенням і не є підставою для безумовного виселення. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За встановлених обставин, беручи до уваги, що відповідач є колишнім членом сім`ї власника, проте зареєстрований та проживає у спірній квартирі з 1993 року, відповідні домовленості сторін суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed