Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] \~\~звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до\~\~ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД", [PERSON] , в якому просить: стягнути з ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" на його користь матеріальну шкоду у вигляді страхового відшкодування у розмірі 44866,38 грн., з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 28803,88 грн. величина втрати товарної вартості пошкодженого автомобілю, 1430,07 грн. витрати, спрямовані на визначення розміру майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 510 грн. сума франшизи, а всього 30743,95 грн., а також з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000 грн., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 956,10 грн. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що 27 травня 2015 року о 17-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] по вул. Ахсарова у м. Харкові, при виїзді з двору, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Touareg, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 10.2 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. Згідно висновків Дзержинського районного суду м. Харкова (постанова по справі № 638/9524/15-п від 22.06.2015) ДТП сталася з вини [PERSON] , якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова суду набула чинності. Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження №0110 від 11 липня 2015 року, який було зроблено за замовленням позивача, матеріальні збитки завдані [PERSON] внаслідок ДТП встановлені у розмірі 85524,36 грн. 29 травня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД", яке є страхувальником [PERSON] із заявою про страхове відшкодування. Крім того, внаслідок ДТП, позивачу на час ремонту автомобіля довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, будь-який відновлювальний ремонт не зможе у повній мірі відновити практично нове авто у той стан, який існував до ДТП, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2015 року провадження по справі відкрито. 23 листопада 2015 року до суду від представника відповідача ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД" надійшли заперечення на позовну заяву, в якому він зазначає, що 30.10.2015 року страхова компанія здійснили виплату страхового відшкодування [PERSON] за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0186785 від 14.01.2025 року. Факт виплати підтвердила платіжним дорученням №4586. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. 15.01.2024 року представник позивача надав до суду клопотання про ухвалення заочного рішення у справі, в якій просив розглянути справу по суті на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення у справі, розгляд справи провести без участі позивача, його представника. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, відзив не направили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до\~статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Згідно статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції і Кодексу. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У Рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У Рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Каракуця проти України (заява № 18986/06) від16 лютого 2017 року зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до частини першої першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.2, ч.4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10)\~ [PERSON] \~є власником автомобіля Volkswagen Touareg, державний номер [NUMBER] . З копії постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року вбачається, що 27 травня 2015 року о 17-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] по вул. Ахсарова у м. Харкові, при виїзді з двору, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Touareg, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 10.2 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року\~\~ [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження №0110 від 11 липня 2015 року, який було зроблено за замовленням позивача, матеріальні збитки завдані [PERSON] внаслідок ДТП встановлені у розмірі 85524,36 грн. 29 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД", яке є страхувальником [PERSON] із заявою про страхове відшкодування. 30 жовтня 2015 року страхова компанія здійснили виплату страхового відшкодування [PERSON] за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0186785 від 14.01.2025 року. Факт виплати підтвердила платіжним дорученням №4586. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц. У постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року (справа №522/14085/19) у справі з подібними фактичними обставинами викладений правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно матеріалів справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача (винної особи) була застрахована в ПАТ «Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД". Згідно страхового поліса АІ/0186785 від 14.01.2025 року, страховий ліміт у разі настання страхового випадку складав: за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV). З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи визначеної у страховому полісі АІ/0186785 від 14.01.2025 року, а саме 510 грн. \~ \~ \~ \~З урахуванням здійснили виплату страхового відшкодування [PERSON] , на користь останнього підлягає стягненню з відповідача матеріальна шкода у розмірі 28803,88 грн. величина втрати товарної вартості пошкодженого автомобілю, 1430,07 грн. витрати, спрямовані на визначення розміру майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 510 грн. сума франшизи, а всього 30743,95 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди завданої внаслідок ДТП суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідност.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться вПостанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. На обґрунтування заподіяної моральної шкоди позивач\~\~ [PERSON] \~\~посилається на те, що\~після ДТП позивачу на час ремонту автомобіля довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, будь-який відновлювальний ремонт не зможе у повній мірі відновити практично нове авто у той стан, який існував до ДТП. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістомст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Згідност.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, неможливість використовувати пошкоджений автомобіль для звичайного способу життя, суд дійшов висновку, що вимоги\~\~ [PERSON] \~\~в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача\~\~ [PERSON] \~\~слід стягнути на користь позивача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial