Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач, через свого представника, у липні 2023 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на свою користь у розмірі 1\~085\~379 грн. 07 коп. в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та у розмірі 162\~140 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, а також понесені судові витрати, які складаються з витрат на проведення соціально-психологічного дослідження в розмірі 6700 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 квітня 2015 року позивач придбав автомобіль марки «BMW X5 М», 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який у кінці серпня 2015 року вирішив продати та звернувся до громадянина [PERSON] , який професійно займався продажем автомобілів. Однак, останній забрав у позивача правовстановлюючі документи на автомобіль та зник, не надавши при цьому позивачу грошових коштів за автомобіль та не повернувши сам автомобіль. Вважаючи, що [PERSON] вчинив відносно позивача шахрайські дії, останній 07 жовтня 2017 року звернувся до поліції з заявою про злочин. Так, 07 жовтня 2017 року Саксаганським відділенням поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, назва якого надалі змінилась на Відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за заявою позивача були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення і зареєстровано кримінальне провадження за №12017040750002461 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1\~ст. 190 КК України\~та розпочато досудове розслідування, в якому позивача було визнано потерпілим. Однак, позивач вважає, що слідство у вказаному кримінальному провадженні проводиться з порушенням вимог законодавства України, однобічно, не об`єктивно, із порушенням основоположних принципів кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, позаяк кримінальне провадження декілька разів закривалось, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, але потім такі постанови скасовувались та досудове розслідування продовжувалось, після чого кримінальне провадження було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України. Проте, станом на дату звернення до суду з відповідним позовом особу причетну до вчинення даного кримінального правопорушення не встановлено. Позивач вказує, що надмірна тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не встановлення особи причетної до даного кримінального правопорушення, звернення до органу досудового розслідування з клопотаннями про проведення слідчих (розшукових дій), неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебування у напруженому психологічному стані призвело до його моральних страждань, які він оцінює в 162140 грн., а також вважає, що органом досудового розслідування йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1\~085\~379 грн. 07 коп., що становить ринкову вартість не повернутого йому автомобіля станом на момент скоєння кримінального правопорушення, визначену висновком експерта по результатам проведення транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в рамках досудового розслідування даного кримінального провадження. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представники Головного управління\~Національної поліції\~в Дніпропетровській\~області та\~Державної казначейської\~служби України,\~кожен окремо,у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у письмових відзивах на позовну заяву, долучених до матеріалів справи. Представники третьої особи у судовому засіданні також заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях на позовну заяву, долучених до матеріалів справи. Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, на теперішній час наявна інформація стосовно того, що в провадженні СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №12017040750002461 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про яке 07 жовтня 2017 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України саме за заявою [PERSON] від 06.10.2017 року, тобто позивача у цій справі, стосовно того, що невстановлена особа у серпні 2015 року, шляхом обману, заволоділа його майном - автомобілем марки «BMW X5 М», 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який не повернула до теперішнього часу. Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, у формі процесуального керівництва, забезпечується Криворізькою центральною окружною прокуратурою. Як убачається\~з матеріалів\~справи та\~не заперечується\~учасниками судового\~провадження,\~досудове розслідування\~вказаного кримінального\~провадження №12017040750002461\~триває до\~цього часу,\~в ході\~проведення якого\~у кримінальному\~провадженні здійснюються\~слідчі (розшукові)\~дії,\~зокрема,\~було допитано\~як потерпілого\~ [PERSON] ,\~допитано як\~свідків [PERSON] \~та [PERSON] ,\~вищезазначений автомобіль\~19\~березня 2018\~року було\~поставлено на\~облік УПД\~як «викрадений»,\~додатково допитано\~як потерпілого\~ [PERSON] ,\~долучено до\~матеріалів кримінального\~провадження 07\~травня 2019\~року матеріали\~ЖЄО №13074,\~які направлено\~з Дніпровського\~управління поліції\~ГУНП в\~\~м.\~Києві за\~№19744\~від 21.03.2018\~року за\~фактом звернення\~ [PERSON] \~щодо встановлення\~місцезнаходження автомобіля,\~18\~травня 2018\~року отримано\~ухвалу Саксаганського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~про тимчасовий\~доступ до\~автомобіля марки\~«BMW\~X5\~М»,\~2010\~pоку\~випуску,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~який зареєстрований\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~для подальшого\~вилучення,\~09\~квітня 2019\~року подано\~клопотання про\~арешт вказаного\~автомобіля,\~у задоволенні\~якого ухвалою\~Саксаганського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 11.04.2019\~року було\~відмовлено,\~у зв`язку\~з відсутністю\~правових підстав\~для арешту\~майна (відсутність\~документів підтверджуючих\~право власності\~ [PERSON] \~на транспортний\~засіб),\~16\~серпня 2019\~року винесено\~постанову про\~закриття кримінального\~провадження на\~підставі п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~284\~КПК України,\~яка ухвалою\~Саксаганського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 20.03.2020\~року була\~скасована та\~03\~квітня 2020\~року досудове\~розслідування вказаного\~кримінального провадження\~було відновлено,\~додатково допитано\~як потерпілого\~ [PERSON] ,\~долучено висновок\~експертного автотоварознавчого\~дослідження\~№Д4/11/20\~від 10.11.2020\~року про\~оцінку автомобіля\~марки «BMW\~X5»,\~2010\~року випуску,\~вартість якого\~станом на\~15\~вересня 2015\~року складала\~1\~094\~190\~грн.,\~допитано як\~свідка [PERSON] ,\~14\~червня 2021\~року знову\~винесено постанову\~про закриття\~кримінального провадження\~на підставі\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~284\~КПК України,\~яка постановою\~прокурора Криворізької\~центральної окружної\~прокуратури від\~07.07.2021\~року була\~скасована,\~07\~липня 2021\~року винесено\~постанову про\~перекваліфікацію кримінального\~правопорушення та\~доручення здійснення\~досудового розслідування\~органу досудового\~розслідування з\~ч.\~1\~ст.\~190\~на ч.\~4\~ст.\~190\~КК України,\~неодноразово надавались\~доручення сектору\~кримінальної поліції\~ВП №4\~Криворізького РУП\~ГУНП в\~Дніпропетровській областіз метою встановлення та опитування свідків та очевидців події, запити по АІПС «Аркан» на встановлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 06 липня 2022 року здійснено запит щодо актуальної інформації про реєстрацію права власності на вказаний автомобіль саме за [PERSON] , на який було отримано відповідь про те, що станом на 09 липня 2022 року відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи ГСЦ МВС України на останню вказаний автомобіль не зареєстрований, з метою встановлення розміру завданої шкоди потерпілому 06 вересня 2022 року було винесено постанову про призначення автотоварознавчої експертизи, надано запит до ТСЦ №1248 щодо копій документів, які стали підставою перереєстрації вказаного транспортного засобу, поставки його на облік, у результаті чого [PERSON] стала його власником, 07 вересня 2022 року отримано відповідь від ТСЦ №1248 про те, що документи знищено із закінченням терміну збереження, камери внутрішнього відеоспостереження станом на 16 вересня 2015 року в ТСЦ №1248 відсутні, допитано в режимі відеоконференції, як свідка [PERSON] , 30 вересня 2022 року отримано висновок транспортно-товарознавчої експертизи №Д8/09/22, згідно з яким вартість транспортного засобу на момент вчинення злочину складає 1\~085 379 грн. 07 коп., а також оновлено запити по АІПС «Аркан» на встановлення місцезнаходження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] тощо. Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що внаслідок надмірного тривання досудового розслідування кримінального провадження №12017040750002461, а саме з 07 жовтня 2017 року по теперішній час, йому було заподіяно органом досудового розслідування матеріальну шкоду у розмірі 1\~085\~379 грн. 07 коп., що становить ринкову вартість не повернутого йому автомобіля станом на момент скоєння кримінального правопорушення, визначену висновком експерта по результатам проведення транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження та моральну шкоду у розмірі 162\~140 грн. При цьому, посилаючись на ст. 1173, 1174 ЦК України, позивач також зазначає, що предметом спору у даній справі є заподіяння йому з боку органу досудового розслідування шкоди саме фактом бездіяльності цього органу (його посадових осіб), що полягає у неефективності досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 8-9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно\~ст. 56 Конституції України\~передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України - в інших випадках заподіяння шкоди цими органами - діють правила ч. 6 цієї статті, згідно з якими така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, її посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Норми ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Положеннями ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення ст. 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Необхідною умовою для застосування ч. 2 ст. 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи кримінального правопорушення. Невирішення судом або зазначеними посадовими особами описаних питань та неухвалення відповідних процесуальних рішень апріорі не дає змоги застосувати правило ч. 2 ст. 1177 ЦК України, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми у позивача не виникає. У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі ч. 2 ст. 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є завдання шкоди кримінальним правопорушенням, що має бути встановлено у передбаченому законом порядку. Зазначене узгоджується з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними\~\~у постанові від 07.11.2022 року у справі №757/59343/19. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 89 ЦПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, суд зазначає, що оскільки кримінальне провадження №12017040750002461 триває, факти шахрайських дій щодо позивача, які, як він зазначає, відбулись у його відношенні у серпні 2015 року, поки не знайшли підтвердження в обвинувальному вироку суду, тому відсутні підстави для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, яка дорівнює вартості майна, яким, як зазначає позивач, заволоділи шахрайським шляхом, а відтак суд уважає, що позовні вимоги в цій частині заявлені позивачем передчасно та будуються на припущеннях і не доведені належними та допустимими доказами. Разом з тим, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння\~її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) зазначає, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12.07.2007 року, заява №68490/01). У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі №197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією\~з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи,\~а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, позивач зазначає, що моральної шкоди йому завдано внаслідок тривалого, неефективного, неналежного досудового розслідування кримінального провадження №12017040750002461, а також зволікання слідчими із вчиненням слідчих дій та, як результат, невстановлення винної особи у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. При цьому, позивач обґрунтовує ці свої вимоги не тільки окремими фактами бездіяльності в ході розслідування кримінального провадження, а його неефективністю в цілому, оскільки винні у вчиненні кримінального порушення особи не знайдені і не притягнуті до кримінальної відповідальності. Однак, суд зазначає, що сам факт тривалого досудового розслідування кримінального провадження не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування заподіяли позивачу моральної шкоди. Верховний Суд у постановах від 01.04.2020 року у справі №641/7772/17, від 30.06.2020 року у справі №641/7984/17, від 11.09.2020 року у справі №638/11416/18, від 20.01.2021 року у справі №686/27885/19, від 03.03.2021 року у справі №638/17962/15 зазначав, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Для встановлення факту заподіяння моральної шкоди внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, необхідна наявність усіх складових елементів правопорушення, сукупність яких згідно з законом є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду. Однак, суд уважає, що позивач не надав переконливих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування та шкодою, яка, за твердженням позивача, йому заподіяна. Разом з тим, встановивши фактичні обставини справи, а також відсутність обставин, підтверджуючих протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб під час досудового провадження, суд вважає, що незгода позивача з рішеннями, прийнятими посадовими особами органів досудового розслідування, зокрема, винесенням постанов про закриття провадження, які потім були скасовані, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того, як убачається з матеріалів справи та зазначалось вище, на даний час досудове розслідування вказаного кримінального провадження №12017040750002461 триває та слідчими проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії. Більш того, суд також звертає увагу на те, що позивач у своєму позові зазначає про вчинення щодо нього шахрайських дій ще у серпні 2015 року, коли він вирішив продати автомобіль, при цьому із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення позивач звернувся до органу досудового розслідування лише 06 жовтня 2017 року, тобто більш, ніж через два роки після вчинення щодо нього таких, як він зазначає, дій, що на думку суду, в свою чергу, мало суттєвий вплив на своєчасне встановлення факту вчинення щодо позивача шахрайських дій та встановлення до цього причетних та, як наслідок, винних осіб. Таким чином, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Щодо наданого позивачем в якості доказу завдання йому моральної шкоди висновку\~соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №03-06-23 від 12.06.2023 року, складеного ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3, 6\~ст.\~102\~ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Згідно ч. 1\~ст.\~106\~ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У ч. 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За змістом\~ст. 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Так,\~з наданого\~висновку вбачається,\~що він\~складений ГО\~«Спілка фахівців\~соціологічних та\~психологічних досліджень»\~за заявою\~позивача,\~підписаний експертом\~психодіагностики [PERSON] \~та затверджений\~рішенням правління\~ГО «Спілка\~фахівців соціологічних\~та психологічних\~досліджень»,\~яке засвідчене\~підписом головуючого\~Терещенко В.В. Однак,\~суд зазначає,\~що експерт\~Сопов В.М.\~відсутній в\~реєстрі атестованих\~судових експертівта зі змісту наданого дослідження вбачається, що його висновки ґрунтуються\~\~виключно на поясненнях позивача без дослідження усіх наявних у справі доказів, тоді як не може бути визнано належним доказом наявності\~\~моральної шкоди документ, складений спеціалістами, які не є атестованими судовими експертами, про що зазначив Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 року у справі №752/23814/17-ц, а також\~\~Верховний Суд звернув увагу, що висновки таких спеціалістів складаються лише на основі документів i пояснень позивача, без аналізу всіх доказів, які містяться у матеріалах справи, що очевидно свідчить про неповноту дослідження. За таких обставин суд приходить до висновку, що наданий висновок соціально-психологічного дослідження не є належним доказом. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні пред`явлених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed