Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У грудні 2024 року, позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Єренко Д.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 27 січня 2021 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №24. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що 27 січня 2021 року він уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №24. У шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час проживає разом з матір`ю. З 22.01.2024 року шлюбні стосунки з відповідачкою припинилися. Вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. На переконання позивача, даний шлюб слід розірвати, оскільки він суперечить його інтересам. Він не має бажання надалі проживати з [PERSON] однією сім`єю. Позивач не має бажання проживати з відповідачем формальним подружнім життям. Вважає недоцільним надавати строк для примирення. Просить суд розірвати шлюб з урахуванням принципів добровільності та свободи шлюбу, без примушування примирення шлюбних відносин. Ухвалою Ленінського районного суду м.Києва від 05.12.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Єренко Д.В., спираючись на викладені у позові обставини, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі без надання строку на примирення, оскільки для себе, [PERSON] прийняв чітке рішення не зберігати подружні стосунки з відповідачкою. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Просила суд надати їм максимальний строк для примирення, оскільки вона має бажання зберегти сім`ю. У неї не втрачені почуття любові та поваги до позивача. Відповідачка доводила, що шлюбні відносини з позивачем у них були дуже гарні. Проте, як у більшості родин, бувають сварки та непорозуміння. Вона впевнена, що вони продовжують кохати один одного, а рішення позивача викликано його емоційним станом. Розлучатись та втрачати сім`ю вона не бажає. Переконана, що їх шлюб та сім`ю ще можна зберегти і тому готова докласти для цього всіх необхідних зусиль та робити все від неї залежне, щоб зберегти сім`ю. За таких обставин просила суд надати термін для примирення строком шість місяців, оскільки вважає, що шлюбні відносини між нею та позивачем не вичерпані і можуть бути відновленими. За об`єктивними обставинами, суд відклав розгляд справи до 03 квітня 2025 року без ухвалення рішення щодо надання строку для примирення. У судовому засіданні 03 квітня 2025 року, позиція позивача, яку висловив його представник залишилася незмінною. [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не має бажання продовжувати подружнє життя з відповідачкою. Позиція відповідачки також залишилася незмінною. Вона впевнена, що шлюбні відносини можливо відновити, але для цього потрібен час. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні обставини в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти нього, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд встановив, що сторони по справі зареєстрували шлюб у Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 27.01.2021 року, актовий запис №24. Під час шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час проживає разом з матір`ю. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з січня 2024 року через втрату почуття любові та поваги. Позивач [PERSON] не має змоги та бажання налагоджувати з відповідачкою подружнє життя. Його ніхто не зможе примусити зберігати сім`ю та спільно проживати з людиною, з якою він не бажає спілкуватися. Розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України) Згідно із частинами 1 і 2 статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Суд встановив, що позивач не має бажання продовжувати шлюбні відносини з відповідачкою через втрату почуття любові та поваги до неї. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя стало різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що призвело до втрати почуття любові та поваги чоловіка до дружини. Посилання відповідача щодо надання їм строку для примирення, суд прийняв критично та відмовив у його задоволенні, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що позовна заява надійшла до суду у грудня 2024 року. Розгляд справи відкладався до квітня 2025 року, що на думку суду було достатнім для можливості примиритися. На переконання суду, бажання одного з подружжя налагодити шлюбні відносини не достатньо для збереження сім`ї, оскільки відповідне бажання має бути спільним. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Беручи до уваги вищевказане, суд не вбачає підстав для примирення позивача та відповідача, оскільки питання щодо примирення повинно ґрунтуватися на бажанні обох сторін. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, а також права неповнолітніх дітей, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved