Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ "Перший український міжнародний банк" та [PERSON] укладено кредитні договори: - 22.12.2020 кредитний договір № 1001773557501, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 20000 грн.; - 26.04.2021 кредитний договір № 2001862741001, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 30000 грн. (копії кредитних договорів додаються). Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 склала: - по кредитному договору від 22.12.2020 № 1001773557501 25480,5 (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 50 копійок) грн., з яких: 15808,62 грн. - заборгованість за кредитом; 4,23 грн. - заборгованість процентами; 9667,65 грн. - заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 26.04.2021 № 2001862741001- 49016,84 (сорок дев`ять тисяч шістнадцять гривень 84 копійки) грн., з яких: 29923,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19093,81 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 склала 74497,34 (Сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто сім грн 34 коп.) гривень. Детальні розрахунки заборгованості додаються до позовної заяви. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.02.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, а тому вимоги позивача щодо стягнення з нього процентів та прострочених процентів по договорам: № 1001773557501 з 23.12.2022 року по 09.09.2024 року та № 2001862741001 з 27.04.2022 року по 09.09.2024 року задоволенню не підлягають. Зазначає, що Позивач не надав довідку на підтвердження заявленої суми нарахованих процентів, тому не можливо встановити, яким чином вони нараховані. Також, на думку відповідача, вимоги по стягненню 47,88% річних саме на підставі ст.625 ЦК України не можуть бути задоволенні, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 року звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а після 24.02.2022 року вказана норма чітко вказує, що нарахування но ст.625 ЦК України взагалі підлягає списанню. Крім того, вважає, що умови кредитного договору від 22.12.2020 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту в розмірі 2.99% станом на 09.09.2024 за кредитним договором № 1001773557501 від 22.12.2020 року у розмірі 9667,65 грн., є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вказує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2020 року відповідач надав позивачу заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001773557501. Згідно заяви між сторонами було укладено кредитний договір та відповідачу банком надано кредит у розмірі 20000грн., строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01% річних, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% на місяць. Реальна річна процентна ставка становить 77.0414%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування складає 34353,95грн. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 20000грн. підтверджується платіжною інструкцією № TR.46437143.69479.8810 від 22.12.2020 та випискою по особовому рахунку [PERSON] . Також, 26.04.2021 року відповідач надав позивачу заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001862741001. Згідно заяви між сторонами було укладено кредитний договір та відповідачу банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 30000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 47,88% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування складає 12577,58 грн. В свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. Підписуючи вказані заяви та паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, її підписання є беззастережним підтвердженням, що відповідач приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності можливості Банку). При цьому, факт того, що [PERSON] був обізнаний про такі умови кредитування свідчить його особистий підпис як у договору, так і у паспорті споживчого кредиту. Більш того, відповідач мав право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів, однак цього не зробив. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. В порушення умов договору відповідач належним чином не сплачує позивачу гроші в рахунок погашення кредиту та процентів. З розрахунку заборгованості за вказаним договорам вбачається, що станом на 09.09.2024 склала: - по кредитному договору від 22.12.2020 № 1001773557501 25480,5 (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 50 копійок) грн., з яких: 15808,62 грн. - заборгованість за кредитом; 4,23 грн. - заборгованість процентами; 9667,65 грн. - заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 26.04.2021 № 2001862741001 - 49016,84 (сорок дев`ять тисяч шістнадцять гривень 84 копійки) грн., з яких: 29923,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19093,81 грн. - заборгованість процентами. Разом з тим, у відзиві відповідач вказував, що після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, а тому вимоги позивача щодо стягнення з нього процентів та прострочених процентів по договору № 1001773557501 з 23.12.2022 року по 09.09.2024 року задоволенню не підлягають. Дане твердження відповідача є слушним виходячи з наступного. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної ст.), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї ст.). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. За умовами кредитного договору сторони погодили, що кредит № 1001773557501 надається позичальникові строком на 24 місяці, тобто до 22 грудня 2022 року. Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 22 грудня 2022 грудня відповідач мав, зокрема, сплатити позивачу проценти. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за процентами нарахована кредитором за період з 22.12.2020 по 01.09.2024 року в розмірі 4,23 грн, тобто поза межами строку кредитування. При цьому, станом на 22 грудня 2022 року (дата закінчення терміну дії кредитного договору) заборгованість по процентам становить 0,42 грн. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості по процентах у розмірі 0,42 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування. При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по процентах, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 22 грудня 2022 року) слід відмовити. Крім того, п. 2 кредитного договору № 1001773557501 від 22.12.2020 та п. 4 паспорту споживчого кредиту, передбачають стягнення з позичальника комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% на місяць. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових (інших) та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 1001773557501 від 22.12.2020, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених договором, є нікчемними. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. За таких обставин, заявлена позивачем сума заборгованості за комісією в розмірі 9667,65 грн. не підлягає стягненню. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.09.2024 заборгованість по кредитному договору від 26.04.2021 № 2001862741001 становить 49016,84 (сорок дев`ять тисяч шістнадцять гривень 84 копійки) грн., з яких: 29923,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19093,81 грн. - заборгованість процентами. При цьому твердження відповідача стосовно того, що стягнення з нього процентів та прострочених процентів по договору № 2001862741001 з 27.04.2022 року по 09.09.2024 року задоволенню не підлягають не відповідає дійсності та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки умовами кредитного договору № 2001862741001 та паспортом споживчого кредиту передбачено, що строк дії кредитного ліміту (строк кредитування) становить 12 місяців з дня надання кредиту. Зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін підстав для його скорочення у порядку, визначеному ДКБО. Будь-які відомості, стосовно того, що [PERSON] звертався до позивача із запереченнями проти продовження строку дії кредитного ліміту останнім надані не були та в матеріалах справи відсутні. Крім того, твердження відповідача відносно того, що вимоги по стягненню 47,88% річних саме на підставі ст. 625 ЦК України не можуть бути задоволенні, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 року звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а після 24.02.2022 року підлягає списанню не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні з 24.02.2022 р. введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Окрім того розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Тобто, з урахуванням наведених вище норм закону, позичальник звільняється лише від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не від сплати процентів за користування кредитними коштами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору № 2001862741001 узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із випискою по особовому рахунку відповідача. Відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового в сумі 2422,40 грн.

Outcome: partial