Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про розірвання договору про надання юридичних послуг та стягнення коштів. Відповідно до позовної заяви просить суд розірвати договір про надання правничої допомоги № 04092024 від 04.09.2024, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 10000 грн. Крім цього, просить суд стягнути сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 4 вересня 2024 року між позивачем та ТОВ «ЛІГЛ» був укладений Договір № 04092024. Відповідно до умов п. 1.2 договору, ТОВ «ЛІГЛ» брав на себе зобов`язання оскаржити штраф від РТЦК та СП, який було накладено відповідно до Постанови № 429 від 29.08.2024 року начальником [INFO] на [PERSON] . Позивач зазначає, що сплатив кошти у розмірі 10.000 грн. за надання юридичних послуг. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2024 року відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження та справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу надсилались копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Судові повістки відповідачу скеровувалися рекомендованим поштовим відправленням за адресами, зазначеними у позовній заяві. У судове засідання 14.04.2025 року відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за адресами, зазначеними у позовній заяві. Згідно з інформацією поштового відстеження листи повернулися за зворотною адресою у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Суд вжив всіх можливих заходів для належного і вчасного повідомлення відповідача про судові засіданні, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважаються належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України). Згідно з вимогами статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 04.09.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІГЛ» був укладений договір про надання правової допомоги № 04092024 від 04.09.2024 року. Відповідно до умов п. 1.1. договору, виконавець приймає до виконання доручення замовника про надання юридичних послуг, а замовник зобов`язується оплатити послуги. Пунктом 1.2. договору передбачено, що видом юридичних послуг є оскарження штрафу від РТЦК та СП. Згідно з пунктом 2.1. договору виконавець зобов`язується після внесення замовником передплати в розмірі повної вартості послуг відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 цього договору приступити до надання юридичних послуг/правової допомоги, зазначених в п. 1.2 Договору в повному обсязі, своєчасно і якісно. Вартість надання юридичних послуг, зазначених в п. 1.2. договору становить 10000 грн. На виконання умов договору, зокрема п. 3.2., позивачем за надання юридичних послуг було сплачено грошові кошти у сумі 10000 грн., а саме 04.09.2024 року - 3000 грн. та 05.09.2024 року 7000 грн., що стверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій про оплату послуг від 04.09.2024 року та 05.09.2024 року. Пунктом 2.3.3 договору визначено, що виконавець має право залучати до робіт необхідних спеціалістів за рахунок замовника, за погодженням із замовником. Позивач зазначає, що в порушення умов п. 2.3.3 договору, ТОВ «ЛІГЛ» без погодження з [PERSON] доручило представляти його інтереси в суді адвокату Шокурову Ю.Л. Стверджує, що не погоджував кандидатуру адвоката Шокурова Ю.Л., не зустрічався з ним та відповідно до умов п. 2.3.3 договору не узгоджував умови оплати адвоката Шокурова Ю.Л. Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2025 року адвокатом Шокуровим Ю.Л. було подано до Оболонського районного суду м. Києва заяву про залишення адміністративного позову [PERSON] до [INFO] про скасування постанови про адміністративне правопорушення без розгляду. 25.09.2024 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просить суд не розглядати подану адвокатом Шокуровим Ю.Л. заяву про залишення адміністративного позову [PERSON] до [INFO] про скасування постанови про адміністративне правопорушення без розгляду. 26.09.2024 року засобами поштового зв`язку скерував письмову заяву на адресу ТОВ «Лігл» з проханням укласти додаткову угоду до договору про розірвання договору № 04092024 від 04.09.2024 року та повернути сплачені кошти в розмірі 10.000,00 грн. Однак, позивачем не було отримано відповіді на подану заяву. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач грубо порушив умови договору, не дотримався вимог п. 2.3.3 договору, зокрема ТОВ «ЛІГЛ» доручило представляти інтереси позивача в суді адвокату Шокурову Ю.Л. без погодження з [PERSON] , не виконав взятих на себе зобов`язань із надання юридичної допомоги. Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Отже, відносини, що виникли між сторонами є зобов`язальними з приводу надання послуг. Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Так, згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №910/22259/17, від 14 серпня 2018 року у справі №910/22454/17, від 28 серпня 2018 року у справі №910/20932/17, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/21033/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №910/3568/18, від 17 квітня 2019 року у справі №910/6381/18, від 14 серпня 2019 року у справі №910/8819/18. Відповідно до частини першої статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідна правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України у справі від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13. Згідно з ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно приписів статтей 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із наданням юридичних послуг. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було належним чином виконано зобов`язання згідно з умовами договору про надання правничої допомоги № 04092024 від 04.09.2024. Зокрема, [PERSON] у терміни, визначені договором, сплатив грошові кошти за надання юридичних послуг. Факт належного виконання позивачем зобов`язань, покладених на нього договором про надання правничої допомоги № 04092024 від 04.09.2024, стверджується долученими до позовної заяви копіями квитанцій про оплату послуг. Відповідачем не спростовано наведене та не надано жодного доказу на підтвердження неналежного виконання позивачем зобов`язань, покладених на нього договором про надання правової допомоги. При цьому, враховуючи наявність повної оплати позивачем грошових коштів у сумі 10000 грн. за надання ТОВ «ЛІГЛ» юридичних послуг, а саме оскарження накладеного на [PERSON] штрафу [INFO] у судовому порядку, відповідачем не було належним чином виконані зобов`язання щодо надання юридичної допомоги. ТОВ «ЛІГЛ» не надало жодного доказу на підтвердження факту надання позивачеві обсягу визначених договором послуг. З доводів позивача вбачається, що ТОВ «ЛІГЛ» не виконало належним чином взяті на себе зобов`язання, зокрема, без погодження з [PERSON] доручило представляти його інтереси в суді адвокату Шокурову Ю.Л., який відповідно до матеріалів справи 25.09.2025 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про залишення адміністративного позову [PERSON] до [INFO] про скасування постанови про адміністративне правопорушення без розгляду. Крім того, ТОВ «ЛІГЛ» не надало відповіді на заяву [PERSON] від 26.09.2024 року про розірвання договору та повернення сплачених ним коштів у розмірі 10000 грн. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту невиконання взятих на себе зобов`язань згідно з договором про надання правової допомоги. Відомості про належне виконання умов договору при матеріалах справи відсутні. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача. З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язань щодо надання юридичної допомоги, покладених на нього договором про надання правової допомоги № 04092024 від 04.09.2024, суд вважає, що ТОВ «ЛІГЛ» допустив істотні порушення умов укладеного договору з [PERSON] про надання правової допомоги. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved