Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У грудні\~2024\~року [PERSON] \~через представника - адвоката Маймор А.В., звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, яка належала померлому [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ДП № 125195, виданого 24.07.2002 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер рідний дядько позивача [PERSON] , якому, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ДП № 125195, виданого 24.07.2002 року, на праві власності належала земельна ділянка, площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, Після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , позивачка звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, як племінниця спадкодавця та спадкоємець п`ятої черги спадкування за законом. Між тим, державним нотаріусом Крутько Л.М. листом 20 липня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки позивачем пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом із спадкодавцем, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 01 грудня 2021 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (цивільна справа № 183/6219/20) було визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном 2 місяці з дня набрання рішення суду законної сили. В визначений судом термін [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Крутько Л.М. була відкрита спадкова справа № 177/2020, але 09.12.2024 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадкування на земельну ділянку площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту. У зв`язку з неможливістю отримати оригінал державного акту та відсутністю іншої процедури підтвердження права власності на спадкове майно, єдиним способом захисту прав позивачки є звернення до суду з вимогою визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та зобов`язано Другу новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 30). Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Представник Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Завідувач Другої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ДП № 125195, виданого 24.07.2002 року, земельна ділянка, площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, - належала [PERSON] , що знайшло своє підтвердження у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.11.2024 року НВ-6800712662024, копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ДП № 125195, виданого 24.07.2002 року (а.с. 19-24,15). Відповідно до актового запису про смерть № 73 від 20 квітня 2004 року, складеного виконавчим комітетом Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої входить земельну ділянку площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. [INFO] народилась [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ), її батьки записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 1996 року, виданого Виконкомом Знаменівської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 13). 19 вересня 2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що відповідно в Книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 37 та видано свідоцтво про шлюб. Після чого прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с. 11). 18 жовтня 2013 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 18 жовтня 2013 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Після чого прізвище позивача замінено на « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно реєстру актів цивільного стану громадян, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є дітьми [PERSON] , що підтверджується відповіддю адвокату Галенко О.С. (а.с.25). Державним нотаріусом Крутько Л.М. листом 20 липня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки позивачем прощено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, а також у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом із спадкодавцем, у зв`язку з чим було рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 01 грудня 2021 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (цивільна справа № 183/6219/20) [PERSON] було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , терміном 2 місяці з дня набрання рішення суду законної сили (а.с.18). В визначений судом термін [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Крутько Л.М. була відкрита спадкова справа № 177/2020, але 09.12.2024 року отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадкування на земельну ділянку площею 4,0900 га, кадастровий номер 1222382500:02:011:0002, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Піщанської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту (а.с.17). Таким чином, матеріали справи містять беззаперечні докази про те, що позивач є племінницею [PERSON] , померлого [INFO] та є спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом після смерті її рідного дядька та має право на спадкове майно після його смерті. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.\~1268-1270\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст.\~1258\~ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 3 ст.\~1266\~ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах їз збереженням її цільового призначення. Стаття 15 Цивільного кодексу\~України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України; близькі за змістом приписи викладені у частині першій статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3\~зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення , перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судами надані такі роз`яснення. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1, 2 ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1\~ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно зі ст.80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141ЦПК України\~ удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, враховуючи відсутність провини відповідача у виниклих правовідносинах, суд приходить до висновку, що судові витрати належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved