Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 08.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис № 2706 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором у розмірі 47613,17 грн. Відповідно до цього, за зверненням представника ТОВ «Фінансова компанія управління активами» із заявою про примусове виконання вищевказаного напису державним виконавцем Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Балажівською М.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68373708 від 27.02.2022 року. Зважаючи на те, що розмір заборгованості [PERSON] не є безспірним, а також те, що виконавчий напис нотаріуса не може здійснюватися на підставі договору, який не посвідчено нотаріально, позивач вбачає наявність порушення норм законодавства при вчиненні нотаріальних дій вищевказаного характеру, а відтак просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис, таким що не підлягає виконанню та залишити за ним судові витрати у справі. Ухвалою суду від 12.03.2025 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 13.03.2025 року на адресу суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також клопотання про врегулювання спору за участю судді. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Клопотання відповідача про врегулювання спору за участі судді не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ч.1 ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, тобто виник спір стосовно дотримання приватним нотаріусом вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису. Відповідачем подано заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, відповідач у клопотанні про врегулювання спору за участі судді покликається на взаємні поступки щодо зменшення заборгованості по кредитному договору № 500906533 від 08.04.2013 року, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріуса. Тобто клопотання відповідача не стосується предмета даного спору. З урахуванням наведеного та відсутності згоди позивача на таке врегулювання, підстави для задоволення розглядуваного клопотання відсутні. Судом встановлено, що 08.04.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис № 2706 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором у розмірі 47613,17 грн. (а.с.11). Наразі вказаний виконавчий документ знаходиться на примусовому виконанні у Луцькому відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП №68373708) (а.с.12). Надаючи правову оцінку спірному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року), для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Одночасно, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в адміністративній справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: «п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу". п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". З цього слідує, що станом на день видання виконавчого напису, втратив чинність нормативно-правовий акт, який дозволяв нотаріусам видавати виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір 08.04.2013 року, нотаріально не посвідчений (а.с.9), отже, його укладено в простій письмовій формі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування вищевказаного факту. Крім того, існування заборгованості за кредитним договором оспорюється позивачем та матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів безспірності заборгованості. Із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував в своє розпорядження оригінал кредитного договору, а також первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, що може свідчити про відсутність в нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірними. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. При вирішенні даного спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., відповідно до цього, 484,48 грн. підлягають до стягнення відповідача (зважаючи на заяву про визнання позову), а інші 50% мають бути повернуті позивачу з державного бюджету. З матеріалів позову вбачається, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані представником протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Відтак, питання стягнення витрат на правничу допомогу буде вирішено судом при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved