Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивачзвернувся до суду з вищевказаним позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що йому належить право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Власниками інших часток, а саме по 1/3 є відповідачі. Зазначає, що він як співвласник квартири здійснює її одноособове утримання, а саме проводив ремонт, сплачував комунальні послуги. 21.01.2015 між ним та ПАТ «Волиньобленерго», ПАТ «Волиньгаз» було укладено договори на користування електричною енергією та послуги з газопостачання, а також договір про надання послуг з централізованого опалення. За період з 27.01.2021 по вересень 2024 року ним одноособово здійснено оплату за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 91900,44 грн., які слід стягнути з відповідачів з урахуванням їхніх часток у квартирі. Посилаючись на викладене, позивач просить суд з стягнути з відповідачів по 30633,48 грн. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також понесені по справі судові витрати. Ухвалою судді від 27.09.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. 29.10.2024 надійшов відзив на позовну заяву, проте суд його до уваги не приймає, оскільки такий відзив не містить підпису представника [PERSON] . Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити. 24.01.2025 представником позивача заявлено про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви, позивач просить суд стягнути з відповідачів по 31981,54 грн. з кожного понесених витрат на житлово-комунальні послуги та понесені по справі судові витрати. Ухвалою суду від 30.01.2025 закрито підготовче провадження у справі. 31.03.2025 представник відповідачів подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи його відсутності, заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідачів подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що відповідачі частково визнали позовні вимоги та просили врахувати заяву про застосування строків позовної давності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Ч.1 ст.15 ЦК України, передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання. Кожна особамає право звернутися до суду за захистом свого особистого немайновогоабо майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2013 визначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 390814406 від 13.08.2024, власниками квартири [ADDRESS] в частці по 1/3 є позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Відтак, судом встановлено, що сторони є власниками квартири [ADDRESS] . 21.01.2015 позивач заключив з ПАТ «Волиньобленерго» договір на користування електричною енергією для побутових потреб в квартирі [ADDRESS] . Того ж числа, [PERSON] уклав договір з ПАТ «Волиньгаз» про надання населенню послуг з газопостачання у вказаній квартирі та 22.01.20215 договір з ДКП «Луцьктепло» про надання послуг з централізованого опалення. З наданих позивачем [PERSON] квитанцій про оплату комунальних послуг, судом встановлено, що ним за період з 01.01.2021 по грудень 2024 року було сплачено за надані комунальні послуги кошти у розмірі 95944,64 грн. Ч.1 ст.322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Ст. 360 ЦК України\~передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та узгоджується із правовим висновком, який викладено Верховним Судом у постанові від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Оскільки сторони по справі є співвласниками квартири, тому відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивачем [PERSON] за період з 01.01.2021 по грудень 2024 року сплачено за надані комунальні послуги кошти у розмірі 95944,64 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Отже, [PERSON] сплатив замість відповідачів грошові кошти у загальному розмірі 63963,10 грн. по 31981,54 грн. з кожного з відповідачів, що відповідає їх частці у спільному майні, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить суд стягнути витрати понесені за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2021 по грудень 2024 року в розмірі 95944,64 грн. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 383 була прийнята Кабінетом Міністрів України 25.04.2023, якою продовжено на всій території України карантин до 30.06.2023. Верховний Суд у Постанові від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що вищевказаним Законом продовжено строки позовної давності на час дії карантину, тобто з 12.03.2020, то суд вважає, що строк позовної давності є таким, що не сплив. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сум 1211,20 грн. по 605,60 грн. з кожного. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду наступні документи: копію договору № 28/05 про надання правничої допомоги від 05.07.2024, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 05.07.2024 на суму 8000,00 грн. На підставі наведеного, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час затрачений на їх виконання, а також складність даної справи з відповідачів на користь позивача, слід стягнути 4000,00 грн. судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, саме такий розмір на думку суду буде співрозмірним та достатнім.

Outcome: partial