Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] 14.01.2025 року звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою. Посилається на те, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] єбатьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що починаючи з 2020 року та по даний час неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні, оскільки відповідачка [PERSON] тривалий період відмовляється у добровільному порядку брати участь у вихованні та матеріальному утриманні свого сина, не цікавився станом його здоров`я, вихованням та навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком відповідно наявні підстави для звернення до суду з даним позовом. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. При цьому, мати дитини не зверталася до органу опіки та піклування щодо визначення способів її участі у вихованні [PERSON] , оскільки позивач не чинив відповідачці будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.Відповідачка [PERSON] не надає будь-яких коштів на утримання свого сина та відповідно до інформації Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 03.12.2024 року виконавчих документів щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на виконанні у відділі не перебуває. Просить позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про проведення судового розгляду без їхньої присутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Неповнолітнім [PERSON] подано до суду заяву, в якій вінвисловив свою думку щодо даного позову про доцільність позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав з метою забезпечення його інтересів, оскільки вона з 2020 року ухиляється від виховання та матеріального забезпечення відносно нього, не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що вона повністю визнає заявлені позовні вимоги, оскільки дійсно її неповнолітній син - [PERSON] , починаючи з 2020 року по даний час постійно проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідач його самостійно виховує та матеріально утримує, а вона без поважних причин не бере будь-якої участі у матеріальному забезпеченні, навчанні та вихованні їхнього спільного сина. Крім того, у змісті даної заяви відповідачка зазначила, що їй відомі та зрозумілі наслідки визнання позову, а також позбавлення батьківських прав, визначені ЦПК України та Сімейним кодексом України. Представником третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Сокирянської міської ради Чернівецької області [PERSON] на виконання ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.03.2025 року подано до суду рішенням виконавчого комітету Сокирянської ради Дністровського району Чернівецької області №50 від 25.03.2015 року, яким було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] єбатьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.06.2020 року відділом ДРАЦС по Сокирянському району та місту Новодністровську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції. Згідно довідки Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих. №29.5-41/2 від 03.01.2025 року, у даному відділі не перебувають виконавчі документи щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, починаючи з 2020 року по даний час неповнолітній [PERSON] постійно проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який його самостійно виховує та матеріально утримує, а мати дитини [PERSON] без поважних причин не бере будь-якої участі у матеріальному забезпеченні та вихованні їхнього спільного сина, не цікавиться станом його здоров`я та навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Дані обставини підтверджуються також актом обстеження житлово-побутових умов проживання №901 від 31.12.2024 року, характеристиками за вих. №3 та№4, виданих 08.01.2024 року Сокирянським ліцеєм Сокирянської міської ради Чернівецької області, а також витягом з амбулаторної карти дитини за вих. №3, виданого 02.01.2025 року КНП "Сокирянський центр Первинної медико-санітарної допомоги". Рішенням виконавчого комітету Сокирянської ради Дністровського району Чернівецької області №50 від 25.03.2015 року було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів, суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповдіно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959 р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема відповідно до положень ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.1 ст.9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч.4 ст.164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст.165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.12, ч.1 ст.13, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, дослідивши письмові докази, враховуючи думку дитини та висновок органу опіки та піклування щодо даного спору, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки судом з достовірністю встановлено, що відповідачка тривалий період ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним та духовним життям свого сина, його навчанням та розвитком, що суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст.182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 ст.183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, відповідно з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. Крім того, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. На основі викладеного,

Outcome: approved