Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що вона [PERSON] з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, однак спільно проживали і в них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2024 року батьками [PERSON] , записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідач добровільно коштів на утримання сина не надавав, тому 10.06.2024 року вона звернулася до суду про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] в її користь аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] . 08.07.2024 року Борщівським відділом ДВС у Чортківському районі відкрито виконавче провадження №75472465 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] . Малолітній [PERSON] до 12.07.2024 року постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , яка є його постійним та зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання. 12.07.2024 року відповідач [PERSON] самочинно без згоди матері дитини, змінив місце проживання малолітнього сина [PERSON] способом його викрадення. Про даний факт [PERSON] 12.07.2024 року повідомила на спеціальну лінію 102. 13.07.2024 року позивачкою подано ВП № 4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області заяву про вчинення [PERSON] та його спільником кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України. На переконання позивача, на даний час існує реальна загроза вивезення [PERSON] малолітнього сина за межі України, що може нашкодити дитині, поставити під загрозу її безпеку, що суперечить її інтересам. 13.07.2024 року [PERSON] звернулася до Державної прикордонної служби України із заявою в якій просила врахувати при спробі вивезення з країни [PERSON] малолітнього [PERSON] її заяву про заборону такого вивезення та не допустити в межах наданої компетенції виїзд з країни малолітнього [PERSON] в супроводі батька [PERSON] . 30 липня 2024 року комісія з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області встановила [PERSON] наступний порядок виховання та спілкування з малолітнім сином [PERSON] : кожного 1-го та 4-го тижня місяця з 16 години п`ятниці до 15 години неділі за місцем проживання батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів. Позивач вважає, що вибраний спосіб судового захисту у вигляді звернення до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, має на меті зведення до мінімуму можливості примусової зміни [PERSON] місця проживання дитини, а у випадку все ж виникнення такого порушення, можливості негайного повернення дитини за місцем проживання без надмірного формалізму та психологічного травмування дитини. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, з підстав та обґрунтувань, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. При цьому просили суд врахувати, що відповідач ніколи не заперечував та не заперечує щодо місця проживання його малолітнього сина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Також він ніколи не заявляв вимоги про визначення місця проживання його малолітнього сина разом з ним. Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області не делегував свого представника в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі і зміст Висновку комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради від 19.12.2024, суд приходить до наступного висновку. Згідно з статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до\~ч.1\~ст.19\~ЦПК України\~суди розглядають\~у порядку\~цивільного судочинства\~справи,\~що виникають\~з цивільних,\~земельних,\~трудових,\~сімейних,\~житлових та\~інших правовідносин,\~крім справ,\~розгляд яких\~здійснюється в\~порядку іншого\~судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. В частині 1 статті 4 ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності\~до ч.ч.\~1,\~2\~ст.2\~ЦПК України\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, однак в зареєстрованому шлюбі не перебували. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.05.2024 року, в якому його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . В позовній заяві зазначено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 157 від 31.05.2024 року, виданою Ворвулинським старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області. Позивач займається вихованням та утриманням дитини, та просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , саме з нею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що 12.07.2024 року батько [PERSON] самочинно змінив місце проживання малолітнього сина [PERSON] способом його викрадення. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради від 19.12.2024 р. за № 33 встановлено, що комісія з прав дитини вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , біля матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої ЗОШ І-ІІ ступенів с.Угриньківці [PERSON] дійсно навчається в 3 класі загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с.Угриньківці Чортківського району Тернопільської області. В позовній заяві позивач зазначає, що 10.06.2024 року вона звернулася до Заліщицького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] . 08.07.2024 року Борщівським ДВС у Чортківському районі відкрито виконавче провадження № 75472465 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] . Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області та рішенням виконавчого комітету № 171 від 30.07.2024 року [PERSON] має право на побачення зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та встановлено йому наступний порядок у вихованні та спілкуванні з дитиною кожного 1-го та 4-го тижня місяця з 16 години п`ятниці до 15 години неділі за місцем проживання батька з можливістю відвідування протягом цього часу культурно-масових, освітніх, спортивних, розважальних та оздоровчих заходів. В матеріалах справи відсутні і суду не надані докази про те, що відповідач після 30.07.2024 порушував встановлений йому порядок виховання та спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , який проживав та продовжує проживати разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень, відповідач [PERSON] не заперечує, щоб його син [PERSON] надалі проживав з матір`ю (позивачем у справі). Також відповідач просить врахувати, що ніколи не заявляв вимоги про визначення місця проживання сина з ним. Проти задоволення даного позову відповідач заперечує, покликаючись на відсутність порушених прав позивача. При вирішенні даного спору, суд враховує, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною. Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. В статті 141 СК України унормовано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу змісту частини першої статті 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. В частині 7 статті 7 СК України унормовано, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). В частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням наведеного та встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд приходить до переконання, що позивач не довела, що на час звернення до суду з даним позовом про визначення місця проживання дитини, яка проживала і проживає разом із нею, порушені її права. При цьому, ще до звернення позивача до суду з цим позовом, сторони які проживають окремо, дійшли згоди про те, що їх малолітній син проживатиме разом з матір`ю (позивачем), що також підтверджено відповідачем (батьком дитини), який не заперечує стосовно визначення місця проживання сина разом із матір`ю, не просив змінювати місце проживання дитини, сплачує аліменти на утримання дитини та не порушує порядок виховання та спілкування з сином, встановлений рішенням виконавчого комітету Товстенської селищної ради № 171 від 30.07.2024 року. Так, згідно з довідкою, виданою Ворвулинським старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 157 від 31.05.2024 року син [PERSON] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області та рішенням виконавчого комітету № 171 від 30.07.2024 року для відповідача встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який відповідачем не порушується. З наведеного випливає, що дитина сторін проживає з матір`ю, і спору стосовно цього, який підлягає судовому розгляду, між батьками немає, що свідчить про те, що права позивача не порушені. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 10.12.2024 року у справі № 299/8679/23, від 05.03.2025 року у справі № 953/2568/23. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Частинами другою, третьої статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. З огляду на встановлені обставини, зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у сімейні відносини, врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників, та недоведеність необхідності захисту інтересів позивача та малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення. Вказане загалом узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23, від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23, від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23, від 25 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23, від 05.03.2025 року у справі №953/1268/23. Вирішуючи вимогу позивача з приводу визначення місця проживання спільної дитини, суд зважує на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю задоволенню не підлягають за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed