Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

В лютому 2024р. позивач ТОВ «Авансар» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № 200009668 від 24 лютого 2014р. (далі по тексту - кредитний договір), в розмірі 30954,33 грн.; судовий збір в розмірі 3028,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 лютого 2014р. між відповідачкою та ПАТ «Банк Михайлівський», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальниці у користування кредитні кошти з бажаним кредитним лімітом - 10000,0 грн.; максимальна ставка по ліміту 49,0 % річних. 20 липня 2020р. ТОВ «Діджи Фінанс» було набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону). 17 травня 2021р. між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги за № 11/05, за яким позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором. В той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 28 лютого 2024р. загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 30954,33 грн., з яких: 9996,19 грн. - заборгованість за кредитом; 20958,14 грн. - заборгованість за відсотками. З огляду на те, що відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором і має прострочену заборгованість за кредитним договором, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2024р. матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024р. позов залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 червня 2024р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов, в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними ідо пустими доказами отримання відповідачкою від первісного кредитора кредитних коштів. Також, стороною позивача не було надано до суду взагалі розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, відсутні відомості про рух коштів по рахунку. 18 червня 2024р. позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій сторони позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що сума заборгованості була отримана позивачем від попереднього кредитора. Також на думку сторони позивача, заявлені стороною відповідача судові витрати є значно завищені враховуючи предмет позову та складність справи. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. 28 січня 2025р. стороною відповідача було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в порядку ст. 267 ЦК України. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання (в прохальній частині позову), в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, просив суд відмовити в задоволенні позову. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони позивача. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 лютого 2014р. між відповідачкою та ПАТ «Банк Михайлівський», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальниці у користування кредитні кошти з бажаним кредитним лімітом - 10000,0 грн.; максимальна ставка по ліміту 49,0 % річних. Позичальник (відповідачка) зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно умов кредитного договору. Позичальник погодився з тим, що розмір та строк дії, процентна ставка, розмір ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови щодо банківської кредитної картки та кредиту залежить від типу обраного пакету послуг та кредитного продукту. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором, і в термін, встановлений умовами кредитного договору, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитним договором, який станом на 28 лютого 2024р. становить 30954,33 грн.: розмір заборгованості за тілом кредиту - 9996,19 грн.; розмір заборгованості по відсоткам - 20958,14 грн. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018р. у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виписка з рахунку позичальника може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, проте вона суду стороною позивача надана не була, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять, при цьому протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано жодного розрахунку заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять первинних документів, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві. Протягом розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано до суду жодного доказу оригіналу первинних документів (касовий чи меморіальний ордери) на отримання та повернення відповідачкою кредитних коштів за укладеним кредитним договором, при цьому судом враховано, що позивачем було проігноровано фактично ухвалу суду про надання зазначених відомостей, а також протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було подано заяву про витребування чи забезпечення доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви сторони відповідача, поданої в порядку ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed