Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролідер База» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно протоколу загальних зборів Засновників (Учасників) ТОВ «Аграрне підприємство «Агролідер» від 15.06.2023 №5 в особі [PERSON] , що володіє 100% Статутного капіталу, прийнято рішення про створення ТОВ «Агролідер База» (далі - Відповідач) та наділено директора ТОВ «АП «Агролідер» Чорного Ігоря Михайловича всіма необхідними правами щодо створення нової юридичної особи. Згідно протоколу Установчих зборів Засновників ТОВ «Агролідер База» від 03.07.2023 №1, ТОВ «АП «Агролідер» (Засновник), в особі Чорного І.М., призначив директором новоствореної юридичної особи [PERSON] (далі - Позивач) та передоручив реєстрацію Відповідача [PERSON] , який на підставі доручення 25.07.2023 прийняв відповідне рішення №1 та 31.07.2023 зареєстрував ТОВ «Агролідер База» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. 31.07.2023 Позивач видав відповідний наказ №1 по підприємству на підставі якого приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Агролідер База». Трудові відносини Позивача з Відповідачем були оформлені лише наказом, без укладання трудового договору чи контракту в письмовій формі, що не суперечить положенням ст. 24 КЗпП України. Будь які посадові інструкції по посаді директора не розроблялись та не затверджувались. Повноваження та коло функціональних обов`язків директора ТОВ «Агролідер База» містить безпосередньо Статут. За період перебування на посаді директора Позивач чесно та добросовісно виконував усі покладені на нього обов`язки. Будь-яких зауважень чи стягнень за порушення трудової дисципліни від роботодавця не мав. В середині жовтня 2024 року на підприємство приїхала особа на прізвище [PERSON] , якого Позивач, за усною вказівкою засновників, мав увести в курс справ ТОВ «Агролідер База». Після вивчення [PERSON] фінансово господарської документації підприємства, останній 13.10.2024 запропонував Позивачу, як директору, підписати деякі папери, що суперечили вимогам чинного законодавства, на що отримав відмову. З даного приводу між ними відбувся словесний конфлікт. Після вказаного конфлікту, Позивач ходив на роботу та фактично виконував обов`язки по посаді директора. Більш того, 17.10.2024 отримав заробітну плату за першу половину жовтня у сумі 3 965,50 грн. Однак, на початку листопада 2024, серед трудового колективу почали ширитись чутки про звільнення Позивача з посади директора з 14.10.2024. При цьому, весь цей час, Позивач фактично виходив на роботу та виконував усі обов`язки по посаді. 05.11.2024 Позивач звернувся через електронну пошту до [PERSON] та бухгалтера [PERSON] щодо надання інформації з приводу його звільнення чи переміщення на іншу посаду. 07.11.2024 на електронну адресу Позивача надійшла сканкопія наказу від 14.10.2024 №2 про його звільнення з посади директора на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця). Підставою для видачі такого наказу послугувало рішення єдиного учасника ТОВ «Агролідер База» [PERSON] від 14.10.2024 №14/10/2024. Цим же рішенням на посаду директора було призначено [PERSON] , про що 25.10.2024 видано відповідний наказ №3. 07.11.2024, після ознайомлення з наказом про звільнення, Позивач отримав остаточний розрахунок у сумі 2 086,14 грн. При цьому, які саме дії [PERSON] слугували підґрунтям для прийняття оскаржуваного рішення та видачі наказу про звільнення, Позивачу так і не було доведено. Більш того, жодних стягнень від роботодавця за час роботи Позивач не отримував. Жодних відомостей до ЄРДР за заявами роботодавця щодо вчинення протиправних дій Позивачем, перебуваючи на посаді директора, органами поліції не вносилось. Жодних пояснень по конкретному факту вчинення винних дій, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, Позивачу надати не пропонували. Про проведення будь-яких службових розслідувань відносно нього, також не повідомляли. За таких обставин є очевидним факт дискримінації Позивача з боку роботодавця, з метою наділення повноваженнями директора іншої особи, яка не буде ставити незручні запитання, а буде виконувати всі, в тому числі й незаконні, вказівки вищого керівництва. Зважаючи на вище викладене просить суд поновити його на посаді директора ТОВ «Агролідер База» (ЄДРПОУ 45310119) з 14.10.2024, визнавши незаконними рішення єдиного учасника ТОВ «Агролідер База» [PERSON] від 14.10.2024 №14/10/2024 та наказ від 14.10.2024 №2 про звільнення директора ТОВ «Агролідер База» [PERSON] Стягнути з ТОВ «Агролідер База» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2024 по день ухвалення рішення суду, без урахування податків. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді директора ТОВ «Агролідер База» [PERSON] та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Ухвалою суду від 09.12.2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.02.2025 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому представник відповідача звертає увагу суду на те, що ТОВ «Агролідер База» не має ніякого відношення до електронної адреси [INFO] , яку вказав в своєму позові [PERSON] та на яку суд надіслав ухвалу від 09.12.2024 р. Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підтверджується, що у Відповідача наразі взагалі немає офіційної електронної пошти, через яку можна вести офіційне листування. Ухвалу суду від 09.12.2024 р. Відповідач не отримував жодними існуючими засобами зв`язку. Відтак цей відзив на позов подається в межах 15 днів після ознайомлення із зазначеною ухвалою суду 29.01.2025 р., як це передбачено самою ухвалою та ст. 178 ЦПК України. Відповідно до п.п. 9.22, 9.23 статуту ТОВ «Агролідер База», директор як одноособовий виконавчий орган Товариства уповноважений вирішувати всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю Товариства, окрім питань виключної компетенції Загальних зборів учасників. Директор підзвітний Загальним зборам Товариства та організовує виконання їхніх рішень (п. 9.24 статуту). Загальні збори учасників Товариства можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства (п. 9.5 статуту). Згідно із п.п. 9.25, 9.26 статуту: директор представляє Товариство у взаємовідносинах з іншими підприємствами, установами, організаціями, у т.ч. має право вчиняти від імені Товариства будь-які правомірні дії, спрямовані на набуття, зміну чи припинення цивільно-правових або інших прав та обов`язків Товариства; директор здійснює оперативне керівництво всією роботою Товариства; в процесі господарської діяльності видає накази, розпорядження, інші розпорядчі акти, які є обов`язковими для виконання всіма працівниками Товариства; розпоряджається майном Товариства; вирішує питання збереження та ефективного використання майна Товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 131 КЗпП України, працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України). Отже, покладені на [PERSON] статутом обов`язки директора ТОВ «Агролідер База» передбачали неухильне виконання ним розпоряджень власника (учасника) Товариства, у т.ч. з питань збереження майна компанії. До відзиву додається фрагмент листування між [PERSON] та [PERSON] - повноважним представником власника (учасника) ТОВ «Агролідер База». В цьому листуванні [PERSON] отримує письмово (а також усно - додатковим голосовим дзвінком) розпорядження власника - особисто проконтролювати забезпечення збереження майна Товариства, не допустити проникнення на територію складу ТОВ «Агролідер База» неуповноважених осіб, зокрема, представників ТОВ «АСВ Капітал», з якими у Відповідача на той момент існував спір з приводу наявної заборгованості. Позивач однозначно підтвердив отримання ним цим вказівок та їхню ясність для нього з точки зору способу виконання. Втім, власнику набагато пізніше стало відомо, що [PERSON] , всупереч статуту Товариства та чинному законодавству України: - надані розпорядження (вказівки) власника не виконав; - самочинно допустив на територію підприємства представників ТОВ «АСВ Капітал» та надав їм можливість забрати частину майна (зерна), яке було предметом забезпечення позову проти ТОВ «АСВ Капітал» про стягнення заборгованості; - тривалий час приховував від власника цю інформацію, користуючись його відсутністю на місці подій. Після з`ясування подробиць описаних обставин перед власником гостро та невідворотно постало питання цілковитої втрати довіри [PERSON] . За таких умов подальше співробітництво з ним було неможливим, чому й було прийняте рішення про його звільнення у зв`язку з втратою довіри роботодавця. Як передбачено п. 9.27 статуту, повноваження директора Товариства можуть бути припинені лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу або призначення тимчасового виконувача його обов`язків. Що й було зроблено у цьому випадку. [PERSON] був звільнений на підставі рішення єдиного учасника Товариства № 14/10/2024 від 14.10.2024 р., з одночасним призначенням з 15.10.2024 р. нового керівника [PERSON] , з усіма повноваженнями. За таких обставин Відповідач вважає правомірним звільнення [PERSON] та безпідставними його позовні вимоги. 17.02.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача посилається на те, що 13.02.2025 в Електронному кабінеті підсистеми Електронний суд ЄСІТС представник позивача отримав в електронному вигляді відзив на позовну заяву з додатками з якого вбачається, що Відповідач не погоджується з вимогами позову. Свою незгоду обґрунтовує тим, що покладені на Позивача Статутом обов`язки директора передбачали неухильне виконання ним розпоряджень власника (учасника) Товариства, у тому числі з питань збереження майна Компанії. До відзиву Відповідач додає, зокрема, скріншоти листування в месенджері «Telegram» від 02.09.2024 між [PERSON] та Позивачем. Вказане листування, на думку Відповідача, підтверджує невиконання [PERSON] вказівки від уповноваженої власником особи по збереженню майна Товариства та запобіганню потраплянню на об`єкт представників ТОВ «АСВ Капітал», з якими у Відповідача на той момент існував спір з приводу наявної заборгованості. Як наслідок, такі протиправні дії Позивача, призвели до вивозу частини майна (зерна), яке було предметом забезпечення позову проти ТОВ «АСВ Капітал» про стягнення заборгованості у зв`язку з чим Позивача було звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця). Слід вказати, що викладені у відзиві факти не відповідають дійсним обставинам справи у зв`язку з чим не заслуговують на увагу суду. Так, 19.07.2024 між ТОВ «Агролідер База» та ТОВ «АСВ Капітал» було укладено договір оренди нежитлового приміщення №19/7-2024 (далі - Договір), про який [PERSON] був обізнаний у повному обсязі. Згідно п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування частину нежитлового складського приміщення, а саме: приміщення Склад №3-«Е» площею 1 400,5 кв.м. У відповідності до п. 1.2 Договору вказаний об`єкт оренди розташований за адресою: [ADDRESS] , тобто, за тією ж адресою, що й ТОВ «Агролідер База». Згідно п. 2.1 Договору Об`єкт оренди буде використовуватись Орендарем для здійснення господарської діяльності: зберігання продукції, зберігання ТМЦ, зберігання техніки тощо. Згідно п.п. 5.1.2 п. 5.1 Договору на Орендодавця покладено обов`язок не вчиняти дії, які б перешкоджали Орендарю користуватись Об`єктом оренди на умовах цього Договору. Термін оренди обчислюється з моменту підписання сторонами Акту прийому передачі майна в оренду та діє до 31.12.2024 (п. 7.1, п. 7.2 Договору). Акт прийому передачі майна підписаний сторонами 23.07.2024. Таким чином, у період під час якого надавались вказівки [PERSON] (02.09.2024) чинити перешкоди представникам ТОВ «АСВ Капітал» щодо потрапляння до об`єкту оренди, і до моменту звільнення Позивача з посади (14.10.2024), діяв Договір оренди нежитлового приміщення від 19.07.2024 №19/7-2024. Усвідомлюючи, що при виконанні таких незаконних вказівок, в діях Позивача буде наявний склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України (протидія законній господарській діяльності) на наступний день, під час телефонної розмови зі [PERSON] , [PERSON] запропонував останньому дати офіційне письмове розпорядження з даного приводу та забезпечити на місці охороною і юридичною підтримкою, на що отримав відмову у зв`язку з відсутністю такої можливості. Крім того, на момент надання таких неофіційних вказівок [PERSON] жодних боргових зобов`язань у ТОВ «АСВ Капітал» перед ТОВ «Агролідер База» не було. На той час у ТОВ «АСВ Капітал» була певна, офіційно не підтверджена, грошова заборгованість перед ТОВ «АП «Агролідер» код ЄДРПОУ 44424447, яке хоч і є засновником Відповідача, проте є повністю самостійною юридичною особою, розташоване за іншою адресою та наділене повною правоздатністю та дієздатністю. З даного приводу ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.09.2024 було відкрито провадження у справі №917/1443/24 за позовом ТОВ «АП «Агролідер» до ТОВ «АСВ Капітал» про стягнення заборгованості. При цьому, ухвалою того ж суду від 04.09.2024 відмовлено ТОВ «АП «Агролідер» у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1 742,86 тон пшениці, що належать TOB «АСВ Капітал» і зберігаються в орендованому ним складі № 3-Е за адресою: [ADDRESS], із забороною ТОВ «АСВ Капітал» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії стосовно цього майна. Заява про забезпечення позову у даній справі була задоволена лише 15.10.2024, про що постановлено ухвалу Господарського суду Полтавської області, тобто, вже після звільнення Позивача з посади. Вказаною ухвалою, накладено арешт лише на 487,67 тон пшениці належній ТОВ «АСВ Капітал», що на думку суду повністю забезпечує позовні вимоги ТОВ «АП «Агролідер». З викладеного вбачається, що Позивач не мав жодних правових підстав для обмеження належного орендаря в користуванні, як орендованим майном, так і його власним майном, що зберігалось безпосередньо в об`єкті оренди. Відтак, в таких діях Позивача відсутні ознаки, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця. Крім того, Статутом товариства, на Позивача не було покладено обов`язку по безпосередньому обслуговуванню грошових, товарних або культурних цінностей ТОВ «Агролідер База». Більш-того, в обґрунтування звільнення Позивача, Відповідач не надав жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що підтверджував би правомірність його дій. За таких обставин є очевидним факт незаконного звільнення Позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки роботодавець мав беззаперечне право на звільнення останнього з підстав передбачених пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП (припинення повноважень посадових осіб), без будь-яких обґрунтувань свого рішення. У такому б випадку дії роботодавця повністю узгоджувались з приписами п. 9.27 Статуту. 25.02.2025 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив в яких він повністю заперечує проти викладеного у відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так при розгляді справи судом було встановлено, що згідно протоколу загальних зборів Засновників (Учасників) ТОВ «Аграрне підприємство «Агролідер» від 15.06.2023 №5, в особі [PERSON] , що володіє 100% Статутного капіталу, прийнято рішення про створення ТОВ "Агролідер База" та наділено директора ТОВ «АП «Агролідер» Чорного Ігоря Михайловича всіма необхідними правами щодо створення нової юридичної особи. Згідно протоколу Установчих зборів Засновників ТОВ «Агролідер База» від 03.07.2023 №1, ТОВ «АП «Агролідер» (Засновник), в особі Чорного І.М., призначив директором новоствореної юридичної особи позивача у справі [PERSON] та передоручив реєстрацію Відповідача [PERSON], який на підставі доручення 25.07.2023 прийняв відповідне рішення №1 та 31.07.2023 зареєстрував ТОВ «Агролідер База» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. 31.07.2023 Позивач видав відповідний наказ №1 по підприємству на підставі якого приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Агролідер База». Трудові відносини Позивача з Відповідачем були оформлені лише наказом, без укладання трудового договору чи контракту в письмовій формі, що не суперечить положенням ст. 24 КЗпП України. Будь які посадові інструкції по посаді директора не розроблялись та не затверджувались. Повноваження та коло функціональних обов`язків директора ТОВ «Агролідер База» містить безпосередньо Статут. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача за період перебування на посаді директора Позивач чесно та добросовісно виконував усі покладені на нього обов`язки. Будь-яких зауважень чи стягнень за порушення трудової дисципліни від роботодавця не мав. В середині жовтня 2024 року на підприємство приїхала особа на прізвище [PERSON] , якого Позивач, за усною вказівкою засновників, мав увести в курс справ ТОВ «Агролідер База». Після вивчення [PERSON] фінансово господарської документації підприємства, останній 13.10.2024 запропонував Позивачу, як директору, підписати деякі папери, що суперечили вимогам чинного законодавства, на що отримав відмову. З даного приводу між ними відбувся словесний конфлікт. Після вказаного конфлікту, Позивач ходив на роботу та фактично виконував обов`язки по посаді директора. Більш того, 17.10.2024 отримав заробітну плату за першу половину жовтня у сумі 3 965,50 грн. Однак, на початку листопада 2024, серед трудового колективу, почали ширитись чутки про звільнення Позивача з посади директора з 14.10.2024. При цьому, весь цей час, Позивач фактично виходив на роботу та виконував усі обов`язки по посаді. 05.11.2024 Позивач звернувся через електронну пошту до [PERSON] та бухгалтера [PERSON] щодо надання інформації з приводу його звільнення чи переміщення на іншу посаду. 07.11.2024 на електронну адресу Позивача надійшла сканкопія наказу від 14.10.2024 №2 про його звільнення з посади директора на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця). Підставою для видачі такого наказу послугувало рішення єдиного учасника ТОВ «Агролідер База» [PERSON] від 14.10.2024 №14/10/2024. Цим же рішенням на посаду директора було призначено [PERSON] , про що 25.10.2024 видано відповідний наказ №3. 07.11.2024, після ознайомлення з наказом про звільнення, Позивач отримав остаточний розрахунок у сумі 2 086,14 грн. При цьому, які саме дії [PERSON] слугували підґрунтям для прийняття оскаржуваного рішення та видачі наказу про звільнення, Позивачу так і не було доведено. Більш того, жодних стягнень від роботодавця за час роботи Позивач не отримував. Жодних відомостей до ЄРДР за заявами роботодавця щодо вчинення протиправних дій Позивачем, перебуваючи на посаді директора, органами поліції не вносилось. Жодних пояснень по конкретному факту вчинення винних дій, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, Позивачу надати не пропонували. Про проведення будь-яких службових розслідувань відносно нього, також не повідомляли. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував в повному обсязі щодо незаконності та безпідставності звільнення позивача з посади директора ТОВ «Агролідер База», зазначив що звільнення позивача із займаної посади відповідає вимогам КЗпП України. Згідно ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абз. 7 ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення. Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суд має перевірити дотримання роботодавцем встановленої законодавством про працю процедури звільнення та визначитися із правовою підставою проведеного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст.ст. 40, 41 КЗпП України. З матеріалів позову вбачається, що підставою для звільнення Позивача з посади директора Відповідачем зазначено у рішенні п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця. Відповідно до роз`яснень п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 2 ст. 41 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Отже, для розірвання трудового договору з зазначеної підстави потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. При цьому не є обов`язковим настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Вирішуючи питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, у кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків Позивача та чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідні висновки щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України висловлені Верховним Судом у постанові у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 по справі №752/7994/17. Як вбачається зі змісту п. 9.2 розділу 9 (Управління товариством) Статуту директор є виконавчим органом товариства. Згідно п. 9.26 Статуту директор товариства, зокрема: - здійснює керівництво господарською діяльністю Товариства, філій, представництв, інших відокремлених підрозділів, дочірніх підприємств, всіх структурних підрозділів; - має право відкривати рахунки у банківських та інших фінансово-кредитних установах, а також розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на таких рахунках; - розпоряджається майном Товариства, укладає угоди від імені Товариства в тому числі - самостійно - без затвердження Загальними зборами Учасників - на суму, що не перевищує еквівалентну 100 000 (сто тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на дату укладання таких угод, видає інструкції, накази, розпорядження та інші акти, пов`язані з діяльністю Товариства, видає довіреності, відкриває у банках і розпоряджається поточним, валютним та іншими рахунками Товариства. Отже, повноваження директора ТОВ «Агролідер База», згідно зазначених положень Статуту, зводяться лише до виконання ним функцій з обліку охорони та управлінських функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства. Отже, директор підприємства взагалі не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності і не може бути звільненим за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, згідно п. 9.27 Статуту Повноваження Директора Товариства можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу або призначення тимчасового виконувача його обов`язків. Пунктом 2 оскаржуваного рішення на посаду директора призначено нового директора [PERSON]., однак, у такому випадку підставою для звільнення Позивача у п. 1 рішення, мав би бути зазначений п. 5 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок про незаконність проведеного роботодавцем звільнення Позивача з посади директора, оскільки відсутні, як правова підстава для звільнення, так і сам факт вчинення будь-яких винних дій з боку Позивача, що могли слугувати підґрунтям для втрати довір`я до нього з боку Відповідача. Більш-того, в обґрунтування звільнення Позивача, Відповідач не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що підтверджував би правомірність його дій. Згідно ч.2 ст.9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом частини 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду, рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16 /провадження №61-29024св18/, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17 /провадження №61- 12857св18/, від 17 червня 2020 року у справі №21/1892/18. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції та триває до моменту поновлення працівника судом на роботі. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 року у справі № 207/878/20. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку, беручи до уваги, що позивача було звільнено з посади 14.10.2024 року, останні два місяця - серпень та вересень 2024 року. Згідно довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України за серпень, вересень 2024 року роботодавець виплатив Позивачу заробітну плату у розмірі 20 600 грн. (10 300 + 10 300). У серпні та вересні 2024 року кількість робочих днів склала 43 (серпень - 22; вересень - 21 = 43 дні). Отже, середньоденна заробітна плата Позивача склала 479,06 грн. виходячи з наступного розрахунку 20 600 : 43 = 479,06. Жовтень 2024 року = 14 днів; листопад 2024 року = 21 день; грудень 2024 року = 22 дні; січень 2025 року = 23 дні; лютий 2025 року = 20 днів; березень 2025 року = 21 день; квітень 2025 року = 10 днів, а всього 131 день = 62 756,86 грн. Таким чином, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу складає 479,06*131 = 62 756,86 грн. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 191/1052/18 (провадження № 61-5335св22): оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у сумі 2 422.40 грн. Згідно з п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого. На підставі викладеного,

Outcome: approved