Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення відшкодування у розмірі 4403 грн. 49 коп. В обґрунтування поданого позову зазначає, що [PERSON] , [INFO] , 27.08.2024 році придбав у магазині «Євро секонд-хенд», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кросівки на суму 203,49 грн. Власником цього магазину є ФОП [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Після того, як позивач придбав цей товар, він вирішив спробувати його у використанні, але товар виявився неякісним та незручним. Позивач вирішив повернути придбаний товар у магазин, проте, працівники відмовили у поверненні позивачу коштів за придбаний товар. Позивач звертає увагу на те, що відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування, відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною продукцією або продукцією неналежної якості, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. У зв`язку з цим, на переконання позивача, допущені продавцем послуг порушення, які унеможливили повернення покупцем неякісного товару, у свої сукупності повністю позбавили позивача можливості ефективно реалізувати свої права, передбачені статтями Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на викладене, просить стягнути з відповідача кошти за придбаний товар в розмірі 203 грн. 49 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4200 грн. та судовий збір. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 06.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 23.01.2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність за КВЕДом 47.79 «Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах» відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.01.2016 року. Згідно договору суборенди від 01.02.2020 року відповідач орендує у м. Львові приміщення на [ADDRESS] під магазин для продажу уживаних товарів. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що він придбав у відповідача кросівки, проте, не надав у додатках до позовної заяви відповідних доказів, які б містили інформацію про модель, розмір, повноту, дату виготовлення (місяць, рік). Натомість, з наданого позивачем чеку вбачається, що позивач придбав вживаний товар на вагу без конкретизації такого. Відповідач звертає увагу на той факт, що перед продажем товар, який був у вжитку, з метою дезінфекції обробляється парами формальдегіду при високій температурі, а тому, гарантійного строку на таке взуття не може бути. З положень Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що під час придбання товарів, які вже були у вжитку, споживач має обмежені права, зокрема, він не має законних прав щодо обміну товару, якщо він не підійшов за розміром, кольором і повернути цей товар. Стосовно обману споживача, то відповідач зазначає, що позивачу було достеменно відомо про продаж в магазині вживаного одягу, адже про це зазначено в самій назві магазину на вивісці його фасаду та на стенді в приміщенні, де міститься застереження про те, що товар обміну та поверненню не підлягає. 3 обґрунтування позовної заяви не випливає, що позивач посилається на приховані істотні недоліки, які було неможливо побачити (відчути) під час примірки, та, за необхідності, відмовитись від купівлі товару. Крім того, у торговельному залі магазину розташовані примірочні місця, де можна поміряти товар, перевірити його якість та зважити, чи підходить покупцю саме така ступінь зносу товару. Окрім того, зазначає, що відповідачем понесено витрати на правову допомогу відповідно до укладеного договору від 14.01.2025 року в розмірі 4500 грн. Вказану суму просить стягнути з позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від \~11.02.2025 року підготовче провадження\~в цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому, зазначив, що 27.08.2024 року він працював на [ADDRESS] та коли виходив у магазин на обід, то зайшов у торгівельний зал секонд-хенду по вул. Городоцька, де вирішив придбати взуття. Там він виявив сірі кеди-кросівки, які йому підходили по ціні, і він, не міряючи їх, придбав. Не приміряв взуття тому, що не мав шкарпеток і не хотів спітнілими ногами торкатися товару. Йому продавець казала, що товар поверненню не підлягає, але він вважає, що таке обмеження є протиправним. Тому, коли він через деякий час після придбання кросівок виявив, що вони не підходять йому по розміру, і повернувся до магазину з вимогою повернути йому кошти, а продавець в цьому відмовила, змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази у своїй сукупності, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до\~ст. 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 6 ст.\~81\~ЦПК\~України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~із ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1ст.4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно касового чеку від 27.08.2024 року здійснено купівлю одягу на вагу на загальну суму 203 грн. 49 коп. Купівля одягу на вагу здійснювалася позивачем [PERSON] у фізичної особи - підприємця [PERSON] . Згідно з п. 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~8\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~у разі\~виявлення протягом\~встановленого гарантійного\~строку недоліків\~споживач,\~в порядку\~та у\~строки,\~що встановлені\~законодавством,\~має право\~вимагати: пропорційного\~зменшення ціни; безоплатного\~усунення недоліків\~товару в\~розумний строк; відшкодування\~витрат на\~усунення недоліків\~товару. У\~разі виявлення\~протягом встановленого\~гарантійного строку\~істотних недоліків,\~які виникли\~з вини\~виробника товару\~(продавця,\~виконавця),\~або фальсифікації\~товару,\~підтверджених за\~необхідності висновком\~експертизи,\~споживач,\~в порядку\~та у\~строки,\~що встановлені\~законодавством і\~на підставі\~обов`язкових\~для сторін\~правил чи\~договору,\~має право\~за своїм\~вибором вимагати\~від продавця\~або виробника: розірвання\~договору та\~повернення сплаченої\~за товар\~грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно непродовольчих товарів, що перебували у використанні та були реалізовані через роздрібні комісійні торговельні підприємства, вимоги споживача, зазначені у частині першій цієї статті, задовольняються за згодою продавця. Згідно з цією частиною задовольняються вимоги споживача щодо товарів, гарантійний строк на які не закінчився. За змістом ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Зважаючи на викладене та беручи до уваги вищезазначені положення Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що під час придбання товарів, які вже були у вжитку, споживач має обмежені права, зокрема, він не має законних прав щодо обміну товару, якщо він не підійшов за розміром, кольором і повернути цей товар. Здійснюючи купівлю вживаного товару, позивач повинен розуміти ризики неналежної якості такого, які в силу об`єктивних обставин можуть існувати в процесі використання такого товару. Окрім того, суд звертає увагу на те, що з долученого позивачем касового чеку від 27.08.2024 року неможливо встановити, що було придбано саме кросівки, оскільки у самому чеку назву товару вказано як «Одяг на вагу». Будь-яких інших належних і допустимих доказів того, що позивач придбавав у відповідача взуття, в тому числі кросівки, суду позивачем не надано. Не може залишатися поза увагою суду також те, що в судовому засіданні позивач визнав факт попередження його продавцем про неможливість в подальшому після придбання вживаного товару його повернення і наявність такого ж застереження на дошці з документацією магазину, розташованій поблизу каси. А тому, не примірявши взуття перед його придбанням, купівля такого навмання, без перевірки його якостей, розміру, зручності для подальшого його використання, створювали ризики власне для покупця (позивача), який попри застереження продавця про неможливість в подальшому повернення придбаного товару, добровільно взяв на себе ризик неможливості повернення взуття, що підтвердив оплатою такого. Крім цього, підлягає врахуванню те, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не має обов`язку задовольняти вимоги покупця товару, який був у вжитку, і таке задоволення здійснюється виключно за добровільною згодою продавця. У даному ж випадку відповідач ФОП [PERSON] згоди на вимогу покупця прийняти товар і повернути за нього кошти не висловлював. Зважаючи на викладене, суд доходить переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. Відповідно до\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4200 грн. задоволенню не підлягає. Щодо вимоги представника відповідача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3\~ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved