Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2788-1911-1 від 24.11.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 47250 грн. за період з 24.12.2023 року по 20.08.2024 року, а також судові витрати у розмірі 3028 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору №2788-1911-1 від 24.11.2023 року укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] , він отримав кредит в сумі 5000 грн., строком на 365 днів, шляхом переказу його на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приват Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 157122, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 24.12.2023 року по 20.08.2024 року. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного законодавства. Відповідач надіслав відзив на позовну заяву в якій вказав, що позовні вимоги вважає частково безпідставними з огляду на наступне: відповідно до визначення термінів, що використовуються у договорі №2788-1911-1 від 24.11.2023 року: грошові кошти, що надаються позичальникові на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, між ним та позивачем було фактично укладено договір про споживчий кредит. Тому, на спірні правовідносини поширюються правові норми ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до ст.5 якого, розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 ст.5 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%. Пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Вважає, що розрахунок заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом є наступним: 24.11.2023-23.12.2023 (30 днів: денна процента ставка 3,5%) : 5000 х 3,5 % х 30 =5250 грн.; 24.12.2023-21.04.2024 (перші 120 днів з дня набрання чинності ЗУ №3498- IX від 22.11.2023; денна процентна ставка 2,5 %): 5000 грн. х 2,5 % х 120 =15000 грн.; 22.04.2024-19.08.2024 (наступні 120 днів з дня набрання чинності ЗУ №3498- IX від 22.11.2023; денна процентна ставка 1,5%): 5000 грн. х 1,5 % х 120 = 9000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №2788-1911-1 від 24.11.2023 року становить 29250 грн. Щодо стягнення судових витрат зазначив, що позивачем подано позов в електронній формі, тому сума судового збору має складати 2422,40 грн. Вважає, що підстави для компенсації витрат на правову допомогу відсутні, оскільки відсутній договір про надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказав, у разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. Отже, погоджена сторонами у кредитному договорі денна процентна ставка у розмірі 3,5 % за кожен день користування кредитом, розрахована у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування» (станом на дату укладення договору ) та діє протягом строку користування кредитом. В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат позивачем. Просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №2788-1911-1 від 24.11.2023 року укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] , останній отримав кредит в сумі 5000 грн., строком на 365 днів, шляхом переказу його на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приват Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Відповідно до п.1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (3,5% річних). \~ \~ \~ \~Строк надання кредиту відповідно до п.1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань, заборгованість відповідача за Кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 20.08.2024 року становить 47250 грн. за період з 24.12.2023 року по 20.08.2024 року, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору. \~ \~ \~ \~Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.11.ч.1ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно ч.4,\~ч.5\~ст.8\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» денна\~процентна ставка\~розраховується у\~процентах за\~формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t\~?\~100%,\~де ДПС\~-\~денна процентна\~ставка; ЗВСК\~-\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом; ЗРК\~-\~загальний розмір\~кредиту; t\~-\~строк кредитування\~у днях. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Тому, суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком, і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2788-1911-1 від 24.11.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 29 250 грн. за період з 24.12.2023 року по 20.08.2024 року. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до ч.ч.3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору №03/06/2024 про надання правової допомоги від 03.06.2024 року, витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до Договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг 24.07.2024 року вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом до [PERSON] становить 10000 грн. та складається з послуг, а саме: підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів 9000 грн.; складання адвокатського запиту про витребування доказі -1000 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч.3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що зазначені види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Суд вважає, що даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: partial