Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики №75224122 в розмірі 26502,06 грн та понесених судових витрат. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 20 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено договір позики №75224122. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено Договір факторингу №14/06/21. Відповідно до реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року до Договору факторингу №14/06/21, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26502,06 грн. Вказує, що відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 26502,06 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2024 року у справі № 204/9103/24 (провадження 2/204/3666/24) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75224122 виділено у самостійне провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача Гафурової Д.М. адвоката Зачепіло З.Я. про зупинення провадження у справі відмовлено. 10 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за відсотками та закрити провадження у справі. Зазначила, що дійсно 20 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено кредитний договір №75224122. Вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем є правильним. Вважає, що нарахування відсотків з 24 лютого 2022 року по 29 лютого 2024 року є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, відповідач має статус діючого військовослужбовця, є учасником бойових дій, проходить військову службу за контрактом з 2009 року і по теперішній час, а тому вимога позивача про стягнення відсотків є такою, що не підлягає задоволенню. Також позивачем не надано суду доказів того, які саме умови кредитування діяли та були розміщені на веб-сайті установи, та з якими ознайомилась і погодилась відповідач. Зауважує, що матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 20 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено Договір позики №75224122, відповідно до п.п. 1., 2. якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 10600 грн на строк 30 днів, базова процентна ставка фіксована 1,99% на день, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.13). Підписанням договору позичальник підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (п.п. 5.1., 5.2. Договору позики №75224122 від 20 червня 2021 року). Відповідно до п. 12. Договору позики №75224122 від 20 червня 2021 року, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. У пункті 18 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, дані паспорта, адреса, поштова адреса, ідентифікаційний номер, телефон та рахунок, а також зазначено, що договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконало умови Договору позики №75224122 належним чином та перерахувало відповідачу грошові кошти на виконання договору, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву. 14 червня 2021 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язується відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с.15-18). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №11 до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року божником за Договором позики №75224122 зазначено відповідача [PERSON] , де загальна сума заборгованості складає 26502,06 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу 10600 грн, заборгованість по відсоткам 15902,06 грн (а.с.22). Відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем у розмірі 26502,06 грн, яка складається з: - заборгованість за основною сумою боргу 10600 грн; - заборгованість за відсотками 15902,06 грн (а.с.23). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] №662 від 29 листопада 2024 року відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 04 серпня 2009 року по теперішній час (а.с.78). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. За вимогами статей\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або\~речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у\~строк\~та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити\~проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15902,06 грн судом враховується правова позиція Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. Відповідно до підпункту 3 пункту 4\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року\~статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення\~Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року\~та триває по теперішній час. За змістом\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій\~статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за\~змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до пункту 13 статті 14\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). З огляду на викладене\~за час проходження військової служби\~відповідачу [PERSON] не повинні були нараховуватися проценти за договором позики, оскільки на неї поширювалися пільги, передбачені пунктом 15\~статті 14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 15902,06 грн є безпідставними у зв`язку із поширенням на [PERSON] пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, що є порушенням прав позивача, такі права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за\~основною сумою боргу у розмірі 10600 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог з вищезазначених підстав слід відмовити. Стосовно тверджень\~представника відповідача,\~що розрахунок\~заборгованості не\~відповідає вимогам\~закону,\~суд зазначає,\~що доказів, які б спростовували заборгованість за\~основною сумою боргу за договором позики, відповідачем не надано, будь-яких інших розрахунків, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем також не надано. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,11 грн (3028*10600/26502,06).

Outcome: partial