Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1186-4716 від 09.04.2023 року в сумі 90 000 грн. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 09.04.2023 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1186-4716. На виконання зазначених вимог позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A8758 для підписання кредитного договору № 1186-4716 від 09.04.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 18 000 грн; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 18 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Станом на 15.07.2024 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі Кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять: 178 380 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 18 000 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами 160 380 грн. Кредитодавцем прийнято рішення про застосування до Позичальника програми лояльності та частково списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 88\~380 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості в розмірі 90 000 грн. Кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 18 000 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 72 000 грн. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у їх відсутність, а також просить позовні вимоги задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлений у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надходило. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 14.04.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови його використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором №1186-4716 від 09.04.2023, надавши Відповідачу кредит у розмірі 18\~000 грн, а Відповідач отримав зазначені кошти. В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно повернути грошові кошти надані відповідно до кредитного договору №1186-4716 від 09.04.2023 у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З дослідження наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи видані за цим кредитним договором кошти, матеріали справи не містять. Так, Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем на підтвердження укладення договору про відкриття кредитної лінії №1186-4716 від 09.04.2023 надано копію цього договору, Правила відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту, Інформація, надана АТ КБ ПриватБанк про перерахування коштів від ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 та довідки сформовані позивачем про видачу коштів за договором №1186-4716 від 09.04.2023. Аналізуючи ці документи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував ідентифікацію особи позичальника, підписані договір, Правила відкриття кредитної лінії та Паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), проте що саме на номер телефону відповідача було надіслано пароль, матеріали справи не містять (а.с. 10-24). Крім того, письмовий доказ, наданий позивачем - інформацію з АТ КБ ПриватБанк про перерахування коштів від ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019, суд не бере до уваги, оскільки з її змісту неможливо встановити, кому належить картка № [NUMBER] , крім того при дослідженні зазначеного доказу, поданого в електронному вигляді, у суду виникли сумніви, що цей доказ відповідає оригіналу, оскільки реквізити документи піддаються зміні. Крім того, документ підписаний за допомогою ресурсу paperless.com.ua, що також ставить під сумнів видачу банком зазначеного документа (а.с. 26-32). Що стосується довідки сформовані позивачем про видачу коштів за договором №1186-4716 від 09.04.2023 (а.с. 33) вона також не є належним доказом надання кредитних коштів саме [PERSON] . Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є кредитна установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стверджуючи про факт надання відповідачу кредитних коштів, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу коштів у заявленому позивачем розмірі та наявності у нього заборгованості, тому відсутні підстави їх стягнення. Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed