Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] адвокат Рева О.О. через систему «Електронний суд» в інтересах позивачки звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 15.02.2019 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №100. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 15.02.2019, спільних дітей сторони не мають. Основна причина припинення шлюбу, як зазначає позивачка, - різні погляди на сімейне життя та спільне майбутнє. Позивачка зазначає, що ведення спільного господарства між сторонами припинено з жовтня 2021 року, збереження сім`ї неможливе, майновий спір між сторонами відсутній. На підставі наведеного, враховуючи неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку, з посиланням на ст. 105, 110, 112 СК України, позивачка просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 03.06.2024 постановлено прийняти позовну заяву про розірвання\~шлюбу до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до\~ухвали суду\~від 06.08.2024\~про витребування\~доказів зобов`язано: 1) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , громадянина Турецької Республіки, остання відома адреса проживання: [ADDRESS] , - в період з 15.02.2019 по час надання відповіді; 2) відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у разі наявності, надати до суду з Державного реєстру актів цивільного стану громадян засвідчені копії актових записів про народження дитини (дітей), де у графі «Батько» зазначений [PERSON] , [INFO] , громадянин Турецької Республіки, а у графі «Мати» зазначена [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Ухвала суду виконана 16.09.2024. 10.02.2025 до суду надійшло клопотання сторони позивача про скерування до Міністерства юстиції України доручення про вчинення процесуальних дій у зв`язку із розглядом вказаної цивільної справи на підставі угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво у цивільних справах. Сторони в судове засідання не з`явились. Представниця позивачки адвокат Рева О.О. 09.04.2025 через систему «Електронний суд» скерувала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Зауважує, що оскільки відповідач через свого представника скерував заяву про визнання позову, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дійсно, представник відповідача адвокат Поздняков М.В. відповідно до заяви, яку скеровано до суду 09.04.2025 через систему «Електронний суд», відповідач визнає позовні вимоги, просить задовольнити позов в повному обсязі, та розірвати шлюб з позивачкою. Також відповідач просить не надавати час на примирення та провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно, підстав для надіслання судового доручення наразі немає. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1,2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп роз`яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. П.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яка ратифікована Законом №2605-III (2605-14)\~від 05.07.2001\~у випадку,\~коли один\~з подружжя\~є громадянином\~однієї Договірної\~Сторони,\~а інший\~-\~громадянином другої,\~розгляд справи\~про розірвання\~шлюбу та\~роздільне проживання\~подружжя визначатиметься\~законодавством Договірної\~Сторони,\~на території\~якої вони\~мають спільне\~місце проживання. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави. Судом встановлено, що згідно із засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.02.2019 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, між сторонами у справі 15.02.2019 зареєстровано укладення шлюбу вказаним відділом реєстрації, про що зроблено відповідний актовий запис №100 від 15.02.2019. Сторони спільних дітей не мають, подружні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо з жовтня 2021 року, спільне господарство не ведуть, майновий спір між сторонами відсутній. Зазначені обставини справи визнаються сторонами та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів до суду надійшла відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, за змістом якої відповідач перетнув (виїзд) державний кордон України 20.02.2022. За нормою ч.3 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК\~України суд не вважає за доцільне. За приписами ч.8\~ст.6 Закону України «Про судовий збір»\~розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача судового збору у сумі 605,60 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі. Разом з цим, за змістом ч.1 ст.142\~ЦПК\~України поверненню з державного бюджету на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто, у сумі 605,60 гривень. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved