Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

15 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 листопада 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15 січня 2025 року. Вказаною ухвалою суду зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надати суду висновок щодо розв`язання спору та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [INFO] . 15 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Любченко Н.Ю. надійшла заява проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника. Через неявку в підготовче засідання, призначене судом на 15 січня 2025 року відповідача та представників третіх осіб, підготовче засідання у справі відкладено та повторно призначено на 13 лютого 2025 року. В підготовче засідання, призначене на 13 лютого 2025 року сторони та треті особи не з`явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені судом своєчасно. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 березня 2025 року. Через неявку сторін в судове засідання, призначене на 13 березня 2025 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 14 квітня 2025 року. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснив що проживав з відповідачкою у незареєстрованому шлюбі, у кому народилася донька [PERSON] . З 2019 року донька [PERSON] проживає поруч з ним, матір дитини проживає з іншим чоловіком в життям та вихованням доньки не займається. Представник позивача просила суд залишити за позивачем судові витрати по оплаті судового збору та пояснила, що позов про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача до суду не подавався та аліменти на утримання доньки не стягуються. Представник органу опіки та піклування Кисельова В.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви, підтримала поданий до суду висновок органу опіки та піклування, так як вказане не суперечить правам дитини та є в її інтересах. Додатково пояснила, що вона приймала участь в обстеженні умов проживання сторін у справі. У квартирі відповідачки [PERSON] було дуже брудно, в квартирі знаходилися сторонні чоловіки, які чекали на інших жінок. Умови проживання в квартирі матері є незадовільними для проживання в ній дитини. Вона бачила відповідачку у справі і в неї склалося враження про те, що остання зловживає алкогольними напоями. Представник [INFO] в судове засідання не з`явився, правом на подачу пояснення на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні заслухано думку неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що вона навчається у 3 класі 17 школи. З момент навчання у школі вона проживає поруч з батьком. Матір вона останній раз бачила 8 березня 2024 року. Матір до неї не телефонує, подарунки їй не дарить. До школи чи на таці її водить тато або бабуся. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася судом своєчасно. За таких обставин, суд вважає відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України здійснювати заочний судовий розгляд без участі відповідача. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона на протязі 8 років є дружиною двоюрідного брата позивача. Вони дружать сім`ями і вона приймає участь практично у всіх святкування сім`ї позивача. Маму доньки позивача [PERSON] вона жодного разу не бачила. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою матері позивача. Матір доньки позивача [PERSON] вона бачила двічі в житті, коли дитині був один рік та три роки. З позивачем та його донькою вони є сусідами. Матері [PERSON] вона біля дитини не бачила. З її слів мати [PERSON] проживає з іншим чоловіком в іншому районі міста. Коли вона телефонує матері [PERSON] , остання на телефонні дзвінки не відповідає. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] ., навчанням і вихованням якої згідно характеристик на доньку з ліцею-гімназії № 17 та закладу дитячої освіти № 15 займається батько [PERSON] . Декларацію про вибір лікаря дитини укладено її батьком. Лікаря дитина відвідує в супроводі батька або бабусі. Мати [PERSON] до лікаря-педіатра з дитиною не зверталася. Батько дитини офіційно працевлаштований до ТОВ «Авто Від», до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 178 від 11 березня 2025 року складено висновок щодо вирішення судового спору у даній справі, згідно з яким [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання доньки і позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за нею необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При вирішенні справи щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу (СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Приймаючи до уваги те, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд вважає за доцільне стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1\\4 частини з усіх її доходів, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення донькою повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання. Судові витрати в частині стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги те, що представник позивача просила суд залишити за позивачем судові витрати по оплаті судового збору, суд вважає за можливе судовий збір за подання позовної заяви позивачем про позбавлення батьківських прав, залишити за останнім. Разом з цим, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір за стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 1211,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved