Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

27 січня 2025 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 у розмірі 21 695,76 гривень та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень Вимоги мотивує тим, що 17 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії №00-10973327формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора - https://kachay.com.ua/ та ознайомився з актуальною редакцією правил надання грошових коштів у позику після цього добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор 18566 відправлено 17.01.2024 о 14:40:59 на номер телефону [NUMBER] відповідача та введено ним 17.01.2024 о 14:42:36. Відповідно до п.2.8 Розділу 2 кредитного договору, дата надання/видачі кредиту 17.01.2024. Сума кредиту 7400 гривень перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1480,00 гривень. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 7400 гривень, за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту. Отже, відразу після вчинених дій відповідача, 17.01.2024 ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів згідно договору №00-10973327 від 17.01.2024 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку 5168-74ХХ-ХХХХ-6962, що в свою чергу, свідчить доказом, того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Качай Гроші» Позивач вказує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за вказаним правочином, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість в загальному розмірі 21 695,76 грн., яка складається з наступного: 8880,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12 815,76 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 22.01.2024 року між первісним кредитором та ТОВ "Макс Кредит" було укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого до ТОВ "Макс Кредит" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 року. 16.08.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 695,76 гривень. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс» 21 695,76 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 80-81). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу за вихідним № 9313/2025 від 05.02.2025, 16475/25 від 28.02.2025 (а.с. 82,104). Однак, до суду повернувся конверт із відміткою ДП «Укрпошта» про причини невручення за закінченням терміну зберігання (а.с. 91-92,110-111). Окрім цього, відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 105). Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Представник позивача у поданій до суду позовній заяві просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~ Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 17 січня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії №00-10973327формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.28-32). Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 7400 гривень, тип кредиту-кредитна лінія, строк дії кредитної лінії 360 днів (до 11 січня 2025 року). Тип процентної ставки фіксований. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 0,98% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.28, 28 зворот). За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1480,00 гривень (а.с.28 зворот). 17.01.2024 ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів згідно договору №00-10973327 від 17.01.2024 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку [NUMBER] , що в свою чергу (а.с.40-45). В ході розгляду справи судом, із урахуванням принципу дотримання прав учасників процесу та засад змагальності, було задоволено клопотання представника позивача, та ухвалою суду від 31.01.2025 року було витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, що містять офіційну інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки №5168-74ХХ-ХХХХ-6962 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів за період 17.01.2024-22.01.2024 у сумі 7400 гривень на дану платіжну картку, банком-емітентом якого є АТ КБ «ПриватБанк», та чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с.80-81). На виконання вимоги ухвали суду від 31.01.2025 року, банком надано відповідь, в якій зазначено, що в ході перевірки було підтверджено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Щодо поповнення картки [NUMBER] , зазначають, що 17.01.2024 року дійсно було зарахування коштів у сумі 7400 гривень. Номер телефону на який відправляється інформація пр. підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою [NUMBER] та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] -[NUMBER] (а.с.87-88). 22.01.2024 року між первісним кредитором та ТОВ "Макс Кредит" було укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого до ТОВ "Макс Кредит" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 року (а.с.52-56). 16.08.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 695,76 гривень (а.с.64-68). Вказані обставини свідчать про те, що на даний час ТОВ «ФК «Ейс» є кредитором у зобов`язанні по виконанню договору №00-10973327 від 17.01.2024 року і саме йому належить право вимоги до відповідача. Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та надав [PERSON] кредит. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 року належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 16.08.2024 року нього, згідно розрахунку позивача, утворилась заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» в сумі 21 695,76 грн., яка складається з наступного: 8880,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12 815,76 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом (а.с.51). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 станом на 13.12.2024 року заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена, та складає 21 695,76 гривень (а.с.49) Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач до суду не подав. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на 13.12.2024 становить 21 695,76 грн., яка складається з наступного: 8880,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12 815,76 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» є обґрунтованими, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00-10973327 від 17.01.2024 загальній сумі 21 695,76 гривень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, що 22.11.2024 року між АБ «Тараненко та партнери» та позивачем ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір про надання правничої допомоги № 2211/Е, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження (а.с.76-77). Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 року до вищевказаного правочину вартість правничої допомоги склала 7\~000,00 грн. та яка складається з наступного: складання позовної заяви 5000 грн. (2 год.); вивчення матеріалів справи 1000 грн. (2 год.); підготовка адвокатського запиту 500 грн. (1 год.); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн. (1 год.) (а.с. 14). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останню було повідомлено своєчасно, а тому він мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2422,40 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: approved