Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.01.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №4957-3077-1, позивач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів (до 09.01.2025) шляхом переказу на її платіжну картку емітовану АТ «А-БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором свідчить про прийняття відповідачем умов фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням договору та отримання коштів. Оскільки, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором №4957-3077-1 від 10.01.2024 не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку з цим виникла заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам за кредитним договором, яка станом на 20.01.2025 становить 50625,00 грн. за період з 10.01.2024 по 09.01.2025. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору №4957-3077-1 від 10.01.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 45625,00 грн за період з 10.01.2024 по 09.01.2025, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних), а також судові витрати: 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу. 03 лютого 2025 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просив розглянути справу без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення про що подав відповідну заяву. На підтверджену адресу зареєстрованого місця проживання відповідача суд надсилав ухвалу суду з копіює позовної заяви з додатками та виклик до суду, рекомендоване поштове повідомлення 06 011 083 122 23 повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За вказаним позивачем номером телефону відповідача були доставлені смс-повідомлення про що вказують довідки про доставку повідомлення. Однак, проявивши пасивну поведінку як щодо отримання поштової кореспонденції , так і щодо отриманого смс-повідомлення, у судове засідання відповідач не з`явилась. Причин неявки не повідомила. Правом на подання відзиву не скористалась. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності та надавши їм оцінку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.01.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №4957-3077-1, згідно з Витягом з інформаційно- телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, позивач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 365 днів (до 09.01.2025) шляхом переказу на її платіжну картку емітовану АТ «А-БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Дане підтверджується копією договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 462024. Також, відповідачем підписано Таблицю обчислення загальної вартості, яка є невід`ємною частиною Кредитного договору №4957-3077-1 від 10.01.2024. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно Витягу з інформаційно- телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, виданого ТОВ «Фінансова Компанія «Процент», для укладення електронного кредитного договору №4957-3077-1 від 10.01.2024 сторони вчинили дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Процент». Після чого відповідач заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку на їх отримання в кредит від 10.01.2024, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання Відповідно до копії квитанції №721693961 від 10.01.2023, ТОВ «ФК «Процент» перерахувало кошти в розмірі 5000,00 за договором 4957-3077-1 від 10.01.2024 на умовах фінансового кредиту на кредитну картку № [NUMBER] . Належність вказаної картки з повним зазначенням номеру № [NUMBER] підтвердилася довідкою АТ «А-Банк» №20.1.0.0.0/720250324/0430 від 27.03.2025, витребуваною ухвалою суду за заявою позивача. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджений сторонами в Додатку №1 до цього договору. Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 4 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (для перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальнику до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у п.9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за Кредитом. У разі прострочення з оплати чергового платежу нарахованих процентів за Кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 20 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування Кредитом станом на дату оплати. Відповідно до детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором № 4957-3077-1 від 10.01.2024 зазначено, що станом на 20.01.2025 загальна сума заборгованості відповідача складає 50625,00 грн, яка становить: 5000,00 - заборгованість за сумою кредиту; 45625,00 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом, однак позивач звертає стягнення виключно на заборгованість за простроченими процентами та сумою кредиту за період з 10.01.2024 по 09.01.2025. Зважаючи на викладене, відповідачем не здійснено жодних платежів по погашенню кредиту. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положення частини першої статті 1049 ЦК України,зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, чим фактично визнав факт отримання нею кредитних коштів. Однак погашення за кредитним договором остання здійснювала не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідачем існування заборгованості за кредитом у зв`язку з користуванням кредитними коштами не спростовано, власного розрахунку суду не надано. Позивач повністю виконав умови договору, перерахувавши на вказаний відповідачем рахунок грошові кошти в розмірі 5000 грн. Отримання відповідачем коштів підтверджується також витребуваною судом довідкою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» № 20.1.0.0.0/720250324/0430 від 27.03.2025, згідно якої за [PERSON] значився фінансовий номер мобільного телефону [NUMBER] у період з 10.01.2024 по 15.01.2024, а на її картковий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) було зараховано 5000 грн 10.01.2024. Дане підтверджується рухом коштів по вказаному банківському рахунку. Час здійснення операції - 19.00 год., що співпадає із зазначенням дати та часу у квитанції FONDY (а.с.18). Однак відповідач, отримавши від позивача в кредит грошові кошти, взятих на себе за договором зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість у розмірі 50 625,00 грн яка становить: 5000,00 - заборгованість за сумою кредиту; 45625,00 грн - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом. Позивач довів належними, допустимими, а в сукупності достатніми доказами факт укладення договору, надання кредиту відповідачеві та зарахуванні грошових коштів на вказаний нею рахунок, а також невиконання відповідачем умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та утворення у зв`язку з цим боргу. Щодо понесених судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024; акт приймання-передачі наданих послуг №7 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 та витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №7 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року від 03.06.2024, відповідно до яких вартість послуг, які надавались складається з наступного: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором №4957-3077-1 від 10.01.2024 та клопотання про витребування доказів - вартість 9000,00 гривень; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з [PERSON] за Кредитним договором №4957-3077-1 від 10.01.2024 - вартість 1000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд ураховує, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною, в силу вимог закону, та не є складною. Ціна позову становить 50625 грн. За таких обставин суд вважає, що позивачем витрати на правову допомогу у загальному розмірі 10000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Ураховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 5000 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved