Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

03.02.2022 представник позивача адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5469/2016 від 22.12.2016 у розмірі 567415,69 грн., з яких: 558572,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8843,46 грн. заборгованість за відсотками, 8511,24 грн. суму судового збору, 56741,56 грн. витрат на професійну правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.12.2016 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 5469/2016, згідно якого позивач видає позичальнику кредит в сумі 997264 грн. на строк до 21.12.2023, а позичальник зобов`язався повернути позивачу кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії на умовах договору. Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором № 5469/2016 від 22.12.2016 року і загальна сума заборгованості [PERSON] складає 567415,69 грн. з яких 558572,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8843,46 грн. заборгованість за відсотками. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №5469/2016/2 від 22.12.2016. [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] , зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №5469/2016 від 22.12.2016. 22.12.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави, за умовами якого він забезпечує виконання зобов`язань [PERSON] та вимог позивача, які виникають з кредитного договору №5469/2016 від 22.12.2016. Предметом застави є рухоме майно - автотранспорт LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, 2016 року випуску, № шасі [NUMBER] , синього кольору. Оскільки відповідачами належним чином не виконуються умови кредитного договору, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.10.2022 по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до судового розгляду в підготовчому засіданні і надано сторонам строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив. Протокольною ухвалою суду від 21.08.2024 по справі було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 25.04.2023 представник відповідача Лєбєдєва О.В. надав до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивач не обґрунтував належними доказами розмір заявлених вимог (в т.ч. не надано доказів оформлення та укладання між сторонами, отримання умов та правил надання банківських послуг, пам`ятки і тарифів), не надано суду первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту та його часткового погашення, попри оплату щомісячних платежів позивач не зараховував їх належним чином. 26.06.2023 представником позивача було подано до суду пояснення. У вказаних поясненнях представник позивача спростовує заперечення відповідача та зауважує, що позивачем чітко розписано суму заборгованості за кредитним договором, умови страхування зазначено у згаданому кредитному договорі і не потребує додаткового узгодження та прийнято відповідачем, відповідач визнає прострочення щодо проведення місячних платежів, позивач проводив зарахування коштів відповідача за умовою погодженого кредитного договору, надані до позову документи є належними та допустимими доказами і є первинними документами, зауважує про укладення договору автомобільного кредиту, а не на надання банківських послуг, поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, згадана судова практика немає відношення до цієї справи бо там розглядався спір щодо споживчого кредитування, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача якою просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань від неї до суду не надходило, відзив до суду не подала. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.12.2016 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 5469/2016, згідно якого позивач видає позичальнику кредит в сумі 997264 грн. на строк до 21.12.2023, а позичальник зобов`язався повернути позивачу кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії на умовах договору. Для обліку виданих кредитних коштів позивач відкриває відповідачу позичковий рахунок № [NUMBER] . Сторони також погодили видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у позивача рахунок № [NUMBER] з наступним переказом суми кредиту: 959000,00грн. на поточний рахунок ТОВ «АЕЛІТА ПРЕМІУМ» та 38264,00грн. за страхування життя на рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» (відповідає пунктам 2.5, 2.7 кредитного договору). За умовою п.2.8 кредитного договору датою видачі кредиту вважається день перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку відповідно до умов цього договору. До кредитного договору сторони уклали додаток №1 «Графік погашення заборгованості» б/н і б/д, який передбачає період 85 місяці платежів починаючи з 01.01.2017 внеском відсотків у сумі 4291,01грн., з подальшими щомісячними внесками (кожного 1 числа місяця) в сумі 19637,00грн. в яку включено сплату тіла кредиту (по принципу від меншої до більшої суми погашення) та відсотків за користування кредитом (по принципу від більшої до меншої суми погашення). Загалом вказаний графік передбачає сплату за весь час користування кредитом 656506,57грн. відсотків та 997264,10грн. тіла кредиту, а всього 1 653 770,67грн. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №5469/2016/2 від 22.12.2016. [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] , зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №5469/2016 від 22.12.2016. До кредитного договору сторони також уклали додаток «Графік платежів» б/н і б/д, який передбачає період 85 місяці платежів починаючи з 01.01.2017 внеском відсотків у сумі 4291,01грн., з подальшими щомісячними внесками (кожного 1 числа місяця) в сумі 19637,00грн. в яку включено сплату тіла кредиту (по принципу від меншої до більшої суми погашення) та відсотків за користування кредитом (по принципу від більшої до меншої суми погашення). Загалом вказаний графік передбачає сплату за весь час користування кредитом 656506,57грн. відсотків та 997264,10грн. тіла кредиту, а всього 1 653 770,67грн. 22.12.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави, за умовами якого він забезпечує виконання зобов`язань [PERSON] та вимог позивача, які виникають з кредитного договору №5469/2016 від 22.12.2016. Предметом застави є рухоме майно - автотранспорт LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, 2016 року випуску, № шасі [NUMBER] , синього кольору.. Заставна вартість предмета застави - 1 665600,00 грн. Відповідно до п.5.3 договору застави від 22.12.2016 звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку, у позасудовому порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса. 27.12.2021 позивач звернувся до [PERSON] з досудовою вимогою №9001/2021 від 27.12.2021 в якій повідомив поручителя про наявність суми боргу, яка складає 567415,69 грн. з яких: 558572,23 грн. заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту, 8843,46 грн. заборгованість за поточними та простроченими відсотками та вимагає достроково повернути вказані суми без розрахунку заявлених сум. 27.12.2021 позивач звернувся до [PERSON] з досудовою вимогою №9002/2021 від 27.12.2021 в якій повідомив поручителя про наявність суми боргу, яка складає 567415,69 грн. з яких: 558572,23 грн. заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту, 8843,46 грн. заборгованість за поточними та простроченими відсотками та вимагає достроково повернути вказані суми без розрахунку заявлених сум. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У пункті 3.2 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на момент укладення цього договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки в розмірі 15,49% річних, починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки (п.3.3 кредитного договору). Період дії ставки - період у часі для якого встановлюється значення змінюваної процентної ставки; перебіг першого періоду дії ставки починається з дати укладення договору; тривалість другого та всіх наступних періодів дії ставки дорівнює трьом календарним місяцям (п.3.4 кредитного договору); пункт 3.6 кредитного договору передбачає порядок перегляду змінюваної процентної ставки для кожного періоду дії ставки, а пункт 3.7 цього договору встановлює обов`язок банку (позивачу) повідомляти про зміну процентної ставки позичальника (відповідача) не пізніш як за 15 календарних днів до дати зміни ставки шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу позичальника (відповідача). У пункті 3.12 кредитного договору сторони погодили, що проценти нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною у відповідності до розділу 3 цього договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, а за пунктом 3.13 цього договору позичальник (відповідач) сплачує проценти щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Також у пукті 3.11 кредитного договору сторони домовились, що у випадку незастрахування на користь Банку Позичальником в одній із страхових компаній, фінансовий стан яких відповідає вимогам Банку та перелік яких розміщено на офіційній Інтернет сторінці Банку, транспортного засобу, який буде переданий в заставу заставу в забезпечення виконання зобов`язань по цьому Договору (п.6.1.), чи несвоєчасного його страхування (п. 9.1.3. Договору) та/або Позичальника від нещасих випадків чи несвоєчасного його страхування протягом дії Кредитного договору, в тому числі і по закінченню попереднього договору страхування (пункт 9.1.3. Договору) та/або цивільної відповідальності Позичальника - розмір маржі в складі процентної ставки за користування кредитними коштами збільшується на 5 % вище діючої, починаючи з 1-го числа місяця, наступного за тим, в якому закінчився строк дії договорів страхування і така зміна розміру розміру маржі не потребує додаткового погодження сторонами та повідомлення про це позичальника У пунктах 4.9., 4.10. Кредитного договору сторони узгодили, що Банк у випадках, передбачених п. 2.10 цього Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів , про що письмово повідомляє позичальника, а Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інших належні до сплати платежі. При цьому згідно п. 2.10 цього Договору підставами для дострокового повернення кредиту сторони передбачили, зокрема: несвоєчасна сплата процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту); наявності обставин, які свідчать про те, що наданий Позичальникові кредит не буде повернуто у строки, визначені цим Договором; порушення істотних умов цього договору. Факт користування кредитними коштами [PERSON] не заперечував та таке підтверджується випискою по рахунку відповідача. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку [PERSON] в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредитну заборгованість. Факт неналежного виконання зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості не заперечувала і відповідач [PERSON] у письмових поясненнях. Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5469/2016 від 22 грудня 2016 року станом на 23.12.2021 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 558572,23 грн. Розмір вказаної заборгованості відповідачами не спростовано. 27.12.2021 АТ «Кредобанк» звернулось до відповідачів з досудовими вимогами №9001/2021від 27.12.2022 та №9002/2021від 27.12.2022, в яких повідомив про наявність станом на 23.12.2021 суми боргу, яка складає 567415,69 грн. з яких: 558572,23грн. заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту та вимагало достроково повернути вказані суми. Вказані вимоги про дострокове повернення кредиту були направлені на адреси відповідачів, зазначені ними у Кредитному договорі та Договорі поруки (за місцем їх реєстрації), цінними листами з описом з повідомленням про вручення, проте вручені не були, згідно трекінгу Укрпошти підставою цього зазначено: невдала спроба вручення (передача не зберігання): за письмовою відмовою адресата. У постанові від 19.01.2022 року № 361/3222/19 Верховний Суд зазначав, що належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Умовами укладеного між АТ «Кредобанк» і [PERSON] . Кредитного договору передбачений обов`язок Банку вимагати дострокового поверненнякредиту,процентів,комісії та інших належних до сплати платежів у письмовій формі та окремо не встановлений порядок направлення такої вимоги. Разом із тим у пункті 3.8. Кредитного договору сторони домовились щодо порядку повідомлення Позичальника про зміну процентної ставки. Так, у випадку зміни поштової адреси Позичальником або інших зобов`язаних за Договором осіб, Позичальник зобов`язується відповідно до п. 9.1.1. письмово повідомити про це Банк та вказати актуальну поштову адресу. У разі неповідомлення Позичальником вищевказаного надсилання кореспонденції на зазначену у Договорі поштову адресу вважається виконання Банком зобов`язання повідомити про зміну процентної ставки. Згідно пункту 9.1.1 укладеного між АТ «Кредобанк» і [PERSON] . Кредитного договору Позичальник зобов`язується письмово протягом 3-х днів з моменту настання таких обставин повідомити про це Банк. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачі про зміну своєї адреси Банк не повідомляли, апеляційний суд вважає, що АТ «Кредобанк» належним чином повідомив відповідачів про необхідність дострокового повернення кредитних платежів, а сам лише факт неотримання відповідачами зазначених письмових вимог вказує на суб`єктивну і неправильну поведінку сторін щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. За таких обставин АТ «Кредобанк» відповідно до умов укладеного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив кінцевий строк погашення кредиту, а тому набув право на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5469/2016 від 22.12.2016 у розмірі 567415,69 грн., з яких: 558572,23 грн. заборгованість за тілом кредиту. Також АТ «Кредобанк» просить стягнути проценти за користування кредитом в розмірі 8843,46 грн. Так, у справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено належними доказами наявність заборгованості за кредитним договором № 5469/2016 від 22.12.2016 у розмірі 567415,69 грн., з яких: 558572,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, Разом із тим суд вважає, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.04.2018 року по 01.12.2018 року в розмірі 8843грн. 46 коп. Так, пунктом 4.7 Кредитного договору сторони погодили наступний порядок погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступній черговості: 4.7.1 Прострочені платежі по сплаті процентів і комісій за користування Кредитом; 4.7.2. Прострочені платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); 4.7.3. Поточні платежі по сплаті нарахованих процентів і комісій за користування Кредитом; 4.7.4. Поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); 4.7.5 Пеня, штрафи та інші види неустойки; 4.7.6. Строкові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. При цьому сторони застережили, що не вправі самостійно змінювати встановлену черговість погашення заборгованості. У випадку надходження від Позичальника коштів з призначенням платежу, яке порушує встановлений вище порядок погашення, Банк проводить погашення заборгованості Позичальника відповідно до положень цього пункту незалежно від вказаного Позичальником призначення платежу. Отже, сплачені відповідачкою кошти позивач мав рахувати за встановленою пунктом 4.7 кредитного договору черговістю. Позивачем зазначено,що заборгованістьза процентами,яку він просить стягнути з відповідачів,утворилась за період з 01.04.2018 року по 01.05.2018 року. Між тим, позивач стверджує, що проценти за ставкою 23,88% річних (тобто у період з 01.01.2020року по 01.11.2021року) позичальник сплачував регулярно, без заперечень та застережень. Викладені обставини свідчать про недотримання Банком умов кредитного договору в частині черговості зарахування сплачених коштів. За такого не можна вважати обґрунтованими позовні вимоги про стягнення процентів в розмірі 8843 грн. 46 коп., оскільки згідно п. 4.7.1. Кредитного договору сплачені відповідачкою після 01.12.2018 року кошти повинні були бути зараховані на погашення прострочених процентів. З огляду на викладене в задоволенні вказаних вимог слід відмовити за недоведеністю. Суд приходить до переконання про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України з огляду на нижчевикладене. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 звернення особи до суду з позовом про припинення поруки на підставі статті 559ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Частиною першою статті 559 ЦК України в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У пункті 1.1. укладеного ПАТ «Кредобанк» і [PERSON] договору поруки сторони погодили, що Поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором №5469/2016 від 22 грудня 2016 р., укладеним між Боржником та Кредитором. Відповідно до вищевказаного Кредитного договору Боржнику Кредитором надаються кредит на наступних умовах: розмір кредиту 997264,1 грн., дата остаточного повернення кредиту включно до 21.12.2023 р. На момент укладення Кредитного договору розмір змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки становить 15,49% річних («Первинна процентна ставка»). Умови застосування Змінюваної процентної ставки (встановлення зміна) визначені Кредитним договором. Підписанням цього Договору, Поручитель надає згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності за цим договором, у разі зміни (збільшення), в порядку та на умовах визначених Кредитним договором, розміру змінюваної процентної ставки. У пункті 2.7. договору поруки сторони домовились, що Поручитель може надавати згоду на збільшення обсягу його відповідальності за цим Договором у разі: збільшення суми кредиту та/або продовження строку повернення кредиту та /або запровадження нових умов застосування (встановлення, зміна) змінюваної процентної ставки по Кредитному договору в бік збільшення, шляхом надання Кредитору окремої письмової згоди на це, або укладення між Кредитором та Поручителем окремого додаткового договору до цього Договору, або проставлення на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в Кредитний договір свого підпису. Всі зміни і доповнення до цього Договору вносяться за взаємною згодою сторін і складаються в письмовій формі (пункт 4.4. договору поруки). У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11 викладена правова позиція, що "відповідно до частини першої статті 559ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього; збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним". Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 559ЦК Українинаведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19). З огляду на зміст пункту 1.1. укладеного ПАТ «Кредобанк» і [PERSON] договору поруки не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя Банком розміру процентної ставки з 15,49% до 20,49%, оскільки кредитним договором (пункт 3.11.) було таке збільшення передбачено. Разом із тим, збільшення Банком розміру процентної ставки до 23,88 % без згоди поручителя умовами кредитного договору не було передбачено, доказів надання письмової згоди [PERSON] на збільшення обсягу її відповідальності або укладення нею додаткового договору чи проставлення нею на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в Кредитний договір свого підпису, позивачем не було надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що підвищення процентної ставки до 23,88 % без згоди на це поручителя призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що є підставою для припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 149/1499/18 вказано, що за змістом ч.3 ст. 6 ЦК України сторони договору на власний розсуд можуть урегулювати в договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства, та не можуть відступати від імперативних його положень. За такого передбачена пунктом 4.8. укладеного ПАТ «Кредобанк» і [PERSON] договору поруки умова, що у разі внесення без згоди Поручителя до Кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір його зобов`язань, Поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п.1.1 на момент укладення договору поруки або останніх погоджених змін до Кредитного договору, не свідчить, що порука не є припиненою, оскільки така умова договору суперечить приписам частини першої статті 559 ЦК України в редакції, на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог, заявлених до [PERSON] слід відмовити у зв`язку з припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України. Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 56741 грн. 56 коп., то суд не вбачає підстав для їх відшкодування з огляду на нижчевикладене. Так, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно частини восьмої статті 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною тринадцятою статті 141ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Обґрунтовуючи відшкодування витрат на правову допомогу Банк надав витяг із Договору про надання правової допомоги, укладений між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» від 11 лютого 2019 року. Проте, згідно матеріалів справи інтереси позивача в суді першої та апеляційної інстанції представляли адвокати Павленко С.В. і Єнова Л.М., які діяли на підставі Довіреностей, виданих АТ «Кредобанк» в особі Заступника Голови Правління та члена Правління цього Товариства. Відомостей про те, що вказані фахівці у галузі права діяли від імені Адвокатського об`єднання «Бізнес і Право» на виконання укладеного з АТ «Кредобанк» 11 лютого 2019 року договору матеріали справи не містять. Зміст наданого позивачем витягу з укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» Договору про надання правової допомоги не свідчить, що предметом договору є надання правових послуг у даній справі. За таких обставин та враховуючи, що позивачем не подано опису робіт (наданих послуг), наданих Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право» та пов`язаних з розглядом справи, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (98,98%) з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 8373 грн. 35 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial