Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] . Оскільки вона є рідною дочкою померлої, то є спадкоємцем першої черги, крім неї ще спадкоємцем першої черги є дочка померлої - [PERSON] , [INFO] , яка спадщину після смерті матері не прийняла, на спадкове майно не претендує. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. Спадкове майно складається з: земельної ділянки, площею 0,9037га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Сувидської сільської ради вишгородського району Київської області та земельної ділянки, площею 0,5591 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Сувидської сільської ради вишгородського району Київської області. 03.12.2024 року [PERSON] за оформленням своїх спадкових прав звернулася до Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.С., на підставі чого було заведено спадкову справу №263/2024, однак у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено, оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини і не надано доказів на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останньої. Посилаючись на те, що вона на момент смерті матері [PERSON] проживала разом з останньою, піклувалась про неї та допомагала по господарству, будучи інвалідом 3 групи, а після смерті матері [PERSON] стан її здоров`я значно погіршився, та вона майже постійно проходила лікування, внаслідок чого з 12.04.2023 їй встановлена 2 група інвалідності, та вона не мала можливості своєчасно звернутись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, [PERSON] у позовній заяві просила встановити їй додатковий строк для прийняття вищезазначеної спадщини після смерті матері - [PERSON] . Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 20.01.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Ухвалою суду від 11.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про їх задоволення та проведення судового розгляду за відсутності позивача у зв`язку з поганим станом здоров`я. У судове засідання представник відповідача Пірнівської сільської ради не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До засідання від Пірнівської сільської ради надійшло клопотання, в якому висловлено прохання про проведення розгляду справи за відсутності сторони відповідача, а також зазначено про відсутність у відповідача заперечень щодо задоволення позовних вимог. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій вона погодилась з позовними вимогами, не заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі, просила суд розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотань сторін по справі про проведення судового розгляду за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 ППВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року - при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Аналогічні висновки викладені у постанові ВП ВС від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24). В судовому засіданні судом були безпосередньо досліджені письмові докази у їх сукупності. Так, з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2020 року (а.с. 7) судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що Виконавчим комітетом Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис № 19. З свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 29.08.1969р. виданого Сувидською сільською Радою Київо-Святошинського району Київської області (а.с.8), встановлено що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79500566 від 11.12.2024 року (а.с. 9) судом встановлено, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №263/2024 (номер у спадковому реєстрі № 73431010). З Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Шило О.С. від 11.12.2024 (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно що залишилось після смерті [PERSON] , а саме земельну ділянку площею 0,9037га, кадастровий номер: 3221888000:27:097:0937; земельну ділянку площею 0,5591 га, кадастровий номер: 3221888000:27:064:0928, оскільки нею пропущений передбачений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини, а обставин, які б свідчили про прийняття [PERSON] спадщини у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не встановлено. З довідки Сувидського старостинського округу Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 13.12.2024 №111 (а.с.13) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживала з покійною матір`ю [PERSON] , [INFO] до дня її смерті [INFO] в [ADDRESS] . З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ № 1081432 від 12.04.2023 (а.с.14) встановлено, що після повторного огляду [PERSON] , [INFO] на підставі акта МСЕК №323, з 12 квітня 2023 року встановлено другу групу інвалідності «Загальне захворювання з ураженням ОРА» довічно. Виписками з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 17, 18) підтверджується, що у 2019, 2022 та у 2024 роках [PERSON] мала тяжкі захворювання ОРА, перебувала на стаціонарному лікуванні, перенесла оперативні втручання. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, третя особа - [PERSON] , яка є також донькою померлої [PERSON] спадщину не приймала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, суд визнає поважними причини пропуску строку прийняття спадщини, оскільки зазначені обставини ніким не спростовані. \~Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.\~ Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви.

Outcome: approved