Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

21.10.2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] \~до [PERSON] \~ про захист\~честі,\~гідності та\~ділової репутацї,\~зобов`язання спростувати інформацію та відшкодування моральної\~шкоди. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А. Ухвалою суду від 12.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 14.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивач у позовній заяві вказала, що 26.08.2024 року їй стало відомо про поширення відносно неї недостовірної інформації шляхом подання [PERSON] усного повідомлення на Урядову гарячу лінію КО 17708690, адресованого Національній поліції України, а саме повідомила про те, що [PERSON] о 16:00 год. 24.08.2024 року в лікарні погрожувала лікарям, показувала своє посвідчення майора поліції та користуючись своїм службовим становищем вимагала направлення для батька, щоб зняти побої. [PERSON] зазначила, що вищевказане повідомлення відповідача не відповідає дійсності та порушує її немайнові права на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації. Поширення неправдивої інформації [PERSON] проявляє її негативне ставлення до позивача, впливає на зниження цінності її особи, приниження гідності. Подавши неправдиву інформацію через гарячу лінію та розповсюдивши цей факт серед населення міста, відповідач створила негативну соціальну оцінку [PERSON] в очах оточуючих, порушивши її честь, гідність та ділову репутацію. Після надходження на місце роботи позивача копії реєстраційної картки звернення [PERSON] відносно [PERSON] , проводилася службова перевірка, що засмутило, принизило, змусило виправдовуватись позивача в тому, чого фактично не було та безперечно зашкодило її діловій репутації. З метою врегулювання спору в досудовому порядку на адресу відповідача направлено рекомендованого листа з пропозицією особисто принести вибачення, однак інформація спростована не була. Дії відповідача є протиправними та такими, які завдали [PERSON] моральної шкоди, оскільки остання перебувала у стресовому стані, порушено її нормальний уклад життя, пов`язаний із проведенням службової перевірки, спробами відновити свої права. Зважаючи на вищевикладене позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь та гідність, порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію поширену відповідачем, зобов`язати спростувати таку інформацію, стягнути з [PERSON] моральну шкоду та витрати на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~29.11.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що звернення [PERSON] до лікарні з вимогою направлення для батька, відбулося через конфлікт чоловіка відповідача та її батька, про що було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення. Відповідач скориставшись своїм конституційним правом, а саме правом на звернення на Урядову гарячу лінію адресованого Національній поліції України, повідомила про подію, що стало підставою її перевірки компетентними органами, тому вважає, що відбулося не поширення недостовірної інформації, а реалізація її конституційного права. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат з надання правової допомоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. \~ \~ \~ \~02.12.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, зазначила, що відповідно до змісту відзиву, відповідач в черговий раз поширює відносно неї недостовірну інформацію. Посилання [PERSON] на те, що звертаючись на Урядову гарячу лінію реалізувала право на звернення, є безпідставним, так як право на звернення не дає право відповідачу звертатися до правоохоронних органів з поширенням недостовірної інформації. Також, посилання [PERSON] на обставини конфлікту між її чоловіком та батьком позивача до справи не мають ніякого відношення, а лише можуть констатувати бажання відповідача відвести увагу суду від предмету спору та уникнути відповідальності. \~ \~ \~ \~09.12.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшли пояснення на відповідь на відзив, зазначила, що у відзиві на позов намагалася донести інформацію, яка передувала події, що виникла у лікарні з приводу дій [PERSON] . Відповідач зазначила, що її звернення на Урядову гарячу лінію мало причинний зв`язок появи позивача у лікарні, яка вирішувала питання відносно свого батька. У [PERSON] відсутнє право доказувати, що інформація достовірна, позивач повинна нести тягар доказування поширення інформації, яка на її думку являється недостовірною. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 09.05.2025 року. \~\~ \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 08.04.2025 року позивач та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У судове засідання 08.04.2025 року відповідач не з`явилась, однак 07.04.2025 року на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову (а.с.141). Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Заслухавши позивача та його представника у судовому засіданні, врахувавши заяву відповідача про розгляд справи без її участі, відзив на позов відповідача, відповідь на відзив позивача та пояснення на відповідь на відзив відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.08.2024 року [PERSON] звернулась на Урядову «гарячу лінію» зі скаргою на дії заступника начальника сектору моніторингу ГУНП України Трофімової О.П., в якій зазначено зміст звернення … [INFO] в м. Березівка, вул. Посмітного сталася сварка та відбулась бійка між чоловіком заявниці та братом та батьком [PERSON] .. Після бійки чоловік заявниці потрапив до лікарні. Заявниця звернулась до поліції, написала заяву, відкрита кримінальна справа. Інформує, що [PERSON] о 16:00 год 24.08.2024 року в лікарні погрожувала лікарям, показувала своє посвідчення майора поліції, вимагала направлення, щоб зняти побої батька. (а.с.115). Згідно зі\~ст.\~2\~Цивільно-процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою\~статті 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень\~ст.201\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України),\~особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Статтею 3 Конституції України,\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За\~ст. 28 Конституції України,\~кожен має право на повагу до його гідності. За змістом\~ст. 297 ЦК України,\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України,\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності з\~ст.32 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями та одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточення, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних рис у процесі виконання трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їхньої підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. За змістом\~ст. 277 ЦК України,\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За змістом п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. У справах про спростування недостовірної інформації саме на позивача покладено обов`язок довести, що інформація є недостовірною та факт поширення її відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача. \~ \~ \~ \~Згідно доповідної записки інспектора СКЗ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області Євтушенко О. від 14.09.2024 року вбачається, що матеріали за скаргою [PERSON] перебували на розгляді СУ ГУНП в Одеській області, під час перевірки щодо можливих неправомірних дій поліцейських ОРУП №1 ГУНП в Одеській області допитано [PERSON] , яка пояснила, що інформація, викладена у скарзі [PERSON] відносно неї не є достовірною та не відповідає дійсності. Перебуваючи у Березівській ЦРЛ [PERSON] супроводжувала батька до прийомного покою, нікому з медичного персоналу не погрожувала, перебувала у цивільному одязі, посвідчення працівника поліції нікому не показувала, своє прізвище та ім`я не називала. 10.09.2024 року інспектором СКЗ Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області Євтушенко О. здійснено телефонний дзвінок [PERSON] для з`ясування детальних обставин за її зверненням, однак остання відмовилася надавати письмові пояснення та повідомила, що ніяких претензій до поліцейських Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області не має, подальшу перевірку по скарзі припинено (а.с.40 зворотній бік-41). \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що листом директора КНП «Березівська ЦМЛ» №535 від 19.09.2024 року підтверджується, що неправомірних дій та погроз з боку [PERSON] до медичного персоналу не було, 24.08.2024 року остання за медичною допомогою до КНП «Березівська ЦМЛ» не зверталась (а.с.35 зворотній бік, а.с. 36). У відповідності до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.1,4ст.77 ЦПК України). Більше того, суд вважає зазначити, що повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як встановлено судом, то спірна інформація подана заявником на урядову гарячу лінію є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань відповідачем суду надано не було, натомість позивачем за наявності відповідних доказів спростовано таке твердження. Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на встановлені обставини справи та положення законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, висловлена у формі фактичних тверджень є недостовірною, а відповідачем не доведено, що розповсюджена інформація відповідає дійсності, натомість позивачем з наданням відповідних доказів спростовано інформацію позивача, які відбувались 24.08.2024 року у Березівський ЦМЛ. При цьому, твердження [PERSON] на урядову гарячу лінію є негативною, стосується безпосередньо позивача, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень. У даному випадку, поширена недостовірна інформація принижує статус позивача як громадянина, працівника поліції, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його поведінці загальноприйнятих правил і дотримання законодавства. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогамист. 12 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги\~в частині визнання недостовірною інформації та такою, що порушує право [PERSON] на повагу до її честі та гідності, ділової репутації, поширеною відповідачем 24.08.2024 року шляхом повідомлення через телекомунікаційний зв`язок, а саме на Урядову «гарячу лінію». За умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відтак, суд доходить до висновку про можливість спростування такої поширеної інформації про позивача, а саме: зобов`язати [PERSON] протягом десяти днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили, спростувати інформацію у такий самий спосіб, який вона була поширена, що відповідає способу захисту порушених прав, передбачених законом. Стосовно позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди з відповідача слід зазначити наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. З встановлених по справі обставин, суд доходить до висновку, що діями відповідача, які виразилися у розповсюдженні недостовірної інформації щодо позивача, останній була завдана моральна шкода, що виразилась у втратах немайнового характеру внаслідок приниження її честі, гідності і ділової репутації, так як відносно позивача проводилась службова перевірка внаслідок звернення відповідача на Урядову «гарячу лінію». Таким чином, виходячи із принципу розумності та справедливості суд вважає за можливе частково стягнути з відповідача на користь позивача кошти на відшкодування моральної шкоди, а саме у розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. Правничу допомогу в даній цивільній справі позивачу надавалась адвокатом Калинка Н.Л. Так, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь кошти на правничу допомогу у розмірі 20000.00 грн. Проте, враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 20000.00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу в сумі 3000.00 грн. Розподіл судового збору суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачу задоволено дві вимоги немайнового характеру та частково задоволено вимогу майнового характеру у розмірі 500 грн. моральної шкоди від заявленої у позові, а тому з урахуванням сплаченого судового збору та частини задоволених вимог з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2927 (дві тисячі дев`ятсот двадцять сім) грн. 06 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial