Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи. Представник позивача звернулась до суду з позовом у новій редакції до [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, посилаючись на те, що між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.01.2022 року розірвано. Вказала, що 03 липня 2024 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво та ремонт житлового приміщення та визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №5887/21/002125 від 26.06.2021 року недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки AUDI A4, д.н. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , за №5887/21/002125 від 26.06.2021 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03 грудня 2024 року постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а саме скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 3 липня 2024 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки AUDI A4 №5887/21/002125 від 26.06.2021 року. Рішенням та постановою вищезазначених судів встановлено факт, що під час перебування у шлюбі подружжям [PERSON] було придбано транспортний засіб марки AUDI A4, державний номер [NUMBER] , право власності на який відповідач [PERSON] зареєстрував на своє ім?я. У цьому зв?язку презумпція спільності права власності подружжя на майно, придбане у період шлюбу, відповідно до якої частки подружжя є рівними, не була спростована. Зазначила, що [PERSON] була співвласником вказаного автомобіля з моменту його придбання, оскільки транспортний засіб перебував у спільній сумісній власності подружжя. 26 червня 2021 року, автомобіль AUDI A4, д.н. [NUMBER] , був відчужений без отримання належної згоди з боку позивача, що свідчить про порушення її прав, як співвласника майна. 3 наданої 20.05.2022 року територіальним сервісним центром №7342 Вказала, що транспортний засіб AUDI А4 д.н. [NUMBER] кузов № [NUMBER] від 06.07.2021р. зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №5887/21/002125 від 26.06.2021 р. Підсумовуючи, вказала, що зазначений транспортний засіб перебував у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] , і частки подружжя в такому майні є рівними відповідно до норм сімейного законодавства України, тому має право на компенсацію у розмірі 69225 гривень, що відповідає половині вартості автомобіля на момент розгляду даної заяви. А тому просила стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 69225 гривень, що становить 1/2 ринкової вартості автомобіля AUDI А4 д.н. [NUMBER] та судові витрати. Рух справи в суді. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від20 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2025 рокувідкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. Позиція учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути за відсутності відповідача та його представника, просили суд відмовити у задоволенні позову. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.247\~ЦПК України\~у\~разі неявки\~в судове\~засідання всіх\~учасників\~\~справи\~\~чи в\~разі якщо\~відповідно до\~положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасниківсправи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено.Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на будівництво та ремонт житлового приміщення та визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу №5887/21/002125 від 26.06.2021 року недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір за №5887/21/002125 від 26.06.2021 р. купівлі-продажу транспортного засобу марки AUDI A4, кузов № [NUMBER] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-17). 03 грудня 2024 року постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а саме скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 липня 2024 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки AUDI A4 №5887/21/002125 від 26.06.2021 року (а.с.17-24). У вищевказаній постанові зазначено, що: «у справі, яка переглядається, встановлено, що транспортний засіб марки AUDI А4 придбаний в період зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Відтак, [PERSON] була співвласником спірного автомобіля, оскільки такий перебував у спільній сумісній власності подружжя. … Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала. Заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги.» З наданої 22.08.2022 року територіальним сервісним центром №7341 Регіонального сервісного центру МВС у Чернівецькій області інформації вбачається, що транспортний засіб AUDI А4 д.н. [NUMBER] кузов № [NUMBER] від 06.07.2021р. зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продаж №5887/21/002125 від 26.06.2021р., документ видав ТОВ " ТОРГО-АВТО". Вартість транспортного засобу зазначена 12300 грн., рік випуску - 1996 (а.с. 25-29). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №88-12-24 від 18 грудня 2024 року, проведеного за клопотанням адвокатського об`єднання «Поляк і партнери», середня ринкова вартість автомобіля AUDI А4, державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату виконання експертизи 18.12.202 року, без технічного огляду та врахування його технічного стану складає 138450 гривень (а.с. 30-31). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено в цій статті. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц). Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 обговоривши питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, вказала що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором ((див. п. 8.67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Висновки за результатами судового розгляду У цій справі презумпція спільності майна подружжя не спростована. Встановивши, що сторони придбали автомобіль марки AUDI А4 д.н. [NUMBER] , під час перебування у зареєстрованому шлюбі і відповідач розпорядився цим спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та згоди позивача, суд приходить до висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. Визначаючи розмір грошової компенсації в сумі 69225 грн, суд враховує висновок експертного автотоварознавчого дослідження №88-12-24 від 18 грудня 2024 року. Такий підхід узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію у розмірі 69225 гривень, що становить 1/2 ринкової вартості автомобіля AUDI А4 д.н. [NUMBER] , задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат. Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертизи. Згідно з положенням пункту 1 частини першої та частини сьомої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату (а.с. 33) та підлягає стягненню з відповідача, оскільки позовну заяву задоволено судом повністю. Також, позивачем у прохальній частині позовної заяви зазначено про необхідність стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи. Представником позивача подавався до суду висновок експерта №88-12-24 про визначення ринкової вартості транспортного засобу. Статтею 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Однак, матеріали справи не містять доказів оплати проведеної експертизи та розмір оплати за цю експертизу. Таким чином, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами понесені витрати на проведення експертиз, тому вищевказані вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved