Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

ПАТ «НАСК «Оранта» у листопаді 2024 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Позов мотивований тим, що 01.08.2023 року о 01 год. 32 хв. поблизу моста Патона в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ( [PERSON] ) була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2023 року на пільгових умовах (50% зменшено розмір страхового платежу, оскільки [PERSON] належить до пільгових категорій громадян), та автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , й [PERSON] відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (електронного Європротоколу) визнала свою вину у даній ДТП, й вина якої є доведеною за статтею 124 КпАП України, внаслідок дій якої завдано збитків автомобілю «Форд», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно, наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, було завдано шкоди автомобілю «Форд», д.н.з. [NUMBER] . 10.08.2023 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , про виплату страхового відшкодування у розмірі збитків, які завдані внаслідок ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2023 року, ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило за даним страховим випадком страхове відшкодування в розмірі фактично понесених збитків, з врахуванням франшизи, а саме 19 644 грн. 53 коп. З метою визначення розміру збитку, завданому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем складено страховий акт від 21.09.2023 року, розрахунок страхового відшкодування від 17.08.2023 року у визначеній сумі 19 644 грн. 53 коп., й відповідно до платіжної інструкції № 47662 від 21.09.2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило потерпілому кошти в загальній сумі 19 644 грн. 53 коп. Вказує, що відповідно до ст.13.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Водночас, відповідно до ст. 38 - 1.1. вказаного Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З метою врегулювання в досудовому порядку вимоги про відшкодування виплаченого страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» надіслало на адресу [PERSON] претензію на суму страхового відшкодування 9 822 грн. 27 коп., проте залишена нею без розгляду. Вважає, що відповідач має відшкодувати понесені позивачем ПАТ «НАСК «Оранта» витрати страхового відшкодування в сумі 9 822 грн. 27 коп. відповідно до ст.13.2.ст. 38 - 1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: 50% від суми виплаченого страхового відшкодування 19 644 грн. 53 коп., що становить 9 822 грн. 27 коп. В судове засідання позивач повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відзив на позов відповідачем не поданий. Клопотання відповідача про повторне відкладення розгляду справи, яке не забезпечено належними доказами про поважність причин неявкки, суд відхилив. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 01.08.2023 року о 01 год. 32 хв. поблизу моста Патона в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ( [PERSON] ) була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2023 року на пільгових умовах (50% зменшено розмір страхового платежу, оскільки [PERSON] належить до пільгових категорій громадян), та автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , й [PERSON] відповідно до повідомлення продорожньо-транспортну пригоду (електронного Європротоколу), визнала свою вину, й вина якої є доведеною за статтею 124 КпАП України, внаслідок дій якої завдано збитків автомобілю «Форд», д.н.з. [NUMBER] (а.с.5, 6, 7, 8, 9, 10). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Форд», д.н.з. [NUMBER] (а.с.5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12). 10.08.2023 року до ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER] , про виплату страхового відшкодування у розмірі збитків, які завдані внаслідок вказаного ДТП (а.с.11, 12, 13, 14, 15, 16-18, 19, 20, 21). Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.06.2023 року, ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило за даним страховим випадком страхове відшкодування в розмірі фактично понесених збитків з врахуванням франшизи, а саме 19 644 грн. 53 коп. (а.с.21). З метою визначення розміру збитку, завданому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем складено страховий акт від 21.09.2023 року, розрахунок страхового відшкодування від 17.08.2023 року у визначеній сумі 19 644 грн. 53 коп., й відповідно до платіжної інструкції № 47662 від 21.09.2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило потерпілому кошти в загальній сумі 19 644 грн. 53 коп. (а.с.21). Вказує, що відповідно до ст.13.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Водночас, відповідно до ст. 38 - 1.1. вказаного Закону у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З метою врегулювання в досудовому порядку вимоги про відшкодування виплаченого страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» надіслало на адресу [PERSON] претензію на суму страхового відшкодування 9 822 грн. 27 коп., проте залишена без розгляду (а.с.22, 23). Суд вважає, що відповідач має відшкодувати понесені ПАТ «НАСК «Оранта» витрати страхового відшкодування в сумі 9 822 грн. 27 коп. відповідно до ст.13.2.ст. 38 - 1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: 50% від суми виплаченого страхового відшкодування (19 644 грн. 53 коп./2 = 9 822 грн. 27 коп.). Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно, у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику, у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача. Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 3 028 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved