Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позов обґрунтовано тим, що ТзОВ «Волиньелектрозбут» з 01.01.2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Волинської області. З 01.01.2019 року, відповідно до ч. 4\~ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений ТОВ «ВЕЗ» на підставі типового договору, а також публічної комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут», які опубліковані на офіційному сайті ТОВ «ВЕЗ». Між ТОВ «Волиньелектрозбут» та [PERSON] укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії та оплатою рахунку. Позивач виконував зобов`язання в повному обсязі, забезпечивши безперебійне постачання електричної енергії для потреб об`єкта споживача розташованого за адресою: [ADDRESS] . Для проведення розрахунків ТзОВ «Волиньелектрозбут» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Проте, відповідно до відповіді ДРАЦС від 20.06.2024 року № 1571/09.2-04-05, [PERSON] померла. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (витяг №378264308 від 13.05.2024 року), власником квартири за вказаною адресою є [PERSON] . Оскільки новий власник не повідомив оператора системи розподілу про те, що змінився власник квартири, а також не звернувся до позивача за переоформленням особового рахунку на своє ім`я, позивач продовжував направляти рахунки за електроенергію, сформовані на ім`я попереднього споживача. У відповідності до п. 4.3 ПРРЕЕ, ПрАТ «Волиньобленерго» (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) надає ТОВ «ВЕЗ» інформацію про обсяг спожитої електричної енергії за відповідною адресою, на підставі якої Постачальник формує та виставляє рахунки до сплати за електроенергію. На підставі отриманих даних від оператора системи розподілу, ТОВ «ВЕЗ» формувало та виставляло до сплати рахунки за електроенергію на об`єкті постачання за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач своїх зобов`язань щодо вчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворився борг за електроенергію в сумі 14729,80 грн. На підставі викладеного, покликаючись на відповідні норми чинного законодавства, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Волиньелектрозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 14729,80 грн. та судові витрати по справі в сумі 3028,00 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов договору відповідачем. З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Волиньелектрозбут» з 01.01.2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладається спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Волинської області. Пунктом 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та пунктом 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 №312 (далі Правила №312) у зв`язку з реформуванням у сфері енергетики, усі діючі станом на 31.12.2018 року побутові споживачі автоматично почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника - ТзОВ «Волиньелектрозбут» за регульованим тарифом на умовах раніше укладених договорів. Судом встановлено, що для проведення розрахунків щодо оплати послуг за постачання електричної енергії до об`єкту побутового споживача за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Волиньелектрозбут» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . З долученого до позовної заяви витягу з особовому рахунку встановлено, що борг за спожиту електричну енергію, станом на грудень 2024 року, становить 14729,80 грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 378264308 від 13.05.2024 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується сплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За нормами ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу електричної енергії належать до сфери регулювання цього Закону. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (частина друга статі 7 Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до вимог ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку та /або споживання послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст.ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК). Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач надав суду належний і допустимий доказ щодо обсягів споживання електроенергії, застосованих тарифів, суми нарахування і проведеної відповідачем оплати, яким довів заборгованість з оплати наданої послуги в розмірі 14729,80 грн. Відповідач розрахунок\~заборгованості належними\~та допустимими\~доказами не\~спростував.Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин не подав. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію в сумі 14729,80 грн. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved