Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

03.03.2025 до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11.06.2021 виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , актовий запис № 05. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалося, стосунки поступово погіршувалося, зникло взаєморозуміння, що у повсякденному житті призводило до сварок та конфліктів, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, між сторонами втрачено почуття любові, дружби і взаємоповаги один до одного. Спільно сторони не проживають з серпня 2024 року, шлюб носить лише формальний характер, тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим та недоцільним, відтак звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 141/193/25 та призначено розгляд справи на 03.04.2025. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 03.04.2025 не з`явилась. При цьому, 03.04.2025 до суду надійшла заява позивача від 03.04.2025 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 03.04.2025 не з`явився. Натомість, 03.04.2025 до суду надійшла заява відповідача від 03.04.2025 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 11.06.2021 виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 05. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.11.2022 виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . 18.02.2025 між сторонами було укладено шлюбний договір, яким [PERSON] та [PERSON] врегулювали майнові відносини між собою, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначення майнових прав та обов`язків кожного з подружжя тощо. Згідно довідки про склад сім`ї № 47/08.00.20-10, виданої 04.03.2025 Оратівською селищною радою, до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована і проживає по [ADDRESS] , входить син [PERSON] , [INFO] , який не зареєстрований, однак проживає разом із матір`ю за даною адресою. Причиною розпаду сім`ї є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, оскільки сторони проживають окремо, тому позивач вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved