Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

17.12.2024 року [PERSON] звернулася до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 19.12.2024 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 08 березня 1997 року по 23.01.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] народився - син [PERSON] , та [INFO] народився син - [PERSON] . Позивачка зазначає, що її з відповідачем сини є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, дорогих медикаментів. 09 жовтня 2021 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачка вказує, що вона самостійно опікується дітьми та забезпечує їх, оскільки відповідач - її колишній чоловік з січня 2017 року не дбає про дітей, не проявляє до них жодного інтересу, не цікавиться їх успіхами, станом їх здоров`я, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Більше того, такий за час спільного проживання, періодично вживав алкоголь, що призводило до не керованих дій з його боку щодо позивачки та їх спільних дітей, а також вчиняв дії, спрямовані на заподіяння шкоди здоров`ю і життю її та дітей. Оскільки зазначені факти, на переконання позивачки, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, позивачка змушена звернутися в суд із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, але попередньо її представником - адвокатом Дидик І.В. подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі довірителя, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання, в таке повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, але попередньо від секретаря М. Арендач надійшло клопотання, у якому вона просила розглянути справу без участі тредставника третьої особи. У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08 березня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 липня 1997 року Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області (актовий запис №7), батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 березня 1999 року Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області (актовий запис №1), батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 листопада 2017 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис №11), батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23.01.2017 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням соціального захисту населення 28.10.2019 року, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи А. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням соціального захисту населення 17.07.2017 року, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства І групи підгрупи А. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням соціального захисту населення 31.10.2019 року, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 2021 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), між [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 2021 року було зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004107743 від 31.05.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 148, виданої 12 грудня 2024 року Росохацьким старостинським округом № 7 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в частині житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] , окрім позивачки зареєстровані та проживають її діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 12 грудня 2024 року, членами комісії в складі: старости СО №7 Федір Минів, спеціаліста ІІ категорії Галини Пауш та депутата Козівської сілької ради Василя Пилипчака, внаслідок обстеження виявлено, що в частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім позивачки, зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] - чоловік позивачки (проживав без реєстрації до дня мобілізації), [PERSON] , [INFO] , - син позивачки, який є особою з інвалідністю, [PERSON] , [INFO] , - син позивачки, який є особою з інвалідністю, [PERSON] , [INFO] , - син позивачки, який є особою з інвалідністю. Зі слів заявниці [PERSON] , батько дітей - [PERSON] , 1972 року народження, не зареєстрований та не проживає за даною адресою, не відвідує, не цікавиться, не допомагає у вихованні своїх дітей. Як встановлено, на даний час позивачка самостійно опікується своїми дітьми, зокрема і сином [PERSON] . З січня 2017 року [PERSON] про сина [PERSON] не піклується, не проявляє зацікавленості щодо його життя, не цікавиться його успіхами, станом його здоров`я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей тощо. Вказане підтверджується і висновком виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №15 від 25.02.2025 року, згідно якого, з метою захисту прав та інтересів дитини, оскільки [PERSON] , [INFO] , тривалий час не виконував своїх батьківських обов`язків та участі у вихованні дитини не приймав, її долею, життям, навчанням, розвитком, станом здоров`я не цікавився, виконавчий комітет Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статтей 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Згідно статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як зазначено у пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. Однак, реалізація таких обов`язків держави вимагає від Відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Однак, як вже зазначалось вище, відповідач самоусунувся від виховання власних дітей, не бажає з ними спілкуватись та дбати про них. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , зокрема, цікавитися ним, його життям, потребами, матеріально допомагати, дбати про його культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ним, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків судом не встановлено. Відповідач фактично самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні сина батьківської турботи, що вказує на нехтування ним як своїх батьківських прав так і батьківських обов`язків. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ґрунтуються на нормах чинного законодавства і підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів на малолітнього сина, суд приходить до наступного висновку. Частиною 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України, передбачено, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 17.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved