Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У квітні 2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «К9» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 49 200, 00 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. 23.04.2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з [PERSON] кредитний договір № 4044773 в електронній формі, за яким ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок, відкритий для обслуговування відповідача, грошові кошти в розмірі 15 000 гривень 00 копійок, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит до 23.05.2021 року та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1, 9% за один день користування кредитом, що становить 693, 50 % річних. У зв`язку з тим, що відповідач не виконував вказані грошові зобов`язання, у нього виник борг за тілом кредиту в розмір 15 000 гривень 00 копійок та борг за процентами в розмірі 34 200 гривень 00 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором склав 49 200, 00 грн. 3 листопада 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «К9» договір факторингу № 03/11/2021, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4044773 від 23.04.2021 року. Станом на день пред`явлення позову відповідач не повернув борг за вказаним договором. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку наявну за кредитним договором заборгованість не погашає, позивач звернувся до суду з цим позовом. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024р. матеріали справи передані для розгляду судді [PERSON] На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2025р. № 01-08-57 щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Судом встановлено, що 23.04.2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №4044773, за яким ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок, відкритий для обслуговування відповідача, грошові кошти в розмірі 15000 гривень 00 копійок, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит до 23.05.2021 року та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,9% за один день користування кредитом, що становить 693,50% річних. Того ж дня ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на банківську картку відповідача грошові кошти в розмірі 15000 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 15 березня 2024 року та довідкою від 18.03.2024 року. 3 листопада 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «К9» договір факторингу № 03/11/2021, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4044773 від 23.04.2021 року. Ця обставина підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №03/11/2021 від 3 листопада 2021 року. Аналіз цих письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «ФК«К9» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за договором про надання споживчого кредиту №4044773 від 23.04.2021 року, укладеного відповідачем з ТОВ «Авентус Україна». Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає чи зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув в повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4044773 від 23.04.2021 року станом на 08.04.2024 року заборгованість складає 49 200, 00 грн., з яких 15 000, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 34 200, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, тому доводи позивача не спростовано та підтверджено відповідними доказами. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 430, 00 грн.

Outcome: approved