Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до Національного авіаційного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування вимог зазначила, що працювала на посаді інспектора відділу міжнародних зв`язків у Льотній академії Національного авіаційного університету. Наказом № 1192/о від 26 грудня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з 01.01.2024 року. Під час знаходження позивача у трудових відносинах з Льотною академією Національного авіаційного університету, з боку останнього була нарахована, але виплачена не в повному обсязі заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку в загальній сумі 29\~154 грн. За вказаного позивач змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2024 року відкрито позовне провадження по справі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2024 року замінено первісного відповідача\~Національний авіаційний\~університету на належного відповідача державний університет «Київський авіаційний інститут». Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2025 року замінено відповідача ДУ «Київський авіаційний інститут» на належного відповідача Українську державну льотну академію. Представник Української державної льотної академії надав до суду відзив на позов, просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивач та представник позивача - Сидоренко Є.О., подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~ст.\~12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що Наказом № 1192/о від 26.12.2023 року, [PERSON] звільнено посади інспектора відділу міжнародних зв`язків на підставі ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з 01.01.2024 року. Розрахунок в день звільнення не проведений, до моменту звернення з даним позовом до суду, пройшло 160 днів (01.01.2024 по 09.08.2024). Середньоденна заробітна плата становить 218,29 грн, тому 160 х 218,29 грн = 34\~926,40 грн, що є середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню. За ч. 7\~ст. 43 Конституції, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1\~ст. 1 Закону «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Приписами\~ст.\~43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4\~ст. 97 КЗпП України,\~ст. 22 Закону України «Про оплату праці»\~власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Частиною 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За приписами\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз. першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача\~1 211,20 грн. внесеного судового збору.

Outcome: partial