Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Представник позивача, адвокат Страх В.О., звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що сторони по справі мають у спільній частковій власності житловий будинок [ADDRESS] (далі-домоволодіння). Позивачу належить 13/16 часток домоволодіння, а відповідачу інші 3/16 частки. Відповідач самовільно, без проектної та дозвільної документації, без попередження та згоди позивача здійснила будівельні роботи на території та у житловому будинку, а саме, на місці, де технічним планом було передбачено вікно у кімнату, зі сторони ганку, відповідач встановила двері, також встановила окремі ворота, зруйнувавши цілісність огорожі, встановила стовпи на секційну огорожу, крім того, в одній з кімнат, обрізала батареї, чим порушила цілісність системи опалення. Відповідач добровільно відновити становище, яке існувало до порушення, відмовляється. Позивач вважає, що здійснення вказаних будівельних робіт відповідачем без згоди іншого співвласника є незаконним та порушує права позивача, тому звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення. Відповідач надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що дійсно, разом з позивачем є співвласниками спірного житлового будинку. Між ними склалися неприязні стосунки. За усною домовленістю з позивачем відповідач користувалася двома кімнатами на першому поверсі, біля 8-ми років тому встановила вхідні двері в кімнату, також встановила ворота, оскільки позивач заборонила користуватися їхніми дверима в будинок та їхніми воротами. Близько 3-4 років тому позивач заборонила користуватися всім будинком. З позовом відповідач не погоджується, так як не доведено, що остання самовільно встановила хвіртку та вхідні двері, а також, що це порушує права позивача та вказані будівельні роботи виконані з порушенням встановлених будівельних норм. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач та його представник до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату. Суд, дослідивши матеріали справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі, враховуючи розумні строки розгляду справи, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, крім цього, вважає, позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі мають у спільній частковій власності житловий будинок [ADDRESS] . Позивачу належить 13/16 часток домоволодіння, а відповідач має у власності інші 3/16 частки. Вказані обставини встановлені судовим рішення у справі №216/2594/18, тому в силу вимог ст. 82 ЦПК України, не потребують доведення. Відповідач здійснила будівельні роботи на території та у житловому будинку, а саме, на місці вікна у кімнату, зі сторони ганку, встановила двері, встановила окремі ворота, а також стовпи на секційну огорожу, крім того, в одній з кімнат, обрізала батареї. Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються фотокартками та відеозаписом будівельних робіт. Крім цього, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №59/24 від 04.12.2024 під час дослідження домоволодіння [ADDRESS] та співставлення його фактичних технічних характеристик з технічними характеристиками, вказаними у технічному паспорті з реєстрацією поточних змін 13.08.2009, експертом виявленні наступні невідповідності: 1) на плані земельної ділянки: - від входу в огорожі земельної ділянки до кута житлового будинку влаштовано огорожу з сітки-рабиці, яка не зазначена у технічному паспорті; - в бічній огорожі земельної ділянки влаштовано ворота з хвірткою, які не зазначені у технічному паспорті; 2) у поверховому плані житлового будинку: - у приміщенні 1-1 в наявності віконний проріз, який не зазначений у технічному паспорті; - у приміщенні 1-7 фактично демонтовано віконний блок та замуровано частину віконного отвору, влаштовано дверний отвір з частини віконного отвору та стіни, встановлено дверний металевий блок, двері зачинені на замок; - двостулкові двері між приміщеннями 1-2 та 1-7 зачинені з приміщення 1-7 на замок, що унеможливлює доступ до приміщень 1-7, 1-8. Інші фактичні невідповідності від технічних характеристик, зазначених у технічному паспорті з реєстрацією поточних змін 13.08.2009, експертом не виявлено. Відповідач вказує, що здійснила вказані будівельні роботи за усною домовленістю з позивачем, проте, позивач наполягає на протилежному, зазначає, що згоду на проведення реконструкції та будівельних робіт не надавала, просить зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до проведення ремонтних робіт. Аналізуючи норми права на які посилалися сторони у справі, а також норми права, які слід застосувати, суд приходить до таких висновків. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Доводи відповідача про те, що позивачу було відомо про проведення будівельних та ремонтних робіт у будинку не ґрунтуються на законі, оскільки поняття «поставити до відома» та «отримати згоду» в розумінні статті 357 ЦК України не є тотожними. На це також звернув увагу й Верховний Суд у справі №442/7179/14-ц у постанові від 14 лютого 2018 року. Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що позивач [PERSON] надавала згоду на проведення будівельних та ремонтних робіт на території спільного домоволодіння. Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України). Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, оскільки ремонтні та будівельні роботи у житловому будинку та на території земельної ділянки, які є спільною частковою власністю сторін по справі, виконанні відповідачем без згоди позивача, тобто з порушенням його майнових прав, останні підлягають судовому захисту у спосіб, заявлений позивачем, шляхом зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення. Розподіляючи судові витрати у справі суд приходить до такого висновку. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представником позивача було надано: копію договору про надання правової допомоги; копію акту прийому-передачі наданих послуг; довідку про отримання грошових коштів. Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг вбачається, що послуги, які надавалися позивачу адвокатом полягають у тому, що адвокат здійснив: надання усної консультації; складання позовної заяви для подачі її до суду; складання клопотання про долучення доказів та виклик свідків; участь у судових засіданнях, загальна вартість послуг складає 16000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК. Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Дослідивши надані представником позивача документи та докази, судом встановлено, що на замовлення позивача у цій справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу, оформлену висновком №59/24 від 04.12.2024 на проведення якої позивачем було витрачено грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується договором про надання послуг, актом здачі приймання висновку експерта, рахунком на оплату та квитанцією про оплату послуг експерта. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з позивача також підлягає стягненню на користь відповідача понесені судові витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6000,00 грн. Крім цього, сплачена сума судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1073,60 грн також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved