Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

11 березня 2024 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 03 вересня 2010 року. В шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2013 шлюб укладений між нею та [PERSON] розірвано. Вказаним судовим рішенням встановлено, що сторони почали проживати окремо з серпня 2012 року. З моменту припинення сімейних відносин, тобто з серпня 2012 року вона почала проживати з донькою окремо від [PERSON] і нести тягар виховання та забезпечення дитини самостійно, що у майбутньому стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, за сплатою яких у останнього рахується значна заборгованість. Згодом, позивачка почала проживати однією сім`єю з [PERSON] з грудня 2013 року, а 06.07.2018 з ним було укладено шлюб та [INFO] народжено другу доньку - [PERSON] . З огляду на те, що [PERSON] , у достатньому обсязі не забезпечує [PERSON] матеріально, взагалі не цікавиться її життям та не приймає будь-якої участі у процесі виховання, а також враховуючи той факт, що донька зростає у сім`ї якою піклується [PERSON] та якого дитина вважає батьком, вона, з метою забезпечення як найкращих інтересів дитини, вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 12 березня 2024 року судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 29 березня 2024 року. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справ та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 23.04.2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління- Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою. Просив суд прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління- Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з донькою - повернуто заявнику. 05 травня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, зокрема зазначив, що зазначені в позові обставини не відповідають дійсним обставина справи, є надуманими та зводяться до загального переліку обставин обов`язків батьків, при цьому не розкриваючи їх конкретного змісту та заходів матері по налагодженню спілкування батька з дитиною, без постійного приниження його честі та гідності, його здатності матеріального забезпечення та які б підтверджували, що батько свідомо ухилявся від своїх обов`язків батька. При цьому позивачка замовчує факт коли навіть після розлучення, він спілкувався з донькою, відвідував її, вітав зі святами, а згодом позивачка почала не давати бачитись з донькою, на його запитання, коли він зможе побачити дитину, відповідала, що [PERSON] не хоче спілкуватись з батьком. У випадку заперечення з боку позивачки відповідачем будуть надані покази в якості свідка, а також додані до відзиву фотографії, скріншоти, які підтверджують фактичні дані про обставини його участі в житті доньки. Щодо заборгованості по сплаті аліментів, то по-перше заборгованість по аліментам мала місце не з вини відповідача, а по причині того, що розмір аліментів був визначений в твердій сумі та їх не було вчасно проіндексовано ні державним виконавцем, ні бухгалтерією роботодавця відповідача; по-друге - на час розгляду справи відповідачам заборгованість погашено в повному обсязі та ним продовжується виконуватись свій обов`язок по сплаті аліментів на доньку. Вказав на підміну позивачкою поняття батька та вітчима, який взявши в дружину позивачку з дитиною, взяв на себе також і обов`язки щодо утримання своєї сім`ї, що не виключає прав та обов`язків рідного батька та його дитини на спілкування, виховання, утримання. Позивачка також маніпулює практикою Верховного суду в частині того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватись з дитиною, бачитись з нею, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, адже у випадку позбавлення батька його батьківських прав та усиновлення доньки чоловіком позивачки, відповідач буде позбавлений права відновити свої батьківські немайнові права на доньку, при цьому усвідомлюючи, що це також завдає в першу чергу невиправданої шкоди доньці, яка може сприйняти таку ситуація як зраду обох батьків і що негідна поведінка по відношенню до дитини є нормою у дорослих і дитина є розмінною монетою у стосунках між дорослими батьками. Такий приклад поведінки без прикладення зусиль і вичерпання всіх засобів до нормалізації відносин, як між колишнім подружжям так і їх спільною дитиною є неприйнятною та такою, що суперечить моральним засадам суспільства. Звернув увагу суду, що у відповідача також створилась нова сім`я, в якій народились дві доньки. Починаючи з 2021 року відповідач втратив роботу, з моменту вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, було важко знайти нову роботу, крім того в його дружини було виявлено онкозахворювання - пухлина - гігантська вестибулярна шваннома, що потребувало значних зусиль від відповідача, адже протягом декількох років була проведена операція по видаленню пухлини, трепанації черепу, вставлення пластини, що спричинило за собою негативні наслідки для здоров`я дружини, яка після операції та післяопераційного лікування, вимушена постійно проходити лікування з метою зменшення негативних наслідків, які сталися після видалення пухлини - втрата слуху на ліве вухо, невротизація лицьового нерву зліва під`язиковою гілкою, стала інвалідом 2-3 групи, що підтверджується медичними документами та пенсійними посвідченнями. Станом на час складання відзиву дружина відповідача перебуває під спостереженням сімейного лікаря, невролога та хірурга - онколога, періодично проходить обстеження та отримує лікування. Такі обставини потребували додаткових моральних, фізичних та матеріальних витрат з боку відповідача. Також сторона відповідача вважає за необхідне надати суду скрін-шоти переписки у 2018, 2019 та 2024 роках, які збереглися у відповідача, та які спростовують твердження позивачки, що батько не цікавився донькою, її станом здоров`я, не вітав доньку з днем народження, де прохання відповідача надати контактний телефон доньки, можливості поспілкуватись були проігноровано позивачкою. Таке вказує зовсім на протилежне, що спілкування батька з дитиною обмежувалось та не допускалось саме матір`ю дитини, яка можливо навіть не передавала донці інформації про те, що відповідач бажає зустрітись з донькою з метою продовження їхнього спілкування та виховання дитини батьком. Просив суд відмовити в позові. 09.07.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка вказала, що [PERSON] , [INFO] , і обов`язок [PERSON] утримувати дитину розпочався з моменту її народження, а не з 03.07.2017 року з дати прийняття рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/2403/17 про стягнення аліментів. Для затягування стягнення аліментів з [PERSON] ним на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було подано апеляційну скаргу за надуманими обставинами (справа №202/2403/17, провадження №22-ц/774/5960/17). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено. Тобто, [PERSON] свідомо ухилявся від свого обов`язку з утримання дитини. [PERSON] , [INFO] , перебувала та перебуває на повному утриманні її матері - [PERSON] та вітчима - [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] не бере участі у додаткових витратах на дитину. Утримання дитини є прямим обов`язком [PERSON] . Вказала, що у наданих відповідачем фотокартках дійсно зображені [PERSON] та [PERSON] , але на цих фотокартках не зазначено дати/періоди коли вони були зроблені. Зазначені фотокартки жодним чином не спростовують твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] та не вказує про те, який він батько. Зауважила, що [PERSON] було ініційована звернення до Комунального закладу Соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР для надання психологічної допомоги у вирішенні ситуації. Тобто, твердження представника відповідача щодо можливого приниження честі та гідності [PERSON] є хибними та надуманими. [PERSON] всіма засобами намагалася та намагається підтримувати авторитет [PERSON] в очах доньки, саме [PERSON] своїми діями, своїм відношенням до доньки, нехтуванням її почуттями, потребами привів до розриву психологічного зв`язку між батьком та донькою. Вказала, що [PERSON] фактично вважає за батька іншу людину, цей інший чоловік виконує обов`язки батька, піклується про неї, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готує її до самостійного життя. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Протокольною ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2024 року замінено третю особу Управління- служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради на Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити, просили позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Вказали, що відповідач самоусунувся від життя дитини та не намагається налагодити з нею зв`язок хоча живуть в одному районі. Він проходить повз дитину навіть не привітавши її. Відповідач виплатив заборгованість по аліментам вже після подачі даного позову до суду. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Вказали, що він хоче налагодити спілкування з дитиною та приймати активну участь у її житті. Щодо заборгованості по аліментним платежам вказав, що це була помилка бухгалтера, яка не індексувала розмір аліментів. Щодо додаткових витрат на утримання дитини, то мати дитини з цього питання до нього не зверталася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вказала, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] щодо визначення способу участі батька у вихованні доньки. Органом опіки надано Висновок щодо способу участі батька у вихованні доньки. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши в якості свідка відповідача [PERSON] , допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заслухавши спеціаліста [PERSON] , опитавши неповнолітню [PERSON] , оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в офіційному шлюбі, який був зареєстрований 03 вересня 2010 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 580 та рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2013 року вказаний шлюб було розірвано (т.1, а.с.18, 16). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 лютого 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1, а.с.17). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2017 року у справі №202/2403/17, провадження №2/202/1506/2017 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн.00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 квітня 2017 року в іншій частині позову відмовлено. Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Центральним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06 липня 2018 року складено відповідний актовий запис №346 та прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно з копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 26 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис №823 та прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». Відповідно до висновку від 13 листопада 2024 року, вих № 6/11-266, Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , як таке, що відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини ( т.1 а.с. 196-202). Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач, ставлячи питання про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , зазначає, що відповідач у достатньому обсязі, не забезпечує [PERSON] матеріально, взагалі не цікавиться її життям та не приймає будь-якої участі у процесі виховання, а також враховуючи той факт, що донька зростає у сім`ї якою піклується [PERSON] та якого дитина вважає батьком. У судовому засіданні було встановлено, що у відповідача у новій сім`ї народилося двоє доньок, у 2021 року захворіла дружина та він мав скрутне матеріальне становище, та з 2021 року він не спілкувався з донькою, яка не бажає спілкуватися з батьком, однак він бажає налагодити спілкування та брати активну участь у житті дитини. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , подруга позивачки, кума, показала суду, що 10 років тому вони працювали разом, а три роки тому вона стала хрещеною матір`ю другої доньки позивачки. Ситуацію щодо відносин між батьком та дитиною знає зі слів [PERSON] . [PERSON] розповідала їй, що в 2022 році вона бачила у дворі батька, але він з нею не розмовляв. Вона ні разу не бачила батька [PERSON] , хоча всі свята вони проводять разом. У [PERSON] є телефон. Вона не хоче спілкувати з батьком. Знає, що батько [PERSON] спілкується лише з колишньою дружиною та у відповідача в 2022 році захворіла дружина. Свідок [PERSON] , подруга позивачки, повідомила суд, що знає позивачку, їх діти навчаються з першого класу в одному класі. Вони є членами батьківського комітету. Ніколи не бачила батька [PERSON] . На випускному в 4 класі його не було. [PERSON] розповідала її доньці [PERSON] , що бачила батька, але він навіть не привітався. Їй не відомо, що у 2022 році батько спілкувався з [PERSON] та дарував їй подарунки. Зі слів [PERSON] їй відомо, що дружина відповідача хворіє на онкозахворювання з 2022 року. Свідок [PERSON] , товариш чоловіка позивачки, повідомив, що він не знав що [PERSON] не рідна донька його друга [PERSON] . Знає особисто [PERSON] , його син спілкується з нею, разом сім`ями проводять свята. Відповідача він не знає, та про те, що він спілкувався з [PERSON] в 2022 році йому не відомо. Свідок [PERSON] , кума позивачки, знає позивачку з дитинства. Була свідком відносин між [PERSON] та [PERSON] . Була свідком на їх весіллі та стала кумою. З 24.02.2022 року перебуває у Польщі. Спілкується з [PERSON] онлайн та за цей час 5 разів приїздила в м. Дніпро. Знає, що перший рік після розлучення [PERSON] спілкувався з [PERSON] , а в подальшому не було мотивації. Відповідач не був у житті [PERSON] , не приходив у дитячий садок, школу. Нічого не знає про нову сім`ю, знає що він одружений та у нього є діти. Вказала, що позивачка ніколи не налаштовувала доньку проти батька. З похресницею вона спілкується особисто і [PERSON] ніколи їй не говорила про те, що отримувала подарунки від батька. [PERSON] не хоче спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON] , чоловік позивачки, повідомив суд про те, що в цивільному шлюбі з позивачкою він був з 2013 року, та в 2018 року зареєстрували шлюб. [PERSON] стала називати його батьком з трьох років. Рідного батька [PERSON] він бачив два рази. [PERSON] ніколи не запитувала про батька, не хотіла з ним спілкуватися. Дружина не налаштовувала доньку проти рідного батька. На даний час відповідач попросив телефон доньки. Свідок [PERSON] , сестра відповідача, повідомила суду про те, що коли сторони розірвали стосунки то він навідував дитину, дарував подарунки, вітав зі святами. До 2021 року він спілкувався з дитиною, але його обмежували у спілкуванні і не давали номер телефону, номер надали під час судових засідань. У 2021 році у брата захворіла дружина їй діагностували онкозахворювання, він дуже хвилювався за свою дружину. Вказала, що у неї не має контакту з племінницею, але вона передавала їй подарунки через брата. Зазначила, що вона проживає в квартирі разом з матір`ю, квартира розташована поруч з квартирою позивачки. Вона особисто відчула обмеження у спілкуванні з дитиною, коли позивачка йшла з дитиною по вулиці, то побачивши її перейшла на іншу сторону. Вважає, що можливо відновити стосунки між батьком і донькою і не можна позбавляти дитину люблячого батька. Брат спілкується з колишньою дружиною і цікавить чим займається донька. Свідок [PERSON] , відповідач, який був допитаний в якості свідка, вказав, що він не відмовляється спілкуватися з донькою, однак зі сторони матері не має жодних дій щодо налагодження стосунків. Вказав, що два роки не спілкувався з донькою, номер телефону йому не надавали. Аліменти сплачував, однак бухгалтер не здійснював індексацію тому і утворилась заборгованість. В нього в 2021 році захворіла дружина. Бажає налагодити стосунки з донькою. Спеціаліст [PERSON] суду повідомив, що в травні 2024 року до КЗ «Центру соціальної підтримки та сімей «Обійми» звернувся [PERSON] , з метою виявити прихильність неповнолітньої дитини [PERSON] до кожного з батьків, ставлення кожного з батьків до дитини та визначити рівень потенціалу. Для надання більш об`єктивного психологічного висновку було запрошено колишню дружину разом з донькою [PERSON] . [PERSON] відмовилася співпрацювати з психологом, хоча їй було роз`яснено мету взаємодії. Таким чином не було можливості провести психологічну діагностику дитини та виявити рівень її прихильності до обох батьків. В результаті психологічного діагностування [PERSON] було виявлено, що він має достатньо високий рівень батьківського потенціалу, що він може турботливо ставитися до дитини і шкодує, що проявив недостатньо ініціативи щодо контактів з [PERSON] . У [PERSON] не було виявлено схильності до агресивної поведінки, він має сформовані сімейні цінності та перебуває в стабільному емоційному стані, про що і було складено висновок. Наприкінці червня 2024 року до Центру звернулася [PERSON] з тим же самим запитом, що і [PERSON] . Він працював з дівчинкою, [PERSON] дуже доброзичлива та спокійна дівчинка, має прихильність до матері. В родині їй комфортно. Гарно ставиться до свого вітчима. Дівчинка сказала, що не хоче спілкуватися з батьком тому що не знає про що говорити з ним. Вона сказала, що він і не хороший і не поганий, вона його не знає. Вказав, що все описав у Висновку і дав рекомендації, щоб налагодити спілкування потрібно окремо підготувати дівчинку і окремо батька. [PERSON] всіх непорозумінь є образи один на одного і претензії. Переконаний що стосунки між батьком і донькою можна поновити, важливо щоб цього хотіла матір. Вказав, що зв`язок між батьком і донькою не розірваний, він пошкоджений, послаблений і його можна відновити. Дівчинка відчуває достатньо турботи, але є рідний батько, який просить щоб бути батьком, а дитина не має достатнього досвіду. Неповнолітня [PERSON] , яка була опитана в судовому засіданні вказала, що батька [PERSON] вона не бачила давно, він їй чужа людина і вона його не пам`ятає. Вона не знає про що з ним говорити та не бажає спілкуватися з ним. Не бажає спілкуватися з сестричками. Вказала, що вважає батьком чоловіка матері [PERSON] , і бажає щоб він її удочерив. Не бажання спілкуватися з батьком було зазначено і [PERSON] і при проведенні психодіагностичної роботи практичним психологом [PERSON] , що підтверджується Довідкою за результатами проведення психодіагностчної роботи, складеної 28.04.2024 року. Разом з тим, при вирішенні спору по суті суд враховує Висновок психолога від 25.05.2024 №01-4/45 та ту обставину, що у проваджені Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа №202/6515/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Суд приймає до уваги пояснення спеціаліста [PERSON] про те, що стосунки між батьком і донькою можна поновити, важливо щоб цього хотіла матір. Зв`язок між батьком і донькою не розірваний, він пошкоджений, послаблений і його можна відновити, а не бажання спілкуватися Дарії це є не достатність досвіду. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приймає висновок від 13 листопада 2024 року, вих № 6/11-266, Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , як таке, що відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини. В Висновку зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що батько, [PERSON] самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до доньки будь-якої батьківської уваги та турботи, не займається її вихованням та утриманням, не піклується про її фізичний, духовний, моральний розвиток. Він не має батьківських почуттів до дитини, не має бажання з нею спілкуватися, налагоджувати стосунки. Поведінка відповідача загалом свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Європейський Суд постійно повторює у своїх рішеннях, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції". N 40031/98, п. 59, ЕСНК 2000-ІХ) . Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Як вбачається, для кваліфікації діяння в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків, наявним має бути вольовий аспект діяння у особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконання обов`язків, невиконанні, як усвідомленій дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Також, в Узагальнення судової практики, проблемні питання застосування норм сімейного права та процесуального законодавства при розгляді спорів, що випливають із правовідносин батьків і дітей (позбавлення батьківських прав) висловлено наступну правову позицію: «Узагальнення судової практики також показало, що суди нерідко відмовляли в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. При цьому судами приймаючи до уваги різні обставини, наявність яких виключає можливість позбавлення батьківських прав. Так, суди враховували, що на час розгляду справи відповідач хворів, мав істотні обставини невиконання обов`язків або, навпаки, встав на шлях виправлення, виказав бажання приймати участь в вихованні дитини». За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки, у матеріалах даної справи відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Також відсутні будь-які докази щодо бесід, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача та усунення такого від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач не довів та не надав суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Натомість встановлено, що позивач не сприяє відповідачу у спілкуванні з дитиною та наявні істотні обставини, щодо неможливості виконання відповідачем батьківських обов`язків з 2022 року. Враховуючи викладені обставини, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та є крайнім заходом впливу, а також враховуючи, що відповідач має бажання приймати участь у вихованні доньки, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] такими, що не підлягають до задоволення, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах. 03.04.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. та надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2024 року; Акт №15.1 а передання-прийому надання юридичних послуг від 03.04.2025 року; платіжну інструкцію №@PL671892 щодо сплати 20000,00 грн. 08.04.2025 року від позивача надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 26000,00 грн. та надано Договір №18/2024 про надання правничої допомоги від 21.02.2024 року; Акт здачі-приймання робіт та розрахунок суми судових витрат, квитанції щодо оплати надання правничої допомоги. Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки позивачу відмовлено в позові то витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката покладаються на позивача, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу позивача. Адвокат Аракелова А.Р. здійснювала представництво інтересів відповідача [PERSON] на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2024 №06/24. Згідно з Актом №15.1а від 03.04.2025 року, Додаток №1 до договору про надання правової ( правничої) допомоги 06/24 від 06.05.2024 року послуги оцінено в 20000,00 грн. Згідно платіжної інструкції №@PL671892 від 06.05.2024 року [PERSON] сплатив за послуги адвоката 20000,00 грн. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Беручи до уваги те, що [PERSON] отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути [PERSON] на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Outcome: approved