Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

19.02.2025 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат І.П. Наумчук, звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.10.2009 року. Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказує,\~що шлюбні відносини, в яких присутня духовна складова, взаємоповага та бачення спільного майбутнього, між сторонами фактично вже вичерпали себе. Позивач з відповідачем є людьми з різними характерами, темпераментами, цінностями, поглядами на життя, в тому числі на сімейне, щодо ведення спільних справ, господарства, спільних інтересів немає. Протягом останнього року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спілкування між собою не підтримують, а отже, стосунки між ними, як між подружжям вже протягом тривалого часу припинені. Примирення між ними неможливе. Подальше спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, оскільки вони давно живуть кожен своїми інтересами та не бажають підтримувати будь-які зв`язки, а тому якнайшвидше розірвання шлюбу між сторонами є доцільним для обох сторін по справі, а вжиття будь-яких заходів примирення буде суперечити моральним засадам суспільства, оскільки буде спрямоване на примушування сторін до перебування у шлюбі, якого фактично вже не існує. Просить шлюб розірвати, судові витрати залишити за позивачем, розгляд справи проводити у відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 року, справу передано на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 15). З інформації ЄДДР встановлено місце реєстрації сторін (ас 16, 17), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної справи, згідно ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ЦПК України. Ухвалою головуючої судді від 20.02.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні (ас 18-19). Сторони в судове засідання не з`явилися. 14.04.2025 року представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити у відсутності його та позивачки (ас 53). Відповідач був повторно повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (ас 49). Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.ч. 1, 4 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України, на підставі статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без виклику учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 15.04.2025 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 31 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №141. Після одруження позивачці присвоєно прізвище\~« [PERSON] » (ас 9). Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (ас 10). Зі змісту\~позовної заяви\~встановлено,\~що шлюбні відносини між сторонами фактично вичерпали себе, сторони є людьми з різними характерами, темпераментами, цінностями, поглядами на життя, в тому числі на сімейне, щодо ведення спільних справ, господарства, спільних інтересів немає. Сторони протягом останнього року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спілкування між собою не підтримують, а отже, стосунки між ними, як між подружжям вже протягом тривалого часу припинені, примирення неможливе, оскільки вони давно живуть кожен своїми інтересами та не бажають підтримувати будь-які зв`язки. Відповідач дані обставини, викладені в позовній заяві, не спростував і не заперечив. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~від\~21.12.2007\~року\~№\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог статтей 24, 55, 56 СК України, суд доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно вимог статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 частини 3\~статті 115 СК України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи заяву сторони позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved