Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

12.02.2025 до Софіївського районного суду через систему «Електронний суд» надійшов цивільний позов представника позивача Крилова С.С., який діє в інтересах ТОВ «Кошельок» до відповідача [PERSON] згідно вимог якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2839918331-618340 від 16.02.2022 у розмірі 40356,57 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.02.2022, між [PERSON] , та ТОВ «Кошельок» було укладено договір № 2839918331-618340 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок». Сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до умов кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» зобов`язаний надати кредит для задоволення особистих потреб у розмірі кредиту, у сумі 9 500,00 грн., строк кредитування 30 днів; з відсотковою ставкою, становить 2,20 % на добу за початковий строк кредитування. Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] . Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 18.03.2022 до 15.06.2022, за ставкою 2,2% на добу. Станом на 11.02.2025 у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 120 грн, яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8000 грн. , та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 21120 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки за період з 15.06.2022 по 15.01.2025 у розмірі 8974,78 грн. та 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України нарахованих за період з 15.06.2022 по 15.01.2025 складає 2 261,79 грн. Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором №2839918331-618340 від 16.02.2022 станом на 11.02.2025 становить 40356,57 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту: 8000,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою: 21 120 грн.; інфляційні збитки нарахованих за період з 15.06.2022 по 15.01.2025 у сумі 8974,78 грн.; 3% річних нарахованих за період з 15.06.2022 по 15.01.2025: у сумі 2261,79 грн. Ухвалою суду від 25.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до наданої до суду заяви, представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею судової повістки про виклик до суду, у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди представника позивача, вирішено розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280,281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.02.2022 між [PERSON] та ТОВ "Кошельок" було укладено договір № 2839918331-618340 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за якими відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених в договорі (а.с. 9-14). У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про споживче кредитування" вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створений згідно з вимогами, а також з урахуванням особливостей передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор 3043 для підписання кредитного договору № 2839918331-618340 шляхом направлення позичальнику на телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Кошельок" зобов`язаний надати [PERSON] споживчий кредит у сумі 8 000,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору). Відповідно до п.2.2 договору, сторони погодили, що встановлений в п.2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника ( у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього договору, становить 13280 грн., або 166 % від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 5280 грн., або 66 % від суми кредиту (п.3.4 договору). Відповідно до п.3.6 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду (п.3.7 договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процентів річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8 договору). Відповідно до Графіку розрахунків (Додаток №1 до Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2839918331-618340) загальна вартість кредиту за період з 16.02.2022 по 17.03.2022 (30 днів) становить 13280 грн., яка складається з суми кредиту за договором 8000,00 грн. та 5280 грн. проценти за користування кредитом . Відповідно до листа АТ "ТАСКОМБАНК» останнє підтвердило, що грошова операція на суму 8000, грн. була успішно зарахована на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Відповідачка [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідачка не скористалась своїх правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання нею грошових коштів. Пунктом 3.6 кредитного договору, за яким позичальника було попередньо ознайомлена та погодилась, встановлено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених п.п. 3.7, 3.8. Згідно п.п. 3.6, 3.7 кредитного договору, строк користування кредитними коштами було подовжено на 90 днів, тобто з 17.03.2022 по 15.06.2022 за ставкою 2,0 % на добу. Отже суд вважає, що станом на 11.02.2025 у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 120 грн, яка складається із наступного: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 21 120 грн . Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ТОВ "Кошельок" до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачкою не виконано зобов`язання за електронним кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню в розмірі 29 120 грн.. Щодо розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних, згідно зі ст. 625 ЦК України. Позивач надав розрахунок збитків та 3 % річних нарахованих за період з 15.06.2022 по 15.01.2025 за яким інфляційні збитки за вказаний період становлять 8974,78 грн. та 3% річних становлять у розмірі 2261,79 грн. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Таким чином, нарахування інфляційних втрат у розмірі 8 974,78 грн. та 3% річних у розмірі 2261,79 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідачки за період 15.06.2022 по 15.01.2025 р. Суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми, такою що не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1762,36 грн.

Outcome: partial