Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

21.02.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути на її користь щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом тривалого періоду чоловік не піклувався про побудову сімейних відносин. Відповідач не надає належну допомогу на матеріальне утримання неповнолітньої дитини. Офіційно не працює, є здоровим, працездатним, інших утриманців немає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Зазначила, що відповідачу інвалідність не встановлювалася, на тяжкі захворювання він не страждає. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 5000 грн щомісячно, тому вона звернулася з даним позовом до суду. 25.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач до\~ суду \~повторно не\~з`явився, про час \~та місце \~судового розгляду\~повідомлений вчасно \~та належним\~чином, \~зокрема у відповідності до вимог до ч. 10 ст. 186 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки\~суду невідомі,\~відзиву на\~позов від\~якого не\~надходило.\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1\~ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вона обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] /а.с.3./. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі/а.с.7/. Неповнолітня дочка зареєстрована та проживає з позивачем [PERSON] , що слідує із Витягу з реєстру територіальної громади /а.с.6/. Так, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання у рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю, оскільки батько дитини самоусунувся від надання матеріальної допомоги, хоча таку змогу має. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, натомість не приймає участі в матеріальному утриманні дочки, на спростування чого останнім не було подано доказів. \~ \~ \~ \~Разом з цим, суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю, а тому весь тягар по її щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Тому суд, враховуючи, також розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», актуальну і\~дійсну потребу\~дитини,\~ дійшов\~висновку,\~що \~відповідач спроможний\~сплачувати аліменти\~в розмірі\~4\~000\~грн щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати свою дитину, зможе в повній мірі забезпечити належні умови утримання та проживання дитини. Таким чином задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 5000 грн щомісячно.\~ Відповідно до ч.1 ст. 79 , ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial