Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначає, що позивач є дружиною та спадкоємицею за законом померлого [INFO] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про смерть. Іншим спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його та позивачки спільний малолітній син [PERSON] [INFO] . Довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тетерської О.Ю. № 35/02-14 від 26.02.2025 року підтверджується, що спадщину прийняли [PERSON] та її син [PERSON] , інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №18/2020. 26.05.2021 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Тетерської О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] , однак отримала відмову нотаріуса у формі постанови №92/02-31 від 26.05.2021 року у зв`язку із тим, що Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві на все майно померлого накладено арешт. Так, з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що майно померлого наявне лише одне обтяження №9790387, що зареєстровано 30.04.2010 року реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови 443/25 від 28.04.2010 року ВДВС Святошинського РУЮ. Тобто, заявником по накладенню вищевказаного арешту виступала Державна виконавча служба Святошинського району м. Києва. З метою отримання детальної та вичерпної інформації про наявний арешт, до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відправлено адвокатський запит від 12.02.2025 року. З отриманої відповіді за № 62433 від 04.03.2020 року на адвокатський запит стало відомо, що виконавче провадження, в якому постановою № 443/25 від 28.04.2010 року накладено арешт на майно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ), знищено за терміном зберігання, для зняття арешту запропоновано звернутися до суду. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , позивачка набула право на спадщину, яка складається в тому числі із нерухомого майна. Однак, у зв`язку із наявністю арешту, позивачка не може отримати документ, що підтверджує її право власності на спадкове майно. На даний час виконавче провадження з виконання даної постанови у виконавчій службі відсутнє, однак арешт з майна не знятий. З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що арешт майна перешкоджає позивачу отримати спадок шляхом видачі їй нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом, а підстави для існування такого арешту відсутні, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2025 року визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти розгляду справи без участі позивача та його представника. У судове засідання відповідач явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце судового слухання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] є спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №18/2020 від 18.06.2020 року заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. щодо майна померлого [PERSON] . У ході оформлення свідоцтв про право на спадщину за законом, було виявлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (довідка № 413017376 від 12.02.2025 року), за даними актуальної інформації про державну реєстрацію обтяження наявний арешт нерухомого майна, а саме: - арешт на невизначене майно, все майно [PERSON] , [ADDRESS] , накладений на підставі Постанова, 443/25, 28.04.2010 винесеної ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва (а.с.42-43). Як вбачається з відповіді Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на звернення представниці позивачки перевіркою відомостей встановлено, що матеріали виконавчого провадження за яким винесено постанову № 443/25, 28.04.2010 про арешт нерухомого майна у відділі відсутні, виконавчі провадження за 2004 - 2019 роки знищені за закінченням терміну зберігання, так як відповідно до п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. У відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 строк зберігання здавальних описів завершених виконавчих та обліку виконавчих проваджень становить 3 роки, внаслідок чого виконавче провадження в якому накладено арешт на майно № 443/25 від 28.04.2010 року знищено за терміном зберігання. А також, рекомендовано звернутися до суду з приводу зняття арешту з майна (а.с. 44, 46). Частинами 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Однак, 18.02.2025 року Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав позивачу відповідь, в якій повідомив, що у відділі відсутні матеріали виконавчих проваджень, на підставі яких винесено постанову про арешт майна у зв`язку з чим у відділі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження в рамках якого виносилась постанова 443/25 від 28.04.2010 року про арешт нерухомого майна [PERSON] відсутнє (а.с. 47). Відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Враховуючи ті обставини, що у відповідача Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесено постанову про арешт майна [PERSON] , який помер [INFO] , на думку суду, арешт накладений на його майно має бути знятий, оскільки подальше його існування порушує права позивача, як спадкоємця за законом. Відтак, на теперішній час наявна суперечлива інформація з приводу перебування майна під арештом, що унеможливлює позивачу реалізації її прав щодо майна, обумовлюючи необхідність у зверненні до суду для захисту порушеного права шляхом скасування арешту в судовому порядку на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, за змістом п. 3 розділу IX, п. 3 розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, а також п. 8.19, п.9.9 чинного раніше Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строки зберігання документів виконавчого провадження обраховуються з моменту його завершення, а отже, знищення цих документів за закінченням терміну зберігання можливе лише в закінченому (завершеному) виконавчому провадженні. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті майна. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ЦПК України, доказами. Таким чином у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном [PERSON] оскільки, виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона - знищено. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстав для обмеження правомочностей спадкоємця. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved