Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

19 грудня 2024 року на адресу Томашпільського районного суду надійшла цивільна справа з Тульчинського районного суду № 148/1368/24 за позовом [PERSON] до СО "Тульчинські електричні мережі" АТ "Вінницяобленерго" про відшкодування моральної шкоди . Так, позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка в статусі фізичної особи підприємця, є споживачем електричної енергії, згідно договору № 725201 від 06 листопада 2014 року, для забезпечення електроживлення об`єкта, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представниками оператора системи АТ «Вінницяобленерго СО «Тульчинські ЕМ» 21 лютого 2023 року була проведена перевірка вимірювального комплексу за адресою [ADDRESS] та складено акт про порушення, а саме порушено облік електричної енергії : а саме п.п.8, п.п.6, п.п.5.5.5 ПРРЕЕ. При проведенні технічної перевірки виявлено пошкодження корпусу лічильника, а саме тріщини в місці кріплення гвинта лічильника та пошкодження самого місця кріплення.13 березня 2023 року позивачка звернулась до директора СО Тульчинські ЕМ Чорнописького О.В. з проханням надати їй офіційне письмове пояснення за яких конкретних умов та обставин вона могла втручатись в роботу засобів вимірювальної техніки (лічильника) і як можна досягти та забезпечити збереження і цілісність розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб відповідно до акта про пломбування. Відповідь на її звернення не надано, чим порушено ЗУ «Про звернення громадян». Висновок експерта електротехнічного експертного дослідження ОНДІСЕ № 23 - 1888/2 за 2023 рік спростовує факт порушення ПРРЕЕ споживачем та підтверджує факт її не втручання в роботу лічильника. Позивачка вважає, що у представників АТ «Вінницяобленерго» та СО «Тульчинські ЕМ» є прямий умисел зробити її порушником, крадієм та нарахувати необліковану електричну енергію з метою особистого збагачення. 16 квітня 2024 року вона звернулась з запитом до директора СО «Тульчинські ЕМ» Чорнописького О.В. надати їй копію нарахувань по акту про порушення ПРРЕЕ, зазначеного в протоколі № 59 засідання комісії СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» з розгляду акту про порушення № 4381 від 21.02.2023 року. Також вона зверталась до генерального директора АТ «Вінницяобленерго» з надією отримати вибачення, щоб компенсувати моральну шкоду, але листом № 02.46 -5862 від 10 квітня 2024 року по відомляється, що акт про порушення № 4381, складений представниками СО «Тульчинські ЕМ» скасований, без очікуваного вибачення. Оскільки випадки та обставини, за яких може бути заподіяна моральна шкода, можуть бути різними, законодавець допускає відшкодування такої шкоди грішми, майном або в інший спосіб. Керівництво АТ «Вінницяобленерго» та СО «Тульчинські ЕМ» знехтувало такою можливістю. З приводу складання акту про порушення № 4381 від 21.02.2023 року батько позивачки - [PERSON] висловив нарікання її чоловіку [PERSON] з приводу купленого ним «неякісного» електричного лічильника, тому звинуватив його у складанні акту про порушення. В її сім`ї виникла суперечка між чоловіком та батьком. Її мати [PERSON] заступилась за її чоловіка, тим що немає його причетності в складанні акту про порушення. В матері позивачки виникла нервозність, дратівливість, порушення сну. Своїми неправомірними рішеннями та діями складання акту про порушення № 4381 від 21 лютого 2024 року СО «Томашпільські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» завдало членам її сім`ї душевних страждань, що призвело до смерті її матері. На час смерті її мама проживала однією сім`єю з нею. Втративши матір позивачка пережила стрес та душевні страждання, у неї порушився сон, погіршився стан здоров`я, виникла невпевненість у майбутньому. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення представниками СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» її прав, які потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 581270 грн. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить провести судове засідання без її участі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов не визнаюють, оскільки вважають його безпідставним. Працівники ЕМ діяли згідно закону. Конфліктних ситуацій при складані акту не виникало. [PERSON] (мати позивачки) при перевірці присутня не була. Жодних конфліктів не виникало. Акт було складено 21 лютого 2023 року, а з наданих документів мати позивачки померла [INFO] . Також зазначив, що жодними діями моральної шкоди позивачці не завдали СО «Тульчинські ЕМ». Крім того вважає, що СО «Тульчинські ЕМ» є неналежним відповідачем, оскільки не є юридичною особою, а є структурною одиницею, не має статусу юридичної особи, то не може бути відповідачем у даній справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в СО «Тульчинські електричні мережі». По даній справі їй відомо, що представниками «Вінницяобленерго» інспекторами з технічного аудиту була проведена технічна перевірка і ними був складений акт про порушення, а саме втручання в роботу обліку на фізичну особу підприємця [PERSON] . В подальшому все направлялось на незалежну експертизу. Про що була повідомлена споживачка [PERSON] . Незалежний експерт надіслав висновок, про що листом повідомили споживачку. В подальшому комісія по розгляду акту, при якому повідомили [PERSON] , що втручань не виявлено, жодних збитків не завдано, нарахувань по акту не має. Споживачка [PERSON] розписалась в протоколі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що згідно «Правил роздрібного ринку електричної енергії» ЕМ зобов`язані проводити огляд розрахункових лічильників і проводити технічні перевірки. Представниками «Вінницяобленерго» була проведена технічна перевірка і на корпусі лічильника були виявлені тріщини, які могли свідчити про втручання лічильника. Ними був складений акт про порушення. Проводилась незалежна експертиза. У висновку експерта зазначено, що втручань до лічильника не було. Наголосив, що при складанні акту та при розляді його на комісії, сторонніх людей не було. Також на адресу суду, надійшли пояснення свідка [PERSON] , в яких зазначено, що 21 лютого 2023 року він був присутній при складанні акту про порушення №4381. Повідомив, що при складанні цього акту було навмисно скоєно порушеня положень Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, що в акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої енергії, зазначених у п.8.4.2 глави 8.4. цього розділу. Також вказав, що був присутній на комісії оператора системи з розгляду складеного акта про порушення 09.03.2023 року. Суд, розглянувши позовну заяву позивачки, заслухавши пояснення представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що представниками АТ «Вінницяобленерго» 21 лютого 2023 року проведена технічна перевірка вимірювального комплексу за адресою : [ADDRESS] та складено акт № 4381 від 21 лютого 2023 року. В даному акті зазначено, що порушено облік електричної енергії: а саме п.п.8, п.п.6 п.5.5.5. ПРРЕЕ, незабезпечення збереження і цілісності установлених на території (або) об`єкті (у приміщенні) споживача розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб відбитків їх тавр відповідно до акту про пломбування. Не забезпечення належного технічного стану та безпечної експлуатації своїх електричних установок та електричних приладів згідно з вимогами НТД та нормативно правових актів України. При проведенні технічної перевірки виявлено пошкодження корпусу лічильника, а саме тріщини в місці кріплення гвинта лічильника та пошкодження самого місця кріплення (а.с.119-120). На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , в якому вказано, що [PERSON] померла [INFO] ( [PERSON] була матір`ю позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ) ( (а.с.116, 118 т.1). Також позивачем додано до позовної заяви: копію заяви та звернення на ім' я директора СО «Тульчинські ЕМ», в яких просить надати офіційне письмове поляснення зая ких конкретних умов вона могла втручатися в роботу засобів вимірювальної техніки (лічильника) і як можна ще краще досягти та забезпечити збереження і цілісність розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб відповідно до акта пломбування (а.с.121-124 т.1; копію супровідного листа, в якому зазначено, що СО «Тульчинські ЕМ» надсилають копію висновка експерта № 23-1888 таксологічного експертного дослідження приладу обліку електроенегії та пломби; копію запрошення на засідання комісії по розгляду Актів про порушення ПРРЕЕ, яке відбудеться 01 лютого 2024 року о 10 год в СО «Тульчинські ЕМ» (а..с125-126 т.1); висновок експерта №23-1888 трасологічного експертного дослідження приладу обліку електроенергії та пломби (а..с127-135 т.1); висновок експерта № 23-1882/2 експертного електротехнічного дослідження, в якому зазначено, що технічний стан лічильника електроенергії НІК 2301 АП2, зав. №0274000, щодо обліку спожитої електричної енергії, на момент проведення експертної повірки відповідає вимогам пунктів 10.1., 10.3-10.7 ДСТУ 6100:2009 (1) та п.1.5.15 Правил улаштування електроустановок (2). Сторонні пристрої та елементи, що не передбачені заводом - виробником в корпусі, на друкованій платі та інших складових лічильника НІК 2301 АП2, зав № 0274000, відсутні (а.с.142-147 т.1); копію висновку № 21-21-50 -РМП від 23 червня 2023 року яким визначено, що на підставі результатів експертної повірки лічильника визнається таким, що відповідає вимогам ДСТУ 6100-2009 (а.с.148 т.1); протокол № 59 засідання комісії «СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» з розгляду Акту про порушення № 4381 від 21 лютого 2023 року (а.с.151 т.1); фотокопії відбитку повіреного тавра на свинцевій пломбі (а.с.154-156 т.1); клопотання [PERSON] (батька позивачки) (а.с.157-158 т.1); лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (а.с.165-166 т.1). Так, відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ч.1 ст. 16 ЦК України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч1 та 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3,4 ст. 23 ЦПК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В п. п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Отже, враховуючи вище викладене, важливою умовою для осіб,які звертаютьсядо суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста, психолога або висновок судового експерта-психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег, тощо), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вимогою про стягнення з СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» на її користь моральної шкоди в розмірі 581270 грн. Позивач у позові зазначила, що своїми неправомірними рішеннями та діями складання акту про порушення № 4381 СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» призвело до смерті її матері. Існує прямий причинно-наслідковий зв`язок смерті її матері, який був пов`язаний з неправомірним складанням акту. Внаслідок чого позивачці була завдана моральна шкода. Суд зауважує, що позивачка не обґрунтувала існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями складання акту про порушення № 4381 СО «Тульчинські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» , що на її думку призвело до смерті матері, не надавши доказів на підтвердженя негативних наслідків, викликаних саме неправомірними діями відповідача. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В ч.2 ст. 78 ЦПК України, визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 (справа №129/1033/13-ц) зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона, якщо інша сторона не надала доказів протилежного. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто «концепція негативного доказу» не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не знайшли підтвердження при розгляді справи, судом не встановлено, що протиправними діями відповідача спричинена моральна шкода позивачу, а тому у позові слід відмовити. Крім того, щодо неналежного відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За приписами ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч.1 та 3 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. У справі, що переглядається, СО «Тульчинські ЕМ» не є юридичною особою, а входить до структури АТ «Вінницяобленерго» та не може бути відповідачем у цій справі. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 593/98/21 провадження № 61-1444св22 зазначено, що:«Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила". Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволені позову. Враховуючи наведене, та саме те, що позовні вимоги не доведені та позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed