Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

21.01.2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» представник позивача акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») Киричук Галина Миколаївна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 129 340 грн 69 коп. та судових витрат у справі. В обґрунтування заявленого позову вказує, що між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та [PERSON] 04.02.2014 року на підставі кредитного договору № 26255018466418 видано кредитну картку з лімітом овердрафту в 5000 грн., який пізніше було підвищено до 41800 грн. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк Ренесанс Капітал" припинилося шляхом приєднання до ПАТ "ПУМБ". АТ "ПУМБ" є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статутом. АТ «ПУМБ» та [PERSON] 06.11.2021 року укладений кредитний договір № 1002010672302, за яким позичальнику надано кредит у сумі 40 000 грн. Відповідачка взяті на себе зобов`язання виконувала не належним чином, внаслідок чого станом на 31.10.2024 року у неї виникла заборгованість : - за кредитним договором від 04.02.2014 року № 26255018466418 - 71326,36 грн., з яких 41 730,42 грн. - заборгованість за кредитом, 29595,94 грн. - заборгованість за процентами, 0 грн.- заборгованість за комісією; - за кредитним договором від 06.11.2021 року № 1002010672302 - 58014,33 грн., з яких 34888,94 грн. - заборгованість за кредитом, 8,81 грн. - заборгованість за процентами, 23116,58 грн.- заборгованість за комісією. АТ «ПУМБ» надіслало відповідачу письмову вимогу про необхідність погашення заборгованості, однак у встановлений строк відповідач не виконала вимогу позивача, заборгованість не погасила. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь АТ «ПУМБ» 129340,69 коп. заборгованості за кредитними договорами, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.01.2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у встановлений законом строк подала відзив на позовну заяву, у якій просила у задоволенні вимог АТ «ПУМБ» відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала, що за кредитним договором № 1002010672302 від 06.11.2021 року позивач просить стягнути комісію в сумі 23 116,58 грн., згідно підписаного нею паспорта споживчого кредиту такі послуги передбачені за обслуговування кредитної заборгованості, що суперечить рішенню Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011. Кредитний договір № 1002010672302 від 06.11.2021 року не містить опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг. Ці умови кредитного договору є явно несправедливими. Оскільки позивачем не було встановлено щомісячну плату за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, списання коштів в рахунок заборгованості за такі послуги є нікчемними. Згідно наданої Позивачем виписки по рахунку, останнім в рахунок погашення заборгованості по розрахунково-касовому обслуговуванню та іншим додатковим платежам, було стягнуто з неї 5 587,42 грн. за період з грудня 2021 року до лютого 2022 року та липень 2022 року. Дані кошти було неправомірно зараховано в рахунок заборгованості. Положення договору про нарахування комісії є нікчемними, а тому і зарахування коштів на погашення заборгованості по комісії є неправомірними. Впродовж користування кредитним лімітом нею було отримано 40 000 грн. На погашення заборгованості внесено -11 000 грн. (5587,42 грн-банк незаконно зарахував на погашення комісії), тобто тіло кредиту становить 29 000 грн. Щодо заборгованості за кредитним договором від 04.02.2014 року № 26255018466418, в позовній заяві позивач просить стягнути з неї - 71326,36 грн., з яких 41 730,42 грн. - заборгованість за кредитом, 29595,94 грн. - заборгованість за процентами. В той же час до позовної заяви додано Пропозицію на укладення Договору карткового рахунку, якою Позивач підтверджує факт укладення Договору між ними. П.2.3 даної пропозиції визначено ліміт овердрафту становить 5 000 грн. Виходити за межі даного ліміту на власний розсуд Банк не може. А тому будь-які надані банком розрахунки, самостійно складені довідки про збільшення кредитного ліміту є неправомірними та не являються доказами у справі. В Пропозиції укласти договір карткового рахунку зазначено реквізити карткового рахунку - [NUMBER] , в той же час у виписці по рахунку визначено рахунок - [NUMBER] . Тому неможливо встановити чи доданий позивачем розрахунок заборгованості здійснено згідно договору № 26255018466418 від 04.02.2014 року. Просила застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом лише 16.12.2024 року, тоді як згідно графіку повернення кредиту, кредитор мав право ставити питання про повернення боргу з 30.12.2021 року до 30.11.2023 року, поважних причин, які б заважали позивачу своєчасно звернутися до суду з позовом не вказав, тому просила в позові відмовити. 04.03.2025 року від АТ "ПУМБ" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що не погоджуються з викладеними у відзиві доводами та просить задовольнити позовні вимоги АТ «ПУМБ» у повному обсязі. Дослідивши надані докази сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2021 року відповідачка [PERSON] підписала заяву № 1002010672302 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ», за умовами якого відповідачка просить надати їй споживчий кредит в сумі 40\~000 грн. строком на 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %. Підписавши заяву на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 06 листопада 2021 року, відповідачка беззастережно підтвердила, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві: строк видачі кредиту/дата платежу - до 6 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди з 06.11.2021 по 06.11.2023, усього 24 місяці. Чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період (грн) 2862,84 грн. щомісяця та 2862,73 (останній платіж), усього 68708,05 грн. Також передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1196,00 грн. щомісяця, усього 28704 грн. До заяви №1002010672302 позивач додав також публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту. Публічна пропозиція АТ «Пумб» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 01.11.2021 року) не підписана [PERSON] 06.11.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] був підписаний паспорт споживчого кредиту, де останній надана повна інформація щодо умов кредитування. Відповідно до платіжної інструкції № TR.53418261.42075.8810 від 06.11.2021 року, АТ «ПУМБ» перерахував на рахунок [PERSON] на виконання умов кредитного договору № 1002010672302 від 06.11.2021 року грошові кошти в сумі 40\~000 грн. З розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 1002010672302 від 06.11.2021 року вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення суми кредиту сплатила 5\~111,06 грн., залишок непогашеної суми кредиту складає 34\~888,94 грн., в рахунок заборгованості по процентам відповідачкою сплачено 1,52 грн., залишок непогашених процентів на дату розрахунку становить 8,81 грн. ; в рахунок заборгованості за комісією нею сплачено 5\~587,41 грн., залишок із непогашеної комісії становить 23\~116,58 грн. 04.02.2014 року [PERSON] підписала пропозицію про укладення Договору карткового рахунку та договір страхування (оферта) із АТ «Банк Ренесанс Капітал». У вказаній пропозиції зазначено, що строк користування овердрафтом становить 36 місяців. Відповідно до п. 1.1 Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», є правонаступником всіх прав та зобов`язань зокрема ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №26255018466418 від 04.02.2014 року станом на 26.05.2023 року кредитний ліміт за вказаним договором збільшено до 41 800 гривень. Відповідно до виписки з рахунку № [NUMBER] , наданого банком, відповідачка з 04.02.2014 року користувалася кредитними коштами, витрачаючи їх на споживчі потреби. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за кредитним договором № 26255018466418 від 04.02.2014 року станом на 31.10.2024 року перед банком становить 71\~326,36 грн., яка складається зі: заборгованості за кредитом 41730,42 грн. ; заборгованості за процентами 29595,94 грн. ; заборгованості за комісією 0 грн. 04.11.2024 року [PERSON] позивачем АТ «ПУМБ» направлено письмову вимогу про виконання умов кредитного договору в сумі 129\~340,69 грн.: № 26255018466418 71\~326,36 грн., № 1002010672302 58\~014,33 грн., що підтверджується копією даної письмової вимоги та списком №20241104 ПУМБ згуртованих відправлень (рекомендованих листів). Оскільки досудова вимога банку про погашення кредитної заборгованості позичальником добровільно задоволена не була, банк звернувся з цим позовом до суду для стягнення наявної кредитної заборгованості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У справі, яка переглядається, встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою ст.1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З копій письмової вимоги (повідомлення) від 04.11.2024 року та списку згуртованих відправлень (рекомендованих листів) № 20241104 ПУМБ_880 вбачається, що АТ «ПУМБ» направляло [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 1002010672302 від 06.11.2021 року, в сумі 58 014,33 грн., яка відповідачкою в добровільному порядку не сплачена. Відповідачка не заперечувала факту отримання грошових коштів за вказаним кредитним договором, та не повернення в повному обсязі заборгованості за тілом кредиту, проте не згодна з розміром вказаної суми заборгованості у зв`язку із незаконним нарахуванням комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача комісії, проти нарахування якої заперечує відповідачка, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку Українипостановою від 08червня 2017року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. З урахуванням викладеного, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України«Про споживчекредитування» (10 червня 2017 року), щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У п. 5 заяви №1002010672302 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 06.11.2021 року, підписаної [PERSON] зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %. Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», в зв`язку з цим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості не має. Таким чином із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1002010672302 від 06.11.2021 року в сумі 29301,52 грн., оскільки відповідачкою на користь позивача безпідставно сплачено в рахунок погашення заборгованості по комісії - 5587,42 грн., на розмір якої слід зменшити розмір заборгованості за тілом кредиту, який становить 34 888,94 грн. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 207/1892/18 констатував, що згідно з ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 11.03.2020 року постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину(п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24.02.2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 -259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нарахованих включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 01 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ № 651 від 27.06.2023). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020р. продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Кредитний договір № 26255018466418 укладено сторонами 04.02.2014 року. Однак кредитною карткою Відповідачка користувалася і здійснювала платежі до 31.10.2024 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку. Оскільки Позивач звернувся до суду 21.01.2025, тому строки позовної давності, які просить застосувати відповідачка до договору від 04.02.2014 року, в даному випадку не порушені. Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що надані АТ «ПУМБ» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що між сторонами виникли зобов`язання, які випливають з кредитного договору. Відповідачка, відповідно до виписки за картковим рахунком, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ «ПУМБ» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (рахунок № [NUMBER] у АТ «Банк Ренесанс Капітал» ), у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальницею кредитних коштів, які не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, у розмірі 41730,42 грн. Разом з тим суд не погоджується із розрахунком заборгованості за процентами, який зроблений позивачем за договором № 26255018466418 від 04.02.20214 року та зазначає наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина першастатті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четвертастатті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані устатті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першоюстатті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Оскільки, сторонами погоджено строк користування овердрафтом 36 місяців, то строк дії даного кредитного договору закінчується 04.02.2017, і у банку відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, починаючи з 04.02.2017. Натомість відповідно до розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом банком нараховані відсотки за користування кредитом за період з 30.10.2016 року до 30.11.2023 року, тобто поза межами дії кредитного договору. Станом на 30.05.2017 року заборгованість за вісотками була сплачена у повному обсязі. А тому підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у сумі 29\~595,94 грн. суд не вбачає, оскільки вони нараховані безпідставно. Крім того, з 30.05.2017 року відповідачкою [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по відсоткам сплачено грошові кошти в сумі 53967,56 грн. Заборгованість за сумою кредиту, яка зазначена в розрахунку позивача становить 41\~730,42 грн. Тому з урахуванням безпідставно сплачених відповідачкою [PERSON] відсотків за вказаним кредитним договором, суд вважає, що станом на час звернення з позовом до суду у [PERSON] відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором, яка зазначена в розрахунку позивача. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (позов задоволено на 22,65 %), суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 548,67 грн (2422,40*22,65%).

Outcome: partial