Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] 15.10.2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а саме просить суд: 1) визнати незаконними дії відповідача щодо відсторонення позивача від роботи та подальшого не допуску до роботи; 2) визнати незаконними дії відповідача щодо несплати необхідних податків із фактично виплаченої позивачу заробітної плати, єдиного внеску та військового збору за період роботи; 3) поновити порушені умови праці та зобов`язати відповідача нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату у розмірі 8500 грн. за місяць (без врахування надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат) та провести коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 5) зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити військовий збір після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 6) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків заяви. 21.10.2019 року позивачем подано до суду заяву з проханням залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держпраці у Харківській області, а також додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3018, 40 грн. 24.10.2019 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 року про залишення позову без руху, у якій визначено наступне коло осіб: позивач [PERSON] , відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держпраці в Харківській області, Національне агентство з питань запобігання корупції, та заявлено наступні вимоги: 1) визнати незаконними дії відповідача щодо відсторонення позивача від роботи та подальшого не допуску до роботи; 2) визнати незаконними дії відповідача щодо несплати необхідних податків із фактично виплаченої позивачу заробітної плати, єдиного внеску та військового збору за період роботи; 3) поновити порушені умови праці та зобов`язати відповідача нарахувати обумовлену при прийнятті на роботу заробітну плату у розмірі 8500 грн. за місяць (без врахування надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат) та провести коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 5) зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити військовий збір після проведення коригування поданих і прийнятих податкових розрахунків заробітної плати за весь період роботи позивача; 6) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150000,00 (сто п`ятдесят тисяч) грн.; 7) стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; 8) постановити окрему ухвалу в разі виявлення при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу, а також додано квитанції про сплату судового збору у розмірі 232, 85 грн. та 540, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з довідки про доходи №791-УП від 06.09.2019 року, виданою на вимогу позивача ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ Маркет» у вересні 2019 року, позивач дізнався, що з квітня 2019 року по теперішній час, позивач працює в ТОВ «Вест ПЕТРОЛ МАРКЕТ» на посаді оператора заправних станцій. Перебуваючи на обліку у центрі зайнятості, позивач шукав роботу та дізнався про набір працівників на роботу до ТОВ «Вест петрол маркет» на посаду оператора заправних станцій. Після телефонного спілкування позивача з представником підприємства, позивач отримав контактний телефон начальника АЗС 19-11 Шевченко Вікторії Володимирівни та інформацію відносно наявності робочого місця для працевлаштування на АЗС 19-11, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, а/д Київ-Харків-Довжанський, 454 км.+850м. Під час обговорення умов праці на підприємстві, начальник АЗС 19-11 Шевченко Вікторія Володимирівна в усній формі повідомила про наступні умови праці оператора заправних станцій, які встановлено на підприємстві: графік роботи дві доби по 12 годин робочі та дві доби вихідні, а також про оплату праці у розмірі посадового окладу 8\~500 грн. за місяць без врахування надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, а також про повний соціальний пакет. Близько двох тижнів позивач проходив стажування на АЗС 19-11, за яке не отримав жодної оплати, та лише потім позивачу було повідомлено про те, що останній буде працювати на підприємстві. До початку роботи за укладеним трудовим договором, відповідно до статті 29 КЗпП України, позивачу в усній формі було визначено начальником АЗС 19-11 [PERSON] робоче місце на кухні. Але потім, в залежності від необхідності та на вимогу начальника АЗС, позивач працював також на касі, адміністратором, прибиральником. За час роботи позивач сумлінно виконував роботу, визначену трудовим договором, не порушував трудову дисципліну та дотримувався загальних правил поведінки, оскільки з правилами внутрішнього трудового розпорядку позивач ознайомлений не був. За виконану роботу позивач отримував заробітку плату в середньому розмірі 8\~000,00 грн. на місяць. Заробітна плата отримувалась по частинам 3 рази на місяць готівкою, а потім частково на банківську картку. При цьому, розмір заробітної плати з невідомих причин щомісяця змінювався, розрахунок заробітної плати не надавався, заробітна плата виплачувалась несвоєчасно, не в повному обсязі, без будь-яких пояснень із заробітної плати проводились утримання в виді штрафу. 19.09.2019 року позивач захворів. Відповідно до графіку роботи на вересень 2019 року, який складено начальником АЗС 19-11 Шевченко В.В. був неробочий день позивача. Про тимчасову втрату працездатності, позивач повідомив начальника АЗС 19-11 Шевченко В.В. смс повідомленням. Під час лікування, на адресу позивача від відповідача було отримано лист з довідкою про доходи, з якого позивач дізнався, що дані, які зазначені у довідці не відповідають тим умовам оплати праці, на які позивач погодився при укладанні трудового договору. Інформація, яка міститься у довідці №791-УП від 06.09.2019 року є недостовірною інформацією, оскільки розмір фактично виплаченої заробітної плати не відповідає навіть розміру нарахованої заробітної плати, який зазначено у довідці. Відповідно і розмір відрахувань, зокрема податок з доходів фізичних осіб, повинен бути сплачений підприємством в іншому розмірі, а також як і нарахування та сплата єдиного внеску. Позивач вважає, що така сама ситуація є і при сплаті підприємством податку військового збору в розмірі 1,5% від нарахованої заробітної плати. Також за час роботи позивач не отримував жодної оплати за роботу в нічний час, в вихідний або святковий день, понадурочну роботу. Окрім цього, отримана позивачем 23.10.2019 року від «Таскомбанк» інформація щодо проведених за картковим рахунком виплат заробітної плати, не відповідає інформації, яка міститься у довідці, яка надана відповідачем на запит позивача. 25.09.2019 року після завершення лікування, позивач прибув на роботу. Однак, 25.09.2019 року позивача безпідставно не було допущено начальником АЗС 19-11 [PERSON] до робочого місця для виконання покладених на позивача трудових обов`язків, про що позивачем на «гарячу лінію» та до відділу кадрів ТОВ «Вест петрол маркет» адвокатом позивача. Після надання позивачем документів (листо непрацездатності серія АДП №923606, медична довідка від 24.09.2019 року) на підтвердження поважності причини відсутності на роботі у період з 16 вересня 2019 року по 24 вересня 2019 року, начальником АЗС 19-11 Шевченко В.В. позивачу було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням. Також 25.09.2019 року на АЗС 19-11 також знаходився регіональний менеджер [PERSON] , якого позивач та його адвокат повідомили про незаконні дій та про порушення трудового законодавства по відношенню до позивача зі сторони начальника АЗС Шевченко В.В. щодо безпідставного не допуску до роботи, примушення написати заяву на звільнення за власним бажанням, а також про існуючі корупційні ризики на підприємстві у зв`язку з отриманою інформацією про нарахування та виплату заробітної плати в порядку, що не передбачений діючим законодавством. З метою запобігання відсутності на робочому місці без поважних причин, оскільки відповідно до графіку роботи 26.09.2019 року позивач повинен працювати, о 07:45 год. останній прибув на роботу. Старший оператор [PERSON] без надання позивачу для ознайомлення наказу чи розпорядження по підприємству, щодо встановлення відповідно до статті 57 КЗпП України іншого часу початку і закінчення щоденної роботи (зміни) на підприємстві, без надання для ознайомлення іншого графіку змінності в разі його введення, сказав, що начальник АЗС 19-11 [PERSON] надіслала йому повідомлення з пропозицією приступити позивачу до роботи 27.09.2019 року о 07:00 години, тобто в вихідний день позивача, поза встановлений час початку роботи на підприємстві і не за графіком змінності, за яким постійно працював позивач. Також позивачем було надано під підпис ст. оператору [PERSON] медичну довідку за 25.09.2019 року для надання її до кадрової служби. 26.09.2019 року з приводу порушення трудових прав позивача, останні звернувся з письмовою скаргою до керівництва ТОВ «Вест петрол маркет» та до регіонального менеджера [PERSON] на його електронну адресу. 27.09.2019 року, відповідно до графіку роботи, який у вересні 2019 року позивачем отримано після розміщення його начальником АЗС [PERSON] у групі працівників АЗС у вайбері, позивач близько 07:00 годин прибув на АЗС. В той же день, позивач неодноразово намагався дізнатись причини порушення трудових прав, виник конфлікт між позивачем, його адвокатом та начальником АЗС 19-11 Шевченко В.В. Адвокатом позивача було викликано Національну поліцію у зв`язку із неправомірними діями з боку начальника АЗС 19-11. В подальшому за повідомленням адвоката Чобітька Ігоря Вікторовича про вчинене кримінальне правопорушення, зареєстровано в ЄРДР. Після прибуття поліції, [PERSON] відмовилась від спілкування із останніми, а також із позивачем та його адвокатом. 27.09.2019 року та 28.09.2019 року, позивачем та адвокатом подано скаргу і письмове повідомлення про протиправні дії керівництва підприємства, а також повідомлено, що 29.09.2019 року о 07 год. 30 хв. позивач прибуде на робоче місце на АЗС 19-11 та для вирішення конфліктної ситуації та висловлене прохання прибути особисто регіональному менеджеру, або визначити уповноважену посадову особу підприємства, за виключенням [PERSON] , дії якої оскаржуються позивачем, для з`ясування подальших трудових правовідносин та умов праці на підприємстві, на які погодився та дав згоду позивач при укладенні трудового договору. Також попросив провести службове розслідування та вжити заходи дисциплінарного впливу до начальника АЗС [PERSON] та в разі встановлення в її діях ознак корупційного або іншого правопорушення, вчинити дії відповідно до антикорупційного законодавства та іншого законодавства. Окрім цього, позивач зазначає, що на його місці працював інший робітник. За таких умов, позивача після виходу з лікарняного, позбавлено можливості доступу до робочого місця, не виплачується заробітна плата в повному обсязі і не забезпечені умови праці, необхідні для виконання роботи, які передбачені законодавством про працю та угодою сторін, чим порушується статтею 21 КЗпП України, а також спричиняється шкоди правам та інтересам позивача. 09.10.2019 року під час інспекційного відвідування ТОВ «Вест петрол маркет», працівниками Держпраці в Харківській області та фіксування порушень трудового законодавства на підприємстві, начальника АЗС [PERSON] умисно перешкоджала та приховувала у своєму робочому кабінеті не працевлаштованих осіб, зокрема [PERSON] , яка працювала на робочому місці позивача. При цьому, начальник АЗС [PERSON] публічно звинувачувала позивача, у начебто, купівлі листка непрацездатності, в ухиленні від виконання покладених на позивача трудових обов`язків та повідомляла відносно позивача інспекторам праці, що на той час позивач повинен бути на роботі та знаходиться у прогулі. Лише після поставлених їй адвокатом позивача питань, остання сказала, що вона та відділ кадрів отримали повідомлення позивача про те, що позивач перебуває на лікарняному у зв`язку з отриманою травмою в результаті ДТП, але при виході на роботу позивач не зможе працювати на цьому підприємстві. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Неправомірні дій відповідача призвели до порушення нормального життя позивача. З 25.05.2019 року по дату подання позову, позивач постійно знаходиться в лікарняних закладах, де проходить лікування. За таких обставин, позивач втратив можливість вести звичайний спосіб життя, вільно спілкуватись з рідними та друзями, проводити з ними дозвілля та займатися спортом. Навіть під час тимчасової втрати позивачем працездатності, внаслідок отримання травми в ДТП, посадовою особою відповідача допускаються недостовірні публічні висловлювання на адресу позивача, а точніше знущання з приводу стану позивача, що призводять до погіршання фізичного та психологічного стану позивача. Неправомірні дії відповідача призвели до значних матеріальних витрат позивача на поновленні здоров`я. Позивач витрачає гроші на ліки, додаткове харчування і т.д. Неправомірні дії відповідача також призвели до матеріальних витрат, які пов`язані з надання правової допомоги згідно з договором від 25.09.2019 року, який укладено з адвокатом, у зв`язку з порушенням трудових прав, що позбавляє позивача можливості оплачувати необхідні платні процедури під час хвороби, що впливає на якісне лікування. Несвоєчасна виплата заробітної плати призвела до порушення умов кредиту, укладеного з ХГРУ «Приватбанк», а саме несвоєчасної сплати суми відсотків за договором кредитування. Також позивач був вимушений укласти договір позики. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 150\~000,00 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної та матеріальної шкоди повернуто позивачу. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2020 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 11.03.2020 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Чобітько І.В. надійшло клопотання про приєднання доказів. 12.03.2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Чобітько І.В. до суду надійшло клопотання про приєднання доказів. 10.04.2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» - Олексюк В.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що ТОВ «Вест петрол маркет» у відповідності до статті 1166, 1172 ЦК України не є суб`єктом відповідальності, оскільки такі дії [PERSON] не втілювали волю товариства як роботодавця. Прийняття на роботу, відсторонення від роботи, допуск до роботи, переведення, оплата праці, звільнення та інші питання трудових правовідносин роботодавця та працівника віднесено до виключеної компетенції директора товариства. Зазначені повноваження директор ТОВ «»вест петрол маркет» відповідно до вимог ст. 237 ЦК України третім особам, у тому числі [PERSON] не делегував. Отже, відповідачем не було вчинено будь-яких протиправних діянь, які могли б слугувати підставою для можливості стягнення з товариства заявленої моральної шкоди. Жодних належних доказів вчинення відповідачем протиправних дій щодо працівника [PERSON] позивачем не надано. Позивачем не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів вини відповідача у заподіянні йому товариством моральної шкоди. Також відповідач зазначає, що жодних доказів позбавлення можливості працювати з вини відповідача, не надано. Питання дотримання трудового законодавства щодо працівника [PERSON] було предметом інспекційного відвідування, проведеного Головним управлінням Держпраці у Харківській області, яке було ініційоване працівником Чобітько І.І., яке було проведено за участі адвоката позивача Чобітько І.В. За результатами інспекційного відвідування, згідно акту №ХК6761/297/8НД/АВ від 10.01.2020 року, порушень трудових прав [PERSON] не виявлено. 13.04.2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Чобітько І.В. до суду надійшла відповідь на відзив. 21.04.2020 року до суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» - Олексюк В.В. надані заперечення. 21.04.2020 року від представника третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції Дубаневича О. надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в позовній заяві відсутня інформація щодо здійснення ним повідомлення про порушення вимог Закону «Про запобігання корупції» іншою особою. Крім того, предметом судового розгляду у справі не є застосування керівництвом або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону іншою особою. Просив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2020 року здійснено перехід від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого засідання. 02.02.2021 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Чобітько І.В. надано клопотання про долучення доказів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду. 17.01.2022 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Чобітько І.В. надано клопотання про долучення доказів. 11.12.2023 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальність «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» - Мартиник О.В. до суду надано клопотання про долучення доказів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Чобітько І.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилався на доводи, викладені у позові. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» - Мартиник О.В., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і для вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Разом із цим, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Зокрема, у\~відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судовим розглядом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 15.04.2019 року, останнього прийнято за основним місцем роботи на посаду оператора заправних станцій на 1 ставку в структурний підрозділ «Автозаправна станція №19-11 «Булочка» з 16 квітня 2019 року з окладом згідно штатного розпису з терміном випробування 1 місяць, що підтверджується наказом №6\~220-К від 15.04.2019 року. Суд зауважує, що позивач не заперечує факту прийняття останнього на роботу. У заяві про прийняття на роботу, [PERSON] ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку; з умовами праці і наказом; з посадовою інструкцією; вступним інструктажем з охорони праці та пожежної безпеки, про що містяться відповідні підписи [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Вест петрол маркет» здійснювалось нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] у розмірах окладу відповідної посади АЗС згідно штатного розпису за фактично відпрацьований час помісячно. Відповідно до витягу зі штатного розпису, посадовий оклад оператора заправних станцій з 01.04.2019 року по 01.09.2019 року становив 3\~600,00 грн., а з 01.10.2019 року становив 4\~000,00 грн. Відповідно до довідки про доходи, [PERSON] отримував заробітну плату з квітня 2019 року по жовтень 2019 року у загальному розмірі 36\~470,89 грн. На підставі наказу №7\~259-К від 25.08.2022 року, звільнено працівника [PERSON] , оператора заправних станцій структурного підрозділу «АЗС №19-11 «Білочка» з роботи з 25 серпня 2022 року згідно статті 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Відповідно до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином, заробітна плата визначена законодавством, як винагорода за виконану роботу, розмір якої визначається угодою між працівником та роботодавцем. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Як зазначалось раніше, згідно наказу директора ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» від 15.04.2019 Р. № 6220-К [PERSON] прийнято за основним місцем роботи на посаду оператора заправних станцій на 1 ставку в структурний підрозділ АЗС № 1-11 «Білочка» з 16.04.2019 р. з окладом згідно штатного розпису на підставі заяви [PERSON] про прийняття на роботу. Таким чином, питання розміру оплати праці врегульовано згодою, яка була досягнута між працівником [PERSON] і роботодавцем ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» в особі директора товариства, у відповідності до якої оплата праці працівника відбувається у розмірі посадового окладу згідно штатного розпису. Крім того, із розміру нарахованої працівнику заробітної плати товариством було сплачено всі передбачені обов`язкові платежі, у тому числі, ЄСВ та військовий збір, що не заперечується самим позивачем. Крім того, як заява працівника, так і наказ про прийняття його на роботу датовані 15.04.2019 р., суд зазначає, що 15.04.2019 р. сторони трудових правовідносин досягли згоди щодо прийняття особи на роботу, на підставі її волевиявлення, а також істотних умов праці, зокрема, посади, на яку приймається\~ [PERSON] , розмір оплати його\~праці, режим роботи, тощо. Свою згоду, зокрема, щодо оплати праці з окладом згідно штатного розпису,\~позивач підтвердив своїми фактичними діями, оскільки\~16.04.2019 р. приступив до виконання своїх\~обов`язків (підтверджено табелем обліку робочого часу за квітень 2019 р. та не заперечується позивачем). Для підтвердження розміру заробітної плати посади оператора заправної станції суду було надано штатний розпис (витяги по АЗС), введеного в дію з 01.04.2019 р., з 01.05.2019 р., з 01.06.2019, з 01.07.2019 р., з 01.08.2019 р., з 01.09.2019 р., з 01.10.2019 р. Оскільки витяги було зроблено 30.03.2020 р. начальником відділу кадрів Сидорчук І.С., відповідно на ньому міститься підпис даної особи та зазначено дату витягу. Таким чином, розмір оплати праці [PERSON] відповідає штатному розпису, який введено в дію з 01.04.2019 р. Таким чином, твердження позивача про недосягнення згоди щодо розміру оплати праці спростовуються тим, що з квітня 2019 року по вересень 2019 року [PERSON] постійно виходив на роботу, виконував свої трудові обов`язки, отримував заробітну плату і жодних скарг щодо розміру оплати праці, або відмов від її отримання з боку працівника товариство не отримувало. Щодо посилання позивача на наявність на його заяві про прийняття на роботу від 15.04.2019 р.\~підпису начальника АЗС № 19-11 [PERSON] , то даний підпис лише засвідчує згоду начальника відповідного структурного підрозділу про прийняття особи в даний структурний підрозділ, і ніяким чином не є рішенням роботодавця про прийняття особи на роботу. Табелі обліку робочого часу по АЗС № 19-11 помісячно за період з листопада 2019 р. по лютий 2020 р.\~не містять відомостей про відпрацьовані години [PERSON] через неявку працівника на роботу за нез`ясованих причин, нарахування та виплата заробітної плати за даний період не відбувалася. Як вбачається з позовної заяви, позивачем зазначено про перебування на лікуванні у лікарняних закладах з 25.09.2019 р., однак жодних листків непрацездатності за дні після 11.10.2019 р. (дата останнього дня перебування на лікарняному згідно наявного у відповідача\~ листка непрацездатності [PERSON] ) ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» не отримувало. Відповідно належним чином облікувати причину відсутності працівника [PERSON] на робочому місці відповідач не має можливості. ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» неодноразово зверталося до [PERSON] з проханням повідомити причини неявки на роботу з 12.10.2019 р., а також повідомити про дату й час, коли працівник може прийти на роботу та приступити до виконання своїх посадових обов`язків, що підтверджується листами вих. № 1173-УП від 11.10.2019 р., №1319-УП від 29.10.2019 р., № 515-УП від 19.02.2020 р., № 4 УП від 03.01.2020 р. У відповідності до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Згідно статті 46 КЗпП, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством. Як вбачається з позовної заяви, а також відповіді на відзив,\~фактично недопуск до роботи та як наслідок, на думку позивача його вимушений прогул,\~обґрунтовані ним відсутністю відповіді або залишення без розгляду товариством усних та письмових звернень\~ [PERSON] . Натомість обставини, які перешкоджали чи перешкоджають [PERSON] виконувати свої посадові обов`язки оператора заправних станцій відсутні. Документів, які б засвідчували поважність причин відсутності [PERSON] на роботі з 12.10.2019 року матеріали справи не містять. Чинним Кодексом законів про працю України не передбачено права працівника не виходити на роботу, якщо на його думку звернення розглянуте роботодавцем не у такий спосіб, який потрібен працівнику. Крім того, ні нормами Кодексу законів про працю України, ні Цивільним Кодексом України, ні Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено, що звернення працівника з позовом до суду про захист, на його думку, трудових прав є поважною причиною невиходу на роботу та\~ підставою для не виконання\~ працівником своїх трудових обов`язків. Відповідачем не приймалось жодних рішень, які б унеможливлювали виконання [PERSON] трудових обов`язків оператора заправних станцій.\~ Позивач посилається на відкрите кримінальне провадження, як на доказ порушення відповідачем законодавства про працю. Згідно статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 91 КПК України, подія кримінального правопорушення та інші обставини його вчинення підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що остаточно встановлюється вироком суду, який набрав законної сили. До цього часу діє принцип невинуватості, який закріплено у статті 62 Конституції України. Позивачем не надано до суду вирок, який набрав законної сили, який підтверджує порушення відповідачем законодавства про працю. Твердження позивача спростовуються наданим відповідачем актом інспекційного відвідування. Предметом інспекційного відвідування, яке проводилось ГУ Держпраці у Харківській області було дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» трудового законодавства щодо працівника [PERSON] . У відповідності до п. 16 Постанови КМУ № 823 від 21.08.2019 р., якою затверджено «ПОРЯДОК здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування. У відповідності до розділу ІІІ Опис виявлених порушень\~ Акту\~ інспекційного відвідування №ХК6761/297/8НД/АВ від 10.01.2020 р. серед наведених порушень інспекторами праці не зазначено про будь-які порушення ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» законодавства про працю стосовно [PERSON] . За результатами інспекційного відвідування згідно Акту інспекційного відвідування №ХК6761/297/8НД/АВ від 10.01.2020 р. Головним управління Держапраці у Харківській області\~порушень трудових прав [PERSON] не виявлено. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно статті\~237-1\~КЗпП України,\~відшкодування роботодавцем\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~у тому\~числі внаслідок\~дискримінації,\~мобінгу (цькування),\~факт якого\~підтверджено судовим\~рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2\~статті 23\~ЦК України\~встановлено,\~що моральна\~шкода полягає: у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у\~душевних стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 1 статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~ \~ \~ \~За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. \~ \~ \~ \~Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини \~ \~ \~ \~При цьому встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. \~ \~ \~ \~Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. \~ \~ \~ \~Частиною 2 статті 1167\~Цивільного кодексу\~України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. \~ \~ \~ \~Відшкодування юридичною особою шкоди, завданої їхнім працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України. Згідно статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником за наявності одночасно таких спеціальних умов: наявність трудових відносин між особою, яка завдала шкоду і юридичною особою, на яку покладається обов`язком відшкодування шкоди; завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тобто у такому випадку працівник у той чи інший спосіб втілює волю свого роботодавця, і дії цього працівника юридично оцінюються як дії самої юридичної особи. Відтак, у разі завдання шкоди працівником протиправними діями, які за своїм змістом не випливають з його трудових обов`язків не тягнуть за собою покладання обов`язку відшкодування шкоди на юридичну особу. Відшкодування шкоди у такому випадку має здійснювати сама особа, яка таку шкоду завдала на загальних підставах згідно ст. 1166 ЦК України. \~ \~ \~ \~В пункті 5 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~р.\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. \~ \~ \~ \~Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які могли б слугувати підставою для можливості стягнення з відповідача заявленої моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Оскільки вчинення відповідачем протиправної дії чи бездіяльності по відношенню до позивача, останнім жодним чином не доведено, як і не доведено вчинення відповідачами неправомірних дій що спричинили шкоду позивачу, отже позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» щодо позивача діяло у спосіб, передбачений законом, своєчасно у повному обсязі нараховувало та виплачувало заробітну плату, не вживало заходів щодо недопуску на робоче місце, сторонами досягнуто всіх істотних умов праці, в подальшому позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням, під час судового розгляду не встановлено порушень трудових прав [PERSON] , позивачем не доведено обставин для відшкодування моральної шкоди. Суд наголошує, що судове доказування\~- це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У частині 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed