Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

11.02.2025 (здано до служби поштового зв`язку 04.02.2025 згідно відбитку штемпеля на конверті) до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» суму заборгованості за Кредитним договором № МФ-0871900000044 від 15.01.2019 року у розмірі 15\~418,77 гривень, що складається з заборгованості за Кредитним договором в сумі 13\~950,50 гривень з яких основна сума кредиту (тіло) 5\~000 гривень, проценти за користуванням кредитом 6\~050,50 гривень, пеня 2\~450 гривень та комісія 450 гривень, а також урахування індексу інфляції та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1\~467,97 гривень. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~028 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9\~084 гривень. Позовна заява подана адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною (свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю №10289/10 від 11.10.2021), яка діє на підставі ордера Серія АІ № 1684404 від 31.01.2025. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.01.2019 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту строком на 15 днів, який діє до повного виконання зобов`язань. Сума кредиту становить 5 000 гривень. Однак відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. Згодом між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, зокрема щодо відповідача. Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача. Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. На офіційну адресу відповідача, тобто на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 24.02.2025, яка отримана адресатом 05.03.2025. 14.03.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» представниця відповідача адвокат Шевер Юлія Миколаївна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №4169), яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1364008 від 26.02.2025, подала відзив, у якому відповідача не визнає позовних вимог. Сторона зазначає, що позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Також представник просить застосувати строки позовної давності до зазначеної заборгованості, оскільки перебіг строку позовної давності щодо стягнення основного боргу (тіла кредиту) розпочався 30.01.2019 і сплив 31.01.2022. Крім того, відповідач зазначає, що 05.02.2021 позивач уже звертався до приватного нотаріуса, який видав виконавчий напис № 4015 про безспірне стягнення заборгованості у сумі 12\~000,50 гривень за кредитним договором, укладеним із первісним кредитором ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Згодом судовим рішенням зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідач наголошує, що сам факт вчинення виконавчого напису свідчить про те, що позивач ще 05.02.2021 був обізнаний про порушення свого права та прострочення боржником виконання зобов`язання. З огляду на зазначене, відповідач наполягає на застосуванні строків позовної давності щодо вимог позивача та просить стягнути з нього судові витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000 гривень. 20.03.2025 до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просив: залишити без задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності; задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Суд дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 15.01.2019 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та відповідачем укладено договір №МФ-0871900000044 (далі Кредитний договір) за умовами якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5\~000 гривень строком на 15 днів з 15.01.2019 по 30.01.2019. У свою чергу, Відповідач зобов`язався повернути Кредитору кредит у встановлений термін та сплатити проценти за використання кредиту, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором. Згідно видаткового чека Atlas ФН3000164831 від 15.01.2019 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» за Договором № МФ-0871900000044 видало кредит у сумі 5\~000 гривень. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору - плата за користування кредитом впродовж строку зазначеного в п.1.3 встановлюється у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі: 2,0% процентів в день - за період з 1 по 10 день користування кредитом включно; 0,01% процентів річних, за період з 11 по 15 день користування кредитом включно. Річна відсоткова ставка за кредитом становить 418,88%. Відповідно до п.1.6. Кредитного договору - за період прострочення плата за користування кредитом встановлюється у розмірі: 16,0% процентів в день - за 16 день користування кредитом включно, що становить 5840% річних; 1,0% процентів в день - за період починаючи з 17 по 29 день користування кредитом включно що становить 365% річних; 4,5% процентів в день - за період, починаючи з 30 по 45 день користування кредитом включно, що становить 1642.5% річних; 0,01% процентів в день - з 46 дня користування кредитом включно, що становить 0.01% річних. Згідно до п.1.7. Кредитного договору - в момент повернення кредиту Позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 9% від суми кредиту 450 гривень. Даний договір відповідачем підписано особисто, що підтверджується копією даного договору, та останнім не заперечується. 01.11.2018 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та позивачем укладено Договір № 1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами у відповідності до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» передає (відступає) позивачу за плату належні йому Права Вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019, що у відповідності до Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 1 від 01.11.2018, позивачем набуто права грошової вимоги до відповідача у сумі 13950,50 грн. з яких основна сума кредиту (тіло) 5\~000 гривень, проценти за користуванням кредитом 6\~050,50 гривень, пеня 2\~450 гривень та комісія 450 гривень. Згідно платіжної інструкції № 111 від 18.04.2019 та платіжної інструкції № 112 від 19.04.2019 «Фінансова компанія «Прайм Альянс» перерахувало ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» грошові кошти в сумі 1\~549\~660 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 15.04.2019 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Позивачем визначено заборгованість відповідача за Договором № МФ-0871900000044 від 15.01.2019 в розмірі 13\~950,50 гривень. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди на то боржника. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. На підставі договору факторингу №1 від 01.11.2018, укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» право грошової вимоги, строк зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб-боржників, перелік яких, підстави виникнення права грошової вимоги та її сума сформовані в Реєстрі боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № МФ-0871900000044. Матеріалами справи підтверджується, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № МФ-0871900000044. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідачем зазначено, що строк позовної давності про стягнення заборгованості сплив 31.01.2022, в той час як товариство звернулось до суду з даним позовом лише у лютому 2025 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача та зазначає, що відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 15.01.2019 по 30.01.2019. Тобто строк позовної давності починає обчислюватись з наступного дня після відповідної календарної дати «30.01.2019». Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено та діє станом на дату розгляду справи. Відповідно до п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строк, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, визначений ст. 257 ЦК України, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ. Враховуючи вищевикладене, позивачем не пропущено строк для звернення до суду, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності про застосування яких просить відповідач. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі 15\~418,77 гривень, що складається з заборгованості за Кредитним договором в сумі 13\~950,50 гривень з яких основна сума кредиту (тіло) 5\~000 гривень, проценти за користуванням кредитом 6\~050,50 гривень, пеня 2\~450 гривень та комісія 450 гривень, а також урахування індексу інфляції та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1\~467,97 гривень. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у визначений договором строк, здійснив повне погашення заборгованості за тілом кредиту. За викладених обставин суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5\~000 гривень. Разом з тим, обґрунтовуючи право вимоги стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 6\~050,50 гривень, пеня 2\~450 гривень та комісія 450 гривень, позивач посилається на умови Кредитного договору. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору - плата за користування кредитом впродовж строку зазначеного в п.1.3. (з 15.01.2019 по 30.01.2019) встановлюється у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі: - 2,0% процентів в день - за період з 1 по 10 день користування кредитом включно; - 0,01% процентів річних, за період з 11 по 15 день користування кредитом включно. Річна відсоткова ставка за кредитом становить 487,88%. Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору - за період прострочення плата за користування кредитом встановлюється у розмірі: - 16,0% процентів в день - за 16 день користування кредитом включно, що становить 5840% річних; - 1,0% процентів в день - за період починаючи з 17 по 29 день користування кредитом включно що становить 365% річних; - 4,5% процентів в день - за період, починаючи з 30 по 45 день користування кредитом включно, що становить 1642,5% річних; - 0,01% процентів в день - з 46 дня користування кредитом включно, що становить 0,01% річних. Крім того, у п. 1.7 Кредитного договору зазначено, що в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 9% від суму кредиту 450 грн. В п. 1.8 Кредитного договору зазначено, що сукупна вартість кредиту у строк, визначений п. 1.3. Кредитного договору дорівнює 706,88% річних і включає процентну ставку за цей переіод користування кредитом визначену п. 1.5 договору. Пунктом 4.1. Кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та сплати процентів за його користування та або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити пеню за кожен день його прострочення у розмірі 3,5% від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань позичальника по даному Договору. За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивачем при зверненні до суду не надано розрахунків нарахування відсотків за користування кредитом та пені, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заявлених товариством сум, а тому у вимозі про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 6\~050,50 гривень та пені - 2\~450 гривень, суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019 в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6.09.2017 по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20.02.2019, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальниці коштів на придбання споживчої продукції. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, що діяла на час Кредитного договору) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. У зв`язку з викладеним відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за комісією в розмірі 450 грн, оскільки комісія нарахована позичальником всупереч вимогам статей 11, 12, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За викладеного, суд вважає, що позивач має право вимагати до стягнення від позичальника, який порушив умови виконання зобов`язання, нарахованих ним на суму прострочених платежів 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України з 15.04.2019 по 23.02.2022 (тобто в межах зазначених позивачем). Розрахунок 3% річних за ст. 625 ЦПК: Штрафні санкції=(сума заборгованості)x3%x(кількість днів прострочення):(кількість днів у році)=5\~000 x3%x1045:365= 429,04 гривень. В цій частині підлягає задоволенню в межах пред`явлених вимог, тобто в розмірі 429 гривень. Розрахунок інфляційних втрат за ст. 625 ЦПК. Індекс інфляції за весь період квітень 2019-лютий 2022 = 120,779% Інфляційне збільшення = 5\~000x 1.217525 5\~000 = 1 038,97 гривень. Таким чином, враховуючи розмір неповернутого тіла кредиту та принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 038,97 гривень інфляційних втрат та 429 гривень, як три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 (тобто в межах зазначених позивачем). Отже, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням на користь позивача з відповідача заборгованості за Кредитним договором в загальному розмірі 6\~467,97 гривень, з яких: 5\~000 гривень заборгованість за тілом кредиту; 1\~038,97 гривень інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України та 429 гривень 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову до суду у сумі 3\~028 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №9865 від 03.02.2025. Згідно зі ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: у зв`язку з частковим задоволенням позову, понесені витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача. Оскільки понесені витрати зі сплати судового збору є мінімальним розміром, який підлягає сплаті, а тому пропорційна частка від задоволених вимог не визначається. Розглядаючи вимоги сторін про взаємне стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позов задоволено частково, частка задоволених вимог становить трохи менше половини, витрати сторін майже рівні, справа не є складною, у цій категорії справ існує напрацьована адвокатська практика, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд дійшов висновку, що зазначені витрати слід визнати взаємозаліковими. Інших витрат сторонами не заявлено.

Outcome: partial