Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення суми страхового відшкодування та просить стягнути з відповідача на скою користь 22 526,75 грн. матеріальної шкоди, 4 000,00 грн. за проведення звіту 25/95.05.24 від 20.05.2024р., а також стягнути судові витрати. В обгрунтування позову зазначає, що 30.04.2024р. о 20 год. 18 хв. в м. Києві по вул. Володимира Винниченка, 9, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Skoda Yeti, [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу марки Hyundai і30, н.з. [NUMBER] , водія [PERSON] , транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. 27.05.2024р. постановою Шевченківського районного суду міста Києва [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Вусо». Відповідачем було перераховано позивачу 32 865,72 грн. страхового відшкодування. Однак, як зазначає позивач, вона не погоджується з цією сумою, оскільки згідно Звіту №25/95.05.24 матеріальна шкода оцінена в 55 383,47 грн. За таких обставин, відповідач звернулась до суду за захистом свого права, яке вважає порушеним. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2024р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за яким він не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Відповідач зазначає, що з метою виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» ним було залучено свого представника для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Hyundai і30, н.з. [NUMBER] . Згідно звіту про оцінку вартості розміру збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, №37491 від 04.06.2024р. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Hyundai і30, н.з. [NUMBER] , без урахування ПДВ, складає 35 515,73 грн. Отже, розрахунок страхового відшкодування, яке було виплачено позивачу, здійснено наступним чином: 35 515,73 грн. (вартість матеріального збитку) - 2 600,00 грн. (франшиза) = 32 915,72 грн. Також відповідач звертає увагу на те, що ст. 35 Закону не передбачено обов`язку потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, подавати до страхової компанії доручення (довіреність) на проведення оцінки транспортного засобу. Також відповідач зазначає, що ним було виплачено страхове відшкодування без ПДВ у силу вимог п. 36.2. ст. 36 Закону, оскільки потерпілою особою не було надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту у платника ПДВ. Відповідач категорично не погоджується із Звітом про оцінку вартості матеріального збитку №35/95.05.24 від 20.05.2024р. та вважає його неналежним та недопустимим доказом, оскільки дата оцінки здійснена не на дату заподіяння шкоди, а 09.05.2204р. Також під час огляду пошкодженого транспортного засобу представником відповідача та оцінювачем [PERSON] було зафіксовано у протоколі огляду, що вказаний автомобіль має корозійні пошкодження (права боковина), пошкодження фарбування (задній бампер справа має подряпини), деформацію без пошкодження лакофарбового покриття (вм`ятина на задній правій боковині), що впливає на додаткове зниження вартості дослідженого транспортного засобу, що, у свою чергу, застосовується при визначенні ринкової вартості та відповідно при розрахунку коефіцієнту фізичного зносу. Однак, на аркушах 10-11 Звіту оцінювач [PERSON] вже не зазначив про дані фактори, що в подальшому призвело до неправильного визначення ринкової вартості дослідженого авто та безпідставного заниження розміру коефіцієнту фізичного зносу, що вплинуло на завищення вартості матеріального збитку. Крім того, оцінювачем [PERSON] у ремонтній калькуляції не враховано положення п. 4.9. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Окрім того, при огляді транспортного засобу оцінювачем [PERSON] не було зафіксовано порушення геометрії задньої частини кузова КТЗ. Тоді як оцінювач [PERSON] безпідставно застосував у ремонтній калькуляції такі види робіт як відновлення геометрії задньої частини на суму 3 900,00 грн., що призвело до завищення вартості матеріального збитку. Відповідач також звертає увагу на те, що у спеціальному Законі є вичерпний перелік випадків, коли страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи, а саме: коли представник страховика не з`явився на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Оскільки відповідачем виконано свій обов`язок щодо визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у передбачений законом строк, тому відсутні підстави для відшкодування потерпілому витрат на проведення експертизи. У відповіді на відзив позивач підтвердив свою позицію та вказав на помилковість тверджень відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просив визнати доводи позивача, що викладені у відповіді, необґрунтованими та безпідставними. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Так, 30.04.2024р. о 20 год. 18 хв. у м. Києві по вул. Володимира Винниченка, 9, водій [PERSON] , керувала транспортним засобом Skoda Yeti, [NUMBER] , не дотрималась безпечного бокового інтервалу та здійснила наїзд на припаркований транспортний засіб Hyundai і30, н.з. [NUMBER] , чим порушила вимоги п. 13.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Зазначені обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.05.2024р. у справі №761/18007/24, за якою [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Skoda Yeti, [NUMBER] , на дату настання ДТП була забезпечена в ПрАТ «Страхова компанія «Вусо»» за Полісом №218117036 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з визначеною страховою сумою за шкоду майну в розмірі 160 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн.. Позивач, як потерпіла в ДТП особа, звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 09.05.2024р. автомобіль позивача був оглянутий, про що складено протокол технічного огляду. Крім того, відповідачем було замовлено оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Hyundai і30, н.з. [NUMBER] , за результатами якої оцінювачем [PERSON] складено Звіт №37491, дата складання звіту 04.06.2024р., дата оцінки 30.04.2024р. Згідно Звіту №37491 від 04.06.2024р. ринкова вартість автомобіля - 410 046,70 грн., вартість відновлювального ремонту - 59 604,00 грн., значення коефіцієнта фізичного зносу - 0,5932, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ - 39 082,87 грн., вартість матеріального збитку без урахуванням ПДВ - 35 515,73 грн. На підставі цього Звіту відповідачем складено Страховий акт №2362965-1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 32 915,72 грн. та здійснено виплату в зазначеній акті сумі в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.06.2024р. №34565. Як вбачається, розмір відшкодування відповідачем обчислювався, виходячи з визначеного у Звіті від 04.06.2024р. розміру матеріального збитку без урахування ПДВ та з вирахуванням суми франшизи в розмірі 2 600,00 грн., а саме: 35 515,72 грн. (вартість матеріального збитку без урахування ПДВ) - 2 600,00 грн. (франшиза) = 32 915,72 грн. Позивач не погоджується з визначеною відповідачем сумою страхового відшкодування та надала виготовлений на її замовлення Звіт №25/95.05.24 від 20.05.2024р., за яким оцінювачем [PERSON] визначено ринкову вартість КТЗ до пошкодження - 417 942,00 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу - 0,5823, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 85 662,63 грн., вартість матеріального збитку, в тому числі ПДВ, - 55 383,47 грн. Датою оцінки у Звіті вказано 09.05.2024р. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода , заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Позивач стверджує, що розрахована страховиком сума страхового відшкодування є недостатньою, не відповідає реальному розміру завданих збитків. Як встановлено вище, відповідач здійснював обчислення суми страхового відшкодування, виходячи із даних Звіту №37491 від 04.06.2024р., з вирахуванням суми франшизи та без ПДВ. У відповідності до п. 12.1. ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заповідний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Також у пункті 36.2. ст. 36 Закону зазначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додатку вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищу суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження фату оплати проведеного ремонту. За таких обставин, з урахуванням наведених норм, відповідачем правильно вирахувано із суми матеріального збитку суму франшизи та взято розмір відшкодування без ПДВ, виходячи з відсутності документального підтвердження фату оплати проведеного ремонту. При цьому суд відмічає, що приймає як належний доказ на підтвердження розміру матеріального збитку, понесеного власником автомобіля Hyundai і30, н.з. [NUMBER] , Звіт №37491 від 04.06.2024р. Разом з тим, судом не береться до уваги Звіт №25/95.05.24 від 20.05.2024р., виходячи з наведеного нижче. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. за №1440 затверджений Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», яким визначено, що він є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Відповідно до п. 32. Національного стандарту №1 у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Як вбачається, у Звіті від 20.05.2024р. датою оцінки не є дата заподіяння збитків, завданих ДТП. Також слід відмітити, що в пункті 3.2. Звіту від 20.05.2024р. зафіксовані дефекти та пошкодження, що не пов`язані з ДТП, а саме: кузовні складові відновлювалися ремонтом, деформації без пошкодження лакофарбового покриття. У протоколі огляду від 09.05.2024р., який складений представником відповідача та підписаний позивачем без зауважень, визначені наступні пошкодження, не пов`язані з ДТП: пошкодження фарбування, має корозійні пошкодження, деформація без пошкодження лакофарбового покриття. При цьому у Звіті в таблиці 4.2. додатку 4 Методики відображені не всі пошкодження, що не пов`язані з ДТП, але були зафіксовані в протоколі огляду від 09.05.2024р., а тому, очевидно, що при обрахуванні даних неповнота зазначення призвела до хибних результатів. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed