Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

18.10.2024 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області звернулась заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецька\~О.Є. з позовом в інтересах держави до Арбузинської селищної ради, [PERSON] , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки. У позові вказує, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №42023152050000061 встановлені порушення інтересів держави при розпорядженні землями водного фонду на території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1\~750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. В подальшому рішенням Арбузинської селищної ради від 16.10.2019 року №54 надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 га у власність за рахунок вказаних земель. Рішенням селищної ради від 30.06.2020 року №53 затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 13.07.2020 року внесено відповідний запис №37343452. У позові стверджується, що зазначені наказ ГУ Держгеокадастру та рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53 були прийняті із порушенням вимог земельного законодавства. Так, згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 26.01.2024 року та від 05.06.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 накладається на русло водного об`єкта річку Осикова, ліву притоку річки Гарбузинка басейну річки Південний Буг, - та його прибережну захисну смугу шириною 25\~м. За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 15.01.2024 року, із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу балки Осикова. Під час огляду місця події із залученням спеціаліста-геодезиста у кримінальному провадженні №42023152050000061 від 22.01.2024 року, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, із залученням спеціаліста-геодезиста, встановлено, що ця земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Спірна ділянка в місцях накладення на прибережну захисну смугу має болотисту місцевість. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу площею 0,5353 га. Таким чином окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст.\~13,\~14 Конституції України, ст.\~59,\~61, 84\~Земельного кодексу України та ст.\~6,\~85, 88 Водного\~кодексу України при наданні у приватну власність спірної земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка належить до земель водного фонду та частково перебуває в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, що виключає право приватної власності на неї. Крім того, між [PERSON] та ФГ «Віра» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193. Враховуючи, що [PERSON] отримано у власність спірну ділянку на підставі незаконних наказу ГУ ДГК в Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ та рішення Арбузинської селищної ради від 30.0.2020 року №53, то укладений між ним та ФГ «Віра» договір оренди від 01.11.2020 року, предметом якого є спірна земельна ділянка, підлягає визнанню недійсним. Отже,\~за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді встановлено, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 площею 1 га відбулась з порушенням імперативних положень земельного та водного законодавства, у зв`язку з чим прокурор просила усунути перешкоди власнику територіальній громаді с-ща\~Арбузинка у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Усунути перешкоди власнику територіальній громаді с-ща\~Арбузинка у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 від 01.11.2020 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «Віра». Усунути перешкоди власнику\~ територіальній\~громаді с-ща\~Арбузинка\~ у\~користуванні та\~розпорядженні землею\~водного фондушляхом зобов`язання [PERSON] та ФГ «Віра» повернути на користь територіальної громади с-ща\~Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради земельну ділянку кадастровий номер 4820355100:11:000:0193 площею 1 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. 24.10.2024 року провадження у справі відкрито. Справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. 24.10.2024 року задоволено заяву заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької\~О.Є. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою, поданою заступником керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецькою\~О.Є. до Арбузинської селищної ради, [PERSON] , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, повернення земельної ділянки. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193. Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, у тому числі щодо її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. Заборонено [PERSON] вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї. 15.01.2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Порхуна\~В.М., надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що Арбузинська селищна рада діяла в межах повноважень, визначених Земельним кодексом\~України та Законом України\~«Про місцеве\~самоврядування» з метою реалізації прав громадян для безоплатної передачі їм земельних ділянок у власність у порядку, визначеному ст.\~121 Земельного кодексу України. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду по справі № 6-140цс14 для витребування майна з чужого незаконного володіння від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, оспорювання рішень державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, вимоги позивача про визнання рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року за №53 є неправомірними та скасування рішення не є ефективним способом захисту, а тому задоволенню не підлягають. Посилання позивача про те, що земельна ділянка 4820355100:11:000:0193 частково накладається на русло водного об`єкту річка Осикова та прибережну захисну смугу шириною не менше 25 м спростовується: актом інвентаризації водних об`єктів (річок, струмків, водосховищ, ставків, озер тощо) та гідротехнічних споруд на території від 04.11.2021 року та додатками до нього, з яких вбачається, що русло водного об`єкта річка Осикова накладається на інші земельні ділянки з іншими кадастровими номерами; стан прибережної смуги не встановлено (не визначено); технічною документацією із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, що належать [PERSON] (2021 рік), розробленою кваліфікованим інженером-землевпорядником, з якої вбачається, що будь-яких обмежень у використанні земельної ділянки загальною площею 1 га, не встановлено; листом-відповіддю Арбузинської селищної ради від 17.01.2024 року №4929/02/23. На спірній ділянці, при її обстеженні кваліфікованим інженером-землевпорядником будь-які водні об`єкти (в яких зосереджуються води, с.\~1 Водного кодексу України), зокрема, річка Осикова, не встановлені. Крім того, наданий письмовий доказ, протокол огляду місця події земельної ділянки з матеріалів кримінального провадження №42023152050000061 від 22.01.2024 року, не містить інформації про те, чи враховано залученим спеціалістом-геодезистом, уріз води саме у меженний період, його показники, які саме межі обраховувались при його визначенні зовнішні чи внутрішні, не враховано відсутність проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги річки Осикова в с-щі Арбузинка та відсутність на місцевості інформаційних знаків про позначення меж прибережної захисної смуги річки Осикова. Тобто позивачем не доведено існування земельної ділянки у виді прибережної захисної смуги річки Осикова в межах території с-ща Арбузинка як об`єкта права власності. Щодо невідповідності документації із землеустрою, розробленої на земельну ділянку, вимогам земельного законодавства, ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Rysovskyy v. Ukraine 20.10.2011). Позовні вимоги в іншій частині є похідними та задоволенню не підлягають. 17.01.2025 року від заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької\~О.Є. надійшла відповідь на відзив, у якій вона з доводами представника відповідача не погодилась. Щодо неефективності обраного способу захисту в частині позовної вимоги про визнання рішення селищної ради незаконним, його скасування зазначила, що на час прийняття наказу від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області належали повноваження із розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, а до компетенції облдержадміністрацій належали функції із передачі з державної у комунальну власність інших державних земель, зокрема земель водного фонду. Враховуючи, що частина земельних ділянок, переданих наказом від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ з державної у комунальну власність Арбузинської селищної ради, зокрема земля, за рахунок якої утворилась спірна земельна ділянка, накладалась на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу і знаходилась за межами населеного пункту, то право розпоряджатися такою земельною ділянкою на момент передачі її з державної у комунальну власність за приписами ч.\~5 ст.\~122\~ЗК України належало до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації. З 27.05.2021 року землі водного фонду за межами населених пунктів перейшли у комунальну власність та право розпорядження ними перейшло до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад. Рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53 про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки було прийнято з порушенням вимог закону всупереч законодавчо визначеній забороні на відчуження таких земель у приватну власність, а тому у відповідності до норм ст.\~152\~Земельного Кодексу існують правові підстави для визнання цього рішення незаконним та скасування. Не скасований (не визнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акта, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати формальною підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів (висновок Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 15.09.2020 року по справі № 469/1044/17). Крім того, прокурор посилалась на інші постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема постанову від 11.06.2020 року у справі №925/1133/18, у якій суд визнав ефективним способом захисту інтересів держави у разі незаконної зміни категорії земель за цільовим призначенням визнання незаконним та скасування такого рішення органу місцевого самоврядування. Щодо добросовісності набуття відповідачем земельної ділянки, прокурор стверджувала, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, [PERSON] та ФГ «Віра», проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що спірна ділянки розташована на водному об`єкті, а отже включає у свій склад не тільки такий об`єкт, проте й його прибережну захисну смугу. Вони могли ознайомитись з нормами законодавства щодо неможливості отримання у власність земельних ділянок водного фонду, які є доступними, чіткими та передбачуваними, а також за необхідності отримати відповідну правову допомогу перед набуттям у власність спірної земельної ділянки. З доданих до заяви [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою із відведення землі у власність від 19.09.2019 року викопіювань бажаного місця розташування земельної ділянки, помітки на яких здійснювались вручну, вбачається розташування бажаної землі на болотистій місцевості балки поблизу водного об`єкта, що свідчить про обізнаність відповідачки про категорію таких земель. Вказане свідчить про те, що відповідач усвідомлював ризик набуття землі водного фонду, що накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу, в приватну власність та у користування, а тому мала можливість відмовитись від її набуття (придбання). Недобросовісне заволодіння майном не відповідає критерію мирного володіння майном та є порушенням мирного володіння інших осіб. 29.01.2025 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду. 05.02.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення спеціалістів з метою допиту їх в судовому засіданні та отримання від них роз`яснень відмовлено. В судовому засіданні прокурор Мокряк\~І.М. позовні вимоги заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької\~О.Є. в інтересах держави до Арбузинської селищної ради, [PERSON] , Фермерського господарства «Віра» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди недійсним, повернення земельної ділянки підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача Арбузинської селищної ради звернувся до суду із заявою, у якій позовні вимоги прокурора визнав в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі. Відповідач ФГ «Віра» участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив, заяв та клопотань від нього не надходило. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Порхун\~В.М., проти задоволення позовної заяви заперечував з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Наполягав на тому, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту порушеного права територіальної громади, що передбачає надмірне втручання у право мирного володіння майном відповідачів, крім того, у разі задоволення позову відповідач безповоротно втратить та не зможе повторно реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. Не враховано висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №446/478/19 від 22.01.2025 року, оскільки позовні вимоги мають стосуватися тільки повернення частини земельної ділянки, яка належить до водного фонду, так як водний об`єкт та його прибережна захисна смуга накладаються тільки на частину земельної ділянки. Матеріали справи не містять достовірних відомостей про розмір земельної ділянки, що накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, протокол огляду місця події не є належним та допустимим доказом у справі, так як спеціалістом, який був залучений до огляду не визначено уріз води, не зазначено поворотні точки, огляд проводився не у меженний період. Технічна документація первинної земельної ділянки, яка передавалась територіальній громаді, а також технічна документація спірної земельної ділянки не містять обмежень щодо водних об`єктів, крім того технічна документація на спірну земельну ділянку пройшла відповідну експертизу перш ніж була затверджена. Вважав, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами наявність водного об`єкту, а також прибережної захисної смуги в межах спірної земельної ділянки. Заслухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. За інформацією Арбузинської селищної ради від 17.01.2024 року №4929/02/23, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1\~750,2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. В тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0116 площею 35,7920 га. Цільове призначення земельної ділянки 16.00 землі запасу, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку відсутні, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051 не зареєстровані. Копія наказу від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ також надана до матеріалів справи. За зверненням [PERSON] рішенням Арбузинської селищної ради від 16.10.2019 року №54 йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га. Рішенням Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53 затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства (код 01.03), розташовану у межах Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, утворену внаслідок поділу земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 4820355100:11:000:0116. За договором оренди земельної ділянки від 01.11.2020 року, укладеним між [PERSON] та ФГ «Віра», земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 передано в користування ФГ «Віра» на строк до 01.11.2040 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2124292848203, зареєстровано за [PERSON] 13.07.2020 року, запис 37428611. Право на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.11.2020 року зареєстровано за орендарем ФГ «Віра» 15.12.2020 року, запис 37343452. Відповідно Акту інвентаризації водних об`єктів (річок, струмків, водосховищ, ставків, озер, тощо) та гідротехнічних споруд на території смт.\~Арбузинка Арбузинської селищної територіальної громади Первомайського району Миколаївської області від 04.11.2021 року водний об`єкт річка Осикова, притока річки Гарбузинка басейну річки Південний Буг має довжину в межах територіальної громади 16,16 км, зокрема, в населених пунктах с.\~Мар`янівка та с.\~Полянка. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 26.01.2024 року чинним законодавством України не дозволено ведення особистого селянського господарства у руслах річок та їх прибережних захисних смугах. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 05.06.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 частково накладається на русло водного об`єкта річку Осикова, лівої притоки річки Гарбузинка, басейну річки Південний Буг, та його прибережну захисну смугу шириною не менше 25\~м (у визначеному законодавством розмірі). Такого висновку Офіс дійшов на підставі даних відповідно викопіювання Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру та плану горизонтальної зйомки, які надані запитом прокуратури; додатку 1 акту інвентаризації водних об`єктів Арбузинської селищної територіальної громади від 04.11.2021 року. [PERSON] відноситься до малих річок загальнодержавного значення відповідно до класифікації річок України. Чинним законодавством України не дозволено ведення особистого селянського господарства у руслах річок та їх прибережних захисних смугах, оскільки така сільськогосподарська діяльність негативно впливає на стан водних об`єктів, у тому числі на їх водність. За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 15.01.2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 знаходиться за межами населених пунктів, зазначена з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Із наявних картографічних матеріалів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 частково накладається на прибережну захисну смугу балки Осикова. З протоколу огляду місця події від 22.01.2024 року у кримінальному провадженні №42023152050000061, що проведений із залученням спеціаліста-геодезиста, визначено крайню точку земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 яка межує з крайньою точкою земельної ділянки 4820355100:11:000:0192 в напрямку на схід вздовж водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, де знаходиться рослина очерет та наявний рів штучно створений в якому наявна вода. Також визначено крайню точку земельної ділянки в південному напрямку, а саме в напрямку населеного пункту смт.\~Арбузинка Первомайського району Миколаївської області та визначено (закоординовано) вертикальні координати та горизонтальні координати від крайньої точки водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, та визначено, що крутизна схилу водного об`єкту струмка (мала річка) без назви, вздовж земельної ділянки за кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 складає менше 3 градусів, у зв`язку з чим визначено охоронну зону, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та складає 25 метрів від очерету та болотисту місцевість. Встановлено, що земельна ділянка розташована та частково накладається на водний об`єкт (струмок) та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги площею 0,5353 га. Вздовж території всіх оглянутих та вищеописаних земельних ділянок візуально наявний водний об`єкт (струмок), який частково перебуває у стані криги, під якою протікає вода. Додатками до протоколу є фото таблиця та графічні матеріали, зокрема, План горизонтальної зйомки із графічним зображенням оглянутих земельних ділянок, їх меж, номерів, площ, визначенням площі охоронної зони водного об`єкта в межах відповідної земельної ділянки, 25\~м охоронної зони, ситуаційних точок. Як встановлено з відповідного витягу від 31.07.2024 року, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2023 року. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: згідно топографічних та супутникових карт земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності накладаються на водні об`єкти балки (річки) Козина, Кам`яна, Осикова або на їх прибережну захисну смугу, що суперечить вимогам Земельного кодексу України та свідчить про ймовірне внесення невстановленими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей з метою вилучення землі з державної власності. На запит №1 від 27.01.2025 року представника відповідача [PERSON] , адвоката Порхуна\~В.М. щодо кримінального провадження №42023152050000061, т.в.о. заступника начальника ВП начальником слідчого відділення ВП №1 Первомайського РВП ГУ НП в Миколаївській області надано інформацію, що слідчим відділенням проводилось досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 25.09.2024 року у вказаному провадженні було прийнято рішення на підставі п.\~2 ч.\~1 ст.\~284 КПК України. Також повідомлено, що судові експертизи у кримінальному провадженні не проводились. Згідно з частиною першою статті 19\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду. Як визначено частиною першою статті 58\~ЗК України та статтею 4\~Водного кодексу\~України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, стаття 59\~ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84\~ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60\~ЗК України та статті 88\~ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62\~ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88\~ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Таким чином, виходячи із наведених вище положень Водного та Земельного кодексів України, а також досліджених в судовому засіданні доказів спірна земельна ділянка фактично накладається на русло водного об`єкта малої річки Осикова басейну річки Південний Буг, що відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення та його прибережну захисну смугу, належить до категорії земель водного фонду та не може бути передана у приватну власність громадян. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного суду висловленою в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу\~України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 не могла бути передана у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства через законодавчо визначену заборону передачі земель водного фонду та водних об`єктів у власність громадян. Крім того, на час прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ законодавцем було розмежовано повноваження органів державної влади з питань розпорядження земельними ділянками державної форми власності, при цьому ГУ Держгеокадастру в області належали повноваження із розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, а до компетенції облдержадміністрацій належали функції із передачі з державної у комунальну власність інших державних земель, зокрема земель водного фонду. Так, ч.\~4 ст.\~122\~ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч. 5 ст.\~122\~ЗК України в редакції, чинній на час прийняття наказу про передачу земель). Враховуючи, що частина земельних ділянок, переданих наказом від 20.12.2018 року № 9123/0/14-18-СГ з державної у комунальну власність Арбузинської селищної ради, зокрема земля, за рахунок якої утворилась спірна земельна ділянка, накладались на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу і знаходилась за межами населеного пункту, то право розпоряджатися такою земельною ділянкою на момент передачі її з державної у комунальну власність за приписами ч.\~5 ст.\~122\~ЗК України належало до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації. Відповідно інформації Миколаївської обласної військової адміністрації №621-24 від 24.01.2024 року, обласна адміністрація не погоджувала передачу у приватну власність , зокрема, [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193. Разом з тим, п.\~58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності з 27.05.2021 року, доповнено розділ Х\~«Перехідні положення»\~Земельного кодексу\~України п. 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до цього пункту, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З 27.05.2021 року землі водного фонду за межами населених пунктів перейшли у комунальну власність та право розпорядження ними перейшло до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад. Приписами ст.\~85, 88 ВК України, ст.\~59,61,84 ЗК України визначено, що землі водного фонду (окрім земельних ділянок з розташованими на них замкненими природними водоймами площею до 3 га) та земельні ділянки прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування для спеціально визначених цілей. За ч. 1 ст.\~6\~ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також положення ч. 2 ст. 79 ЗК України, ч. 1 ст.\~181, ч. 2 ст.\~183, ч. 1 ст.\~187 ЦК України, земельна ділянка і розташований на ній водний об`єкт є єдиною складною неподільною річчю (як природний об`єкт), що може перебувати виключно у державній чи комунальній власності. Крім того, відведення у приватну власність земельних ділянок за рахунок земель водного фонду супроводжувалось фактичною незаконною зміною цільового призначення цих ділянок всупереч вимогам ч. 1, 2 ст.\~20, ст.\~122 ЗК України. Відповідно до ст.\~1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій», проєкт землеустрою це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (ст.88 ВК України), а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №469/1393/16ц вказується, що системний аналіз норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки, за відстуності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88\~ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №486 від 08.05.1996. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст.\~59 ЗК України, суперечить нормам ст.\~83, 84 цього Кодексу. Отже, відсутність проєкту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не має трактуватися як відсутність самої прибережної смуги та можливість для її встановлення та передачі у приватну власність ділянок, що підпадають під нормативно визначену зону прибережної захисної смуги. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг встановлених ст.88\~ВК України та орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж з урахуванням конкретної ситуації. Відповідачем Арбузинською селищною радою при постановленні рішення про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки [PERSON] не було дотримано вказаних положень, що призвело до прийняття незаконного рішення та вибуття цієї земельної ділянки з власності держави. З огляду на викладене, рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області суперечить вимогам ст.\~58,\~60,\~61 Земельного кодексу України, ст.\~86,\~88,\~89\~Водного кодексу\~України є незаконним та підлягає скасуванню. У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу\~України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59\~цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом». Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу\~України та Водного кодексу\~України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29)). Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Надані прокурором докази свідчать, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193 накладається на русло водного об`єкта малої річки Осикова басейну річки Південний Буг, та його прибережну захисну смугу, що відповідно до вимог Земельного кодексу\~України та Водного кодексу\~України відноситься до земель водного фонду, отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод власнику, територіальній громаді с-ща\~Арбузинка у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним і скасування рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №36 та повернення земельної ділянки територіальній громаді в особі Арбузинської селищної ради. Доводи представника відповідача [PERSON] , адвоката Порхуна\~В.М. щодо застосування прокурором неналежного способу захисту порушеного права територіальної громади, а також щодо відсутності в проєктах землеустрою до спірної земельної ділянки та ділянки з кадастровим номером 4820355100:11:000:0116 встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів суд відхиляє, з огляду на викладені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Наведений представником відповідача висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.01.2025 року, справа №446/478/19, не є релевантним до правовідносин, що розглядаються у межах цієї справи, адже стосується правих підстав використання земель залізничного транспорту, які передані в постійне користування АТ «Укрзалізниця», відповідно, матеріально-правове регулювання таких правовідносин є іншим. Протокол огляду місця події від 22.01.2024 року у кримінальному провадженні №42023152050000061 з додатками, зокрема, Планом горизонтальної зйомки, що проведений із залученням спеціаліста-геодезиста, суд визнає належним, допустимим, достовірним доказом в розумінні ст.\~77-80 ЦПК України,\~та таким,\~що у\~сукупності з\~іншими доказами\~ підтверджує,\~що спірна\~земельна ділянка\~накладається на\~русло водного\~об`єкта \~малої річки\~Осикова басейну\~річки Південний\~Буг,\~та його\~прибережну захисну\~смугу.\~Той факт,\~що у\~кримінальному провадженні\~прийнято рішення\~на підставі\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~284\~КПК України,\~тобто кримінальне\~провадження закрите\~у зв`язку\~з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність інших порушень законодавства, які не мають наслідком саме кримінальну відповідальність. Вказуючи про неточність визначення спеціалістом меж прибережної захисної смуги у зв`язку із проведенням вимірювань у не меженний період, не визначення урізу води водного об`єкта, його площі, координат поворотних точок, представник відповідача іншого плану горизонтальної зйомки, або інших доказів на спростування проведених вимірювань не надав. З клопотанням про проведення відповідної експертизи не звертався, спеціалістів з метою проведення вимірювань у належний (меженний) період не залучав. Отже, представником відповідача не спростовано відомостей, що містить зазначений протокол, відповідно, його доводи про недоведеність прокурором підстав позову суд також відхиляє. Відповідь,\~надана у\~Листі ГУ\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області\~від 18.02.2025\~року №29-14-0.6-645/2-25\~на адвокатський\~запит №5\~від 14.02.2025\~року довільно\~трактується представником\~відповідача як\~така,\~що ставить\~під сумнів\~дотримання процедури\~визначення меж\~прибережної захисної\~смуги при\~огляді земельних\~ділянок у\~межах кримінального провадження №42023152050000061, адже в.о. начальника управління роз`яснено адвокату про можливість отримання на адвокатський запит відповідно до ч.\~1 ст.\~24 ЗУ «Про адвокатуру» лише тієї інформації та копій документів, які є у розпорядженні відповідної особи, на адресу якої цей запит направлений. Повідомлено, що в управлінні станом на 18.02.2025 року будь-яка інформація та копії документів для надання відповіді по суті запиту відсутні. Частиною 1 ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.\~3 ст.\~215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч.\~1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.\~1 ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст.\~216\~ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, в силу положень ч.\~1 ст.\~236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи, що [PERSON] отримано у власність спірну земельну ділянку на підставі рішення Арбузинської селищної ради від 30.06.2020 року №53, щодо якого в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:11:000:0193, судом зроблено висновок про його незаконність, а також те, що спірна земельна ділянка не могла передаватись у приватну власність, договір оренди земельної ділянки від 01.11.2020 року, укладений між [PERSON] та ФГ «Віра», має бути визнаний недійсним. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах. З протоколу огляду місця події від 22.01.2024 року у кримінальному провадженні №42023152050000061, встановлено, що вздовж території всіх оглянутих земельних ділянок візуально наявний водний об`єкт (струмок), який частково перебуває у стані криги, під якою протікає вода. За встановлених обставин, втручання держави в право відповідачів на володіння майном є виправданим, тому, що [PERSON] не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набула таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що земельна ділянка накладається на водний об`єкт та його прибережну захисну смугу, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття земельної ділянки у власність (користування) під обґрунтований сумнів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц. Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі слід навести наступне. Статтею 131-1\~Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.\~56\~ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Велика Палата Верховного суду у Постанові від 28.09.2022 року, справа №483/448/20, відступила від правового висновку КГС ВС, викладеного у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 917/341/19, щодо представництва прокурором інтересів органу місцевого самоврядування, визначивши, що при оскарженні рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочину щодо розпорядження майном прокурор має право звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним майна (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Отже, оскільки прокурором оскаржується рішення Арбузинської селищної ради та селищна рада перебуває у процесуальному статусі відповідача, у цій справі встановлено наявність підстав для самостійного звернення прокурора до суду як позивача в інтересах держави. Відповідно до ст.\~133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позову та заяв про його забезпечення Миколаївською обласною прокуратурою сплачений судовий збір згідно платіжних інструкцій №1557 від 25.09.2024 року в розмірі 7267,20 грн., та №1555 від 25.09.2024 року в розмірі 1211,20 грн., що разом становить 8478,40 грн. Оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір відповідно до вимог ст.\~141 ЦПК України підлягає стягненню на користь Миколаївської обласної прокуратури з відповідачів. Відповідно до ч.7 ст.\~158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved