Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Геращенко Тетяна Василівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 у справі № 127/29905/13-ц присуджено стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина у розмірі частки доходу позивача щомісячно. З 2022 року у позивача суттєво змінився матеріальний стан у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. З 15.11.2023 позивачу встановлена І «Б» група інвалідності. Наявні у позивача захворювання потребують значних коштів на лікування. Позивач наразі не працює, а лише отримує пенсію по інвалідності. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, встановленого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014, з частки від його заробітку (доходу) щомісячно на 1/14 частку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04.11.2024 було відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження; запропоновано відповідачці надати суду відзив на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, а також витребувано докази по справі. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 04.11.2024, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судовою повісткою, направлене відповідачці за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. 13.11.2024 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 04.11.2024 докази. Ухвалою суду від 24.12.2024 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 16.01.2025 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка у повному обсязі заперечує щодо задоволення позову, оскільки у сина виникли суттєві проблеми зі здоров`ям на лікування яких необхідні кошти. Позивач є учасником бойових дій, а тому йому у відповідності до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надаються численні пільги. На думку відповідачки, позивач й надалі має реальну змогу сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Ухвалою суду від 21.01.2025 прийнято до розгляду вищевказаний відзив на позовну заяву та постановлено повернутися до розгляду справи на стадію підготовчого провадження, а також встановлено учасникам справи строк для подання відповідних заяв по суті справи. Від позивача відповідь на відзив на адресу суду не надходила. Ухвалою суду від 18.02.2025 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні адвокат позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Адвокат відповідачки щодо задоволення позовних вимог заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10.06.2012, актовий запис № 917. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 7) Вищевказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2014 по справі № 127/5535/14-ц, яке набрало законної сили 29.04.2014, що підтверджується відомостями з ЄДРСР. Також з ЄДРСР вбачається ухвалення 04.06.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області рішення у справі № 127/29905/13-ц, яке набрало законної сили 17.07.2014 на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, з 10.12.2013 і до досягнення дитиною повноліття. За вищевказаним судовим рішенням 05.08.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий документ, який наразі перебуває на примусовому виконанні у Першому ВДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 07.08.2014 (виконавче провадження № 44296403), що підтверджується відомостями з АСВП, доступ до якого є публічним. Зі свідоцтва про хворобу № 11/446 від 20.04.2023 вбачається, що [PERSON] визнаний непридатним до військової служби у зв`язку з захворюваннями з виключенням з військового обліку. (а.с. 9) З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серіїАВ № 0034074 від 13.12.2023 [PERSON] внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням військової служби встановлено І «Б» групу інвалідності. (а.с. 6зв.) Із свідоцтва про хворобу № 11/446 від 20.04.2023, індивідуальної програми реабілітації інваліда № 438 від 13.12.2023, консультативного висновку від 13.06.2024 та виписок із медичної карти амбулаторного хворого від 22.05.2024 і від 23.10.2024 вбачається наявність у позивача ряду захворювань, зокрема: ураження мозку; позамозкове новоутворення в ділянці охоплюючої та базальних цистерн ліворуч ; органічний розлад особистості; астено-депресивний синдром; гастроезофагеальна рефлексна хвороба; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки; хронічний холецистит і панкреатит; сечокам`яна хвороба; соматоформна дисфукція вегетативної нервової системи; комбінована дисліпідемія. Проведено оперативне втручання (трепанація черепу): видалення внутрішньомозкового новоутворення (мультиформна гліобластома grade4) лівої скроневої частки головного мозку з внутрішньомозковим крововиливом; пластика дефекту твердої мозкової оболонки тахокомбом та фіксація кісткового клаптя титановими пластинами та шурупами, а також проведено променеву терапію. (а.с. 9-15) З довідок № 5769, № 8234 і № 8235, виданих 09.07.2024 і 13.12.2024, відповідно, ГУ ПФУ у Вінницькій області, вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності. (а.с. 11зв., 41, 42) З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 23.12.2024 вбачається, що за період з 1 кварталу по 3 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору [PERSON] в Державному реєстрі відсутня. (а.с. 40) З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 06.11.2024 вбачається, що [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] та отримує дохід. (а.с. 29) З консультативних висновків вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має простий гіперметропічний астигматизм обох очей (далекозорість), деформацію колінних суглобів, плоскостопість, сколіоз І ст. та остеохондроз поперекового відділу хребта. (а.с. 59, 60, 63, 65, 68, 69) У зв`язку із вищевказаним понесені витрати на медичні обстеження і придбання дитині окулярів. (а.с. 61, 64, 67) Із видаткової накладної від 07.11.2024 вбачається придбання офісного крісла, як стверджує адвокат відповідачки необхідного для дитини у зв`язку із захворюванням хребта. (а.с. 70) З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 553 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 27.06.2024 до 28.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні МЦ «Інномед-Педіатрія» з діагнозом «гострий гастроентерит середнього ступеню важкості [PERSON] (а.с. 72-74) На підтвердження витрат на вищевказане лікування дитини в стаціонарі відповідачкою надано фіскальний чек. (а.с. 71) Позивач звернувся до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на його думку, є підставою для зміни розміру аліментів встановленого судовим рішенням. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах від 04.11.2024 і від 21.01.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2012, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2014 у справі № 127/5535/14-ц, було розірвано. Позивач із відповідачкою мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 по справі № 127/29905/13-ц з позивача на користь відповідачки з 10.12.2013 щомісячно стягуються аліменти у розмірі частки його заробітку (доходу). Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, як на підставу свого звернення послався на зміну його матеріального стану і погіршення здоров`я. Аналіз вищевказаної норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального стану, так і погіршення здоров`я, як самостійна підстава для зменшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни матеріального стану, і погіршення здоров`я. Однак, і погіршення здоров`я є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 727/1599/22, від 10.10.2023 у справі № 682/2454/22. Судом прийнято до уваги, що визначаючи розмір аліментів під час ухвалення 04.06.2014 рішення про їх стягнення, судом було враховано, зокрема, що батько дитини працює в Управлінні СБУ у Вінницькій області, отримує постійний та стабільний дохід, як те вбачається із мотивувальної частини цього рішення. Водночас, як вбачається із матеріалів справи, наразі позивач не працює, з військової служби звільнений внаслідок захворювання, отримує лише пенсію по інвалідності, що становить 23\~101, 40 гривень на місяць. (а.с. 9-11зв., 16зв., 40-42) Крім того судом встановлено, що з часу ухвалення вищевказаного судового рішення про стягнення аліментів у позивача погіршилось здоров`я. Позивач став інвалідом І «Б» групи внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0034074 від 13.12.2023. (а.с. 6зв.) Також судом встановлено, що позивач має ряд захворювань, зокрема: ураження мозку; позамозкове новоутворення в ділянці охоплюючої та базальних цистерн ліворуч ; органічний розлад особистості; астено-депресивний синдром; гастроезофагеальна рефлексна хвороба; виразкова хвороба дванадцятипалої кишки; хронічний холецистит і панкреатит; сечокам`яна хвороба; соматоформна дисфукція вегетативної нервової системи; комбінована дисліпідемія. Крім того позивач має ряд супутніх захворювань. Позивачу було проведено оперативне втручання (трепанація черепу): видалення внутрішньомозкового новоутворення (мультиформна гліобластома grade4) лівої скроневої частки головного мозку з внутрішньомозковим крововиливом; пластика дефекту твердої мозкової оболонки тахокомбом та фіксація кісткового клаптя титановими пластинами та шурупами, а також проведено променеву терапію. Вищевказане підтверджується свідоцтвом про хворобу № 11/446 від 20.04.2023, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 438 від 13.12.2023, консультативним висновком від 13.06.2024 та виписками із медичної карти амбулаторного хворого від 22.05.2024 і від 23.10.2024. (а.с. 9-15) Так, судом встановлено, що позивач є інвалідом І «Б» групи, а єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності. Як вбачається із вищевказаних медичних документів, позивач потребує консультацій нейроонколога, нейрохірурга й подальше лікування у онколога, відповідних обстежень і постійного прийому ряду медичних препаратів. Суд прийшов до висновку про наявність обставин, які вказують як на зміну матеріального стану позивача, так і на погіршення його здоров`я з часу ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області рішення від 04.06.2014 по справі № 127/29905/13-ц про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Суд погоджується із тим, що вищевказані обставини впливають на змогу позивача сплачувати аліменти у визначеному вищевказаним судовим рішенням розмірі. Таким чином суд прийшов до переконання в наявності підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 по справі № 127/29905/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Визначаючись із розміром аліментів та матеріальними можливостями позивача, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що платник аліментів є непрацездатною людиною; у нього відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні дружина, батьки, дочка, син. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом прийнята до уваги потреба позивача у лікуванні внаслідок отриманих ним захворювань, однак доказів розміру таких витрат суду не надано. Водночас прийнято до уваги, що іншого доходу наразі, крім пенсії по інвалідності, позивач не отримує. При цьому судом також прийнято до уваги, що на матеріальний стан позивача можуть вказувати не лише його офіційні доходи, але й його спосіб життя, яким майном він володіє і користується тощо, адже все це разом демонструє його фінансову спроможність. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачкою відомостей щодо: наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також судом прийнято до уваги, що позивач має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується зокрема посвідченням серії [NUMBER] від 22.03.2021. (а.с. 16) Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину з 6 до 18 років в розмірі 3\~196, 00 гривень. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, конче необхідних для існування людини та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя. Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою, в даному випадку, для дитини з урахуванням її віку. Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для її життя. Розмір аліментів,\~зокрема,\~обумовлюється фінансовими\~можливостями обох\~батьків,\~які в\~рівній мірі\~зобов`язані утримувати\~дитину,\~забезпечувати її\~потреби необхідні\~для її\~віку,\~розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом прийнято до уваги матеріальне становище дитини та її стан здоров`я. Зважаючи на обґрунтування відзиву і додані до нього відповідачкою докази, слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. В разі спору щодо участі у додаткових витратах, такі витрати визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина до 1/14 частки заробітку (доходу) позивача щомісячно, судом не встановлено. Отже, суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові пояснення викладені в заявах по суті справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 по справі № 127/29905/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з частки всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на частку від заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006. Таким чином, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки з часу набрання даним рішенням законної сили. Згідно із\~ст.\~179\~СК України\~аліменти є\~власністю дитини,\~а не\~того з\~батьків,\~на ім`я\~кого вони\~виплачуються.\~При цьому\~на отримувача\~аліментів покладається\~обов`язок розпоряджатися\~аліментами лише\~за цільовим\~призначенням в\~інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Суд звертає уваги сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або\~одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015). Отже, враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у\~новому розмірі\~аліменти мають\~сплачуватись з\~часу набрання\~даним рішенням\~законної сили\~та враховуючи\~наявність на\~виконанні виконавчого\~документа,\~виданого за\~судовим рішення\~про стягнення\~аліментів в\~розмірі,\~встановленому до\~ухвалення цього\~рішення,\~

Outcome: partial