Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоконсалтинг Україна» про визнання права власності та зобов`язання Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ зареєструвати транспортний засіб. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 листопада 2020 року він уклав попередній договір про спільну діяльність з ФОП [PERSON] , згідно якого мав намір втілити у життя домовленість про запуск на маршруті № [NUMBER] , сполучення Таганча-Київ власного транспорту. Задля виконання умов попереднього договору та запуску свого власного транспорту на маршруті, він придбав автобус, а саме 02 грудня 2020 року уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №7089/20/017446. За даним договором, він придбав у ТОВ «Автоконсалтинг Україна» ( яке діяло на підставі договору комісії №7089/20/017446 від 02.12.2020 роук) автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] . Вказаний договір оформлено та підписано сторонами у територіальному сервісному центрі №7089, у присутності адміністратора сервісного центру, який перевірив відповідність інформації внесеної до договору відповідним документам. Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу передача та приймання транспортного засобу між продавцем та покупцем здійснилися в момент підписання цього договору після повної оплати вартості транспортного засобу. Згідно п. 2.2 договору право власності на транспортний засіб виникло у покупця з моменту укладення даного договору. У момент підписання договору купівлі-продажу, він отримав технічний паспорт на транспортний засіб, ключі від автомобіля та сам автомобіль. Одразу після укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, він звернувся до сервісного центру з документами для реєстрації транспортного засобу та дізнався, що на даний транспортний засіб накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 08.10.2019 року у справі №263/14820/19, про арешт майна, у кримінальному провадженні №22018050000000211 від 11.10.2018 року. В ухвалі про накладення арешту слідчий суддя посилається на відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області №31/5-6262 від 29.08.2019 року про те, що за громадянином [PERSON] зареєстровані транспортні засоби, у тому числі і належний йому на праві власності автомобіль. Арешт накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна [PERSON] в майбутньому у випадку притягнення його до кримінальної відповідальності. На цій підставі йому було відмовлено в реєстрації транспортного засобу. Також зазначає, що йому не було відомо про наявність арешту. Більш того, у сервісному центрі перед укладанням договору купівлі-продажу він отримав інформацію, що з вказаним автомобілем все добре (арешти відсутні), однак у подальшому вже після внесення даних про нього до електронної системи, як нового власника, йому було відмовлено в реєстрації, оскільки мав місце арешт, про який, як виявилося, наявна була інформація тільки у начальника сервісного центру. Таким чином, він був позбавлений можливості убезпечити себе від купівлі автомобіля, на який накладено арешт. Враховуючи вищевикладене просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , право на який він набув на підставі договору купівлі-продажу №7089/20/017446 від 02.12.2020 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоконсалтинг Україна», ЄДРПОУ 39080110, [PERSON] від 02.12.2020 року, зобов`язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ зареєструвати за ним транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , та покласти на відповідачів судові витрати по справі. У ході розгляду справи представник позивача - адвокат Дорога-Воробйова А.Ю. заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Також представник зазначила, що на момент придбання транспортного засобу [PERSON] не знав, що на нього накладено арешт, а тому він є добросовісним набувачем. На теперішній час права [PERSON] порушені, так як останній позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись спірним транспортним засобом. Представник відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ позовні вимоги не визнала, надала відзив на позовну заяву, в якому прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що згідно із інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі ЄДРТЗ), держателем якого є МВС, станом на 24 квітня 2024 року транспортний засіб «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , значиться зареєстрованим з 28 травня 2013 року по теперішній час на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Інші реєстраційні дії з транспортним засобом не проводилися, власник не змінювався. Водночас, відповідно до даних ЄДРТЗ стосовно транспортного засобу «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , з 22 жовтня 2019 року діють обмеження у виді арешту та/або заборони на відчуження (Жовтневий районний суд м. Маріуполя, ухвала від 08 жовтня 2019 року № 263/14820/19). Пунктом 41 Порядку №1388 передбачено, що забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця. Згідно з абзацом четвертим пункту 40 Порядку №1388 підставами для зняття зазначених обмежень та скасування державної реєстрації є рішення компетентних органів. Відповідно за наявності відомостей щодо обмеження, арешту тощо транспортний засіб не може бути перереєстрований. Також зазначила, що у випадку задоволення судом позовної вимоги до ГСЦ МВС щодо зобов`язання зареєструвати транспортний засіб, матиме місце втручання суду в дискреційні повноваження ГСЦ МВС. Представник позивача адвокат Дорога-Воробйова А.Ю. надала відповідь на відзив, в якому прохала задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначила, що дискреційні повноваження ГСЦ МВС вже реалізував, відмовивши [PERSON] в реєстрації транспортного засобу. Комплекс заходів, а саме: перевірка документів щодо правомірності набуття транспортного засобу, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери не оспорюється відповідачем, оскільки згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу все перевірено. Присвоєння буквенно-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному виглядів (ч.1 ст.34 ЗУ «Про дорожній рух») здійснюється після реєстрації транспортного засобу і не має відношення до предмету даного позову, а саме визнання права власності. Таким чином, рішення суду в частині визнання права власності на транспортний засіб не шкодить дискреційним повноваженням ГСЦ МВС, оскільки суд вирішує питання виключно права власності на автомобіль. Крім того, згідно Акту огляду реалізованого транспортного засобу №7089/20/017446 від 02.12.2020 року здійснено висновок, що ідентифікаційні номера складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеним в товарно-супровідній документації на транспортний засобі. Згідно «Порядку державної (пере)реєстрації автомобілів й іншого транспорту», затвердженого постановою Кабміну від 7.09.1998 року №1388 під час перереєстрації транспортного засобу авто підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС для звірення ідентифікаційних номерів їх складових з номерами, зазначеними в поданих власником документах. За результатами огляду в документах, які подаються для держреєстрації, робиться відповідна відмітка чи складається акт огляду. Відповідно, якщо автомобіль викрадений або перебуває у заставі/кредиті/ арешті чи під будь-яким іншим обтяженням, огляд під час держперереєстрації ним пройдений не буде. У випадку, зі спірним автомобілем наявний Акт огляду, що свідчить про правомірність дій покупця і продавця під час укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу та відсутність інформації про арешт даного транспортного засобу у сторін. Крім того, наявність Акту огляду свідчить про те, що необхідний «комплекс заходів», про який вказує у відзиві на позовну заяву ГСЦ МВС був проведений і залишились лише дії, які стосуються нового власника, тобто зміна номерних знаків та видача техпаспорту на автомобіль. Згідно п.15 Порядку № 1388 за бажанням власника транспортного засобу працівниками Експертної служби МВС або інших державних спеціалізованих установ, що провадять судово-експертну діяльність, які мають присвоєну в установленому Законом України «Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями проводиться експертне дослідження транспортного засобу, яке передує державній реєстрації (перереєстрації), зняттю з обліку транспортного засобу. Експертне дослідження проводиться з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів (виявлення фактів знищення, підроблення або зміни номерів вузлів та агрегатів транспортних засобів, підроблення реєстраційних документів, що їх супроводжують) і включає огляд транспортного засобу та звірку інформації щодо транспортного засобу, внесеної до реєстраційних документів. Тобто, перевірка для звірення ідентифікаційних номерів їх складових з номерами, зазначеними в поданих власником документах проводиться не обов`язково, а за бажанням власника. Таким чином, більшість дій з «комплексу заходів», про які вказує відповідач у відзиві проводиться за бажанням власника, а якщо перереєстрація ТЗ здійснюється через портал «ДІЯ», то взагалі не здійснюється. Таким чином, у випадку задоволення позовної заяви, не відбудеться підміна повноважень суду та СЦ, акт перевірки відповідності автомобіля документам зафіксований в Акті огляду, який доданий до позовної заяви, експертне дослідження проводиться за бажанням, а видача технічного паспорту і номерів відбувається після внесення інформації про нового власника на підставі рішення суду. Крім того, власник автомобіля [PERSON] добровільно продав автомобіль, і не вимагає його назад, [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки транспортний засіб не може бути у нього витребуваний. У судове засіданні представник позивача адвокат Дорога-Воробйова А.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Представником відповідача Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ надала заперечення на відповідь на відзив, в якому прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування заперечення зазначила, що пунктом 41 Порядку №1388 передбачено, що забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця, тому за наявності відомостей щодо обмеження, розшуку тощо вказаний транспортний засіб не може бути перереєстрований. Крім того, територіальні сервісні центри МВС у відповідності до Положень про територіальні сервісні центри МВС, не наділені повноваженнями приймати рішення як про накладення обтяжень на майно, так і про його скасування. ТСЦ МВС вносить зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, лише на підставі належним чином засвічених копій постанов слідчих або судових рішень. Рішення про необхідність вжиття заходів обтяження повинно прийматися органом, що його наклав або вносив відомості до реєстру. Отже, лише після скасування/зняття вказаних в ухвалі від 08 жовтня 2019 року у справі № 263/14820/19, слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Киян Д. В. про арешт майна, у кримінальному провадженні №22018050000000211 від 11 жовтня 2018 року обмежень, позивач вправі звернутись до будь-якого ТСЦ МВС для проведення державної реєстрації транспортного засобу відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначив, що у випадку задоволення судом позовної вимоги до ГСЦ МВС про зобов`язання зареєструвати вказаний транспортний засіб, за наявності відомостей щодо обмежень, матиме місце втручання суду в дискреційні повноваження ГСЦ МВС. Під час судового розгляду представник відповідача Головного сервісного центру МВС України звернула увагу суду на те, що відповідач ніяким чином не оспорює право власності позивача на транспортний засіб, яке [PERSON] набув після підписання договору купівлі-продажу, а тому в цій частині заявлених позовних вимог відсутній предмет та підстави позову, також зазначила, що у випадку задоволення судом позовної вимоги до ГСЦ МВС про зобов`язання зареєструвати вказаний транспортний засіб, за наявності відомостей щодо обмежень, матиме місце втручання суду в дискреційні повноваження ГСЦ МВС. Прохала суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоконсалтинг Україна» не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника ГСЦ МВС, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Як встановлено судом, 13 листопада 2020 року між ФОП [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено попередній договір про спільну діяльність, відповідно до якого, сторони зобов`язались у майбутньому, на умовах і в порядку, визначених договором, укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір про спільну діяльність, а саме спільне використання транспортного засобу у господарській діяльності, пов`язаній з перевезенням пасажирів на маршрутному сполученні. Відповідно до п.1.4 зазначеного вище договору, ФОП [PERSON] зобов`язався придбати за власні кошти транспортний засіб для перевезення пасажирів з кількістю посадочних місць 20 і більше та підготувати його для використання на маршруті. 02.12.2020 року між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» в особі [PERSON] та [PERSON] , в особі [PERSON] , було укладено договір комісії №7089/20/017446, відповідно до умов якого, ТОВ «Автоконсалтинг Україна» зобов`язується за дорученням [PERSON] , за комісійну плату вчинити за рахунок [PERSON] декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 28.05.2013 року, за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 20000,00 грн. За виконання ТОВ «Автоконсалтинг Україна» свої[ зобов`язань за договором, [PERSON] зобов`язався сплатити комісійну плату у розмірі 150,00 грн. у строк до 3 робочих днів. 02.12.2020 року між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» в собі відповідального [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7089/20/017446, відповідно до якого [PERSON] придбав у власність у ТОВ «Автоконсалтинг Україна» транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстраціє серії [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] 28.05.2013 року. Відповідно до п.2.1 договору, передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Пунктом 3.1 договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20000,00 грн. Актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7089/20/017446 від 02.12.2020 року, підтверджується, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , потребував ремонту. Відсоток зносу 90%. Ціна продажу 20000,00 грн. Відповідно до акту огляду реалізованого транспортного засобу №7089/20/017446 від 02.12.2020 року, ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] , відповідають номерам, зазначеним в товарно-супровідній документації на транспортний засіб. Відповідно до листа начальника Ровеньківського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Колган Ю. №3802/18.8-72 від 11.12.2020 року, станом на 11.12.2020 року на виконанні у Ровеньківському МВ ДВС Східного МУ МЮ (м.Харків) незавершені виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] коштів не перебувають. Інформації щодо встановлення державним виконавцем обтяження майнових прав немає. Виконавчі провадження №34402333, №34412137 та №43894642 закінчені з підстав, передбачених ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає подальше обтяження майнових прав боржника. Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видане ВРЕВ міста Ровеньки УДАІ УМВС у Луганській області, підтверджується, що власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель - 412D, 1997 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , колір білий, є [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу сформованої 24.04.2024 року Головним сервісним центром МВС України, транспортний засіб марки Мercedes-Benz, модель - 412D, 1997 року випуску, р/н [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , колір білий, зареєстрований з 28.05.2013 року за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на підставі Довідки-рахунку №ААВ100329 від 24.05.2013 року, ВМД №408000008\\2013\\001041 від 14.02.2013 року. Адреса власника: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Киян Д.В. від 08 жовтня 2019 року в рамках кримінального провадження №22018050000000211 від 11.10.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, було накладено арешт на майно підозрюваного [PERSON] , [INFO] , в тому числі і на транспортний засіб марка «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Згідно зі ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша\~статті 11 ЦПК України). Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя\~статті 124 Конституції України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1ст. 316 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Позивачем у позові про визнання права власності (ст. 392 ЦК України) може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, втрату ним правовстановлюючого документа. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21). Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18). Разом з тим, право власності позивача на спірний транспортний засіб відповідачі не оспорюють і між сторонами відсутній спір щодо права власності позивача на транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] . Докази порушення саме відповідачами права власності позивача на річ (транспортний засіб) у справі відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що автомобіль є рухомою річчю та за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, також за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, (далі - Порядок). Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). Згідно з п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Пункт 7 Порядку вказує, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Абзац 3 пункту 15 Порядку №1388 (у редакції на момент придбання транспортного засобу 02 грудня 2020 року) установлював, що у разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Абзаци 1, 2 пункту 41 Порядку №1388 передбачали, що Забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. На час розгляду справи судом Порядок №1388 також передбачає, що у разі наявності відомостей про розшук транспортного засобу його реєстрація, перереєстрація (крім випадків, визначених\~абзацом одинадцятим\~пункту 40 цього Порядку), зняття з обліку не здійснюються. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.. Забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця. Перереєстрація на нового власника транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, здійснюється за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області наклав арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (справа №263/14820/19). Станом на 27.11.2024 року обтяження активне, зареєстроване 22.10.2019 року РСЦ МВС у Донецькій області. З установлених обставин справи вбачається, що арешт транспортного засобу був застосований у якості заходу забезпечення кримінального провадження, котре стосується розслідування випадків незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Обставини справи свідчать і сторони не заперечують того факту, що під час перереєстрації транспортного засобу за позивачем 02 грудня 2020 року письмової згоди обтяжувача (заставодержателя) не було і перехід права власності на транспортний засіб не здійснювався у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Враховуючи наведені норми Порядку №1388 та обставини справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ зареєструвати за позивачем транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «412D», 1997 року випуску, білого кольору, номер кузову [NUMBER] , р/н [NUMBER] задоволенню не підлягають Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed