Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 27.05.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №490315-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України « Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 27.05.2024 року було направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №490315-КС-002 про надання кредиту, і в той же день останній прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №490315-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8276, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено (відправлено). Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 58000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить проценти за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 58000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів (платіжним дорученням). На виконання умов договору відповідач здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 41974,84 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у [PERSON] станом на 14.01.2025 року утворилась заборгованість за договором №490315-КС-002 в розмірі 166714,28 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 57686,48 грн., суми прострочених платежів по процентах - 109027,80 грн., тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.02.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверт з ухвалою про відкриття провадження повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27.05.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №490315-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 18-22). Факт укладення договору підтверджується пропозицією (офертою) укласти договір №490315-КС-002 про надання кредиту та прийняттям (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору) (а.с. 23-27, 28-32). ТОВ «Бізнес позика» було направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8276, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено (відправлено) (а.с. 35). Відповідно до п. 2.1. договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 58000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Строк, на який надається кредит: 24 тижнів (п. 2.3. договору кредиту). Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15061207, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору (п. 2.4. договору кредиту). ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 58000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» про переказ коштів (а.с. 36). Факт належності позичальнику вказаного вище рахунку підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 72-81), що була витребувана ухвалою суду від 12.02.2025 року за клопотанням позивача. Таким чином, відповідач отримав кошти за спірним договором, використував їх на власні потреби. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №490315-КС-002 позичальника [PERSON] , останній не виконав умови договору, здійснив часткову оплату за договором №490315-КС-002 на загальну суму 41974,84 грн. У постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 року у справі 338/180/17 зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Станом на 14.01.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором №490315-КС-002 становить 166714,28 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 57686,48 грн., суми прострочених платежів по процентах - 109027,80 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. (а.с. 12-13, 14). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в загальній сумі 166714,28 грн. за кредитним договором обґрунтованими та законними, оскільки позичальник не виконував умови договору та має заборгованість, тому повинен відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved