Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

29 травня 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ-Україна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» 3% та інфляційні втрати у розмірі 85184,98 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що між позичальником, яким є [PERSON] та АКБ «Форум» 08.11.2007 року був укладений Кредитний договір №0112/07/08-N, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 98817,00 дол. США зі сплатою 12% річних. 04.08.2011 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №2-556/11 стягнуто з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ-Україна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1148967,29 грн. заборгованості за Кредитним договором та 1700,00 грн. судового збору. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.05.2020 року стягувача у справі №2-556/11 було замінено на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Таким чином, ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідачів. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.05.2024 року відкрито провадження по даній справі та надано відповідачу строк протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали на подання відзиву разом з доказами. 27.06.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Поповою Оленою Анатолівною через Електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС було подано відзив на позовну заяву. В своєму відзиві адвокат зазначає, по-перше, постановою Одеського апеляційного суду від 02.11.2023 року у справі №2-556/11, яка набрала законної сили, відмовлено стягувачу у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, тобто вимоги стягувача, які виникли на підставі рішення Овідіопольського районного суду від 04.08.2011 року у справі №2-556/11, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого положення статті 625 ЦК України не можуть застосовуватися. По-друге, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] за договором поруки 3% річних та інфляційних збитків. По-третє, позивачем на підтвердження розміру заборгованості не надано належних доказів, а розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат здійснений невірно. По-четверте, індексації підлягає лише українська валюта гривня, за таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» про стягнення інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 65 171,47 грн. не підлягають задоволенню. По-п`яте, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких діи? у справі, виходячи з її конкретних обставин, зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 27.10.2024 року представником позивача через Електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд ЄСІТС було подано додаткові пояснення у справі. В своїх додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання трьох процентів річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 К України. Відтак, посилання відповідача на те, що відмова у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не впливає на стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки рішення суду, яким стягнуто заборгованість з відповідачів залишається чинним та не виконаним. За такого, з огляду на порушення відповідачем грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат позивач здійснив за період з 01.05.2021 по 23.02.2022. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Попова Олена Анатоліївна в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ-Україна у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках На підставі ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та АКБ «Форум» 08.11.2007 року був укладений Кредитний договір №0112/07/08-N, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 98817,00 дол. США зі сплатою 12% річних. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2011 року по справі №2-556/11 позовну заяву Публічного Акціонерного Товариства «БАНК ФОРУМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛ МОТ Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛ МОТ- Україна» на користь Публічного Акціонерного Товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість за кредитним договором та процентами, що згідно курсу НБУ еквівалентно 971298 грн. 60 к., пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів 172668 грн. 69 к., штраф за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором 5000 грн., у солідарному порядку. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір у сумі 340 грн., та судові витрати у сумі 24 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір у сумі 340 грн., та судові витрати у сумі 24 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір у сумі 340 грн., та судові витрати у сумі 24 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір у сумі 340 грн., та судові витрати у сумі 24 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛ МОТ Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» судовий збір у сумі 340 грн., та судові витрати у сумі 24 грн. Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення від 04.08.2011 року по справі №2-556/11 було видано виконавчі листи. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року по справі №2-556/11заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - задоволено. Замінено стягувача його правонаступником на виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2011 року, ухваленому по цивільній справі № 2-556/11 за позовом Публічного Акціонерного Товариства БАНК ФОРУМ до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ Україна про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (код ЄДРПОУ 42554108, місцезнаходження: вул. Верхній Вал, буд. 28/12, м. Київ, 04071). Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року по справі №2-556/11 заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення - задоволено. Видано дублікат виконавчого листа за рішенням № 2-566/11 від 04.08.2011 року виданого Овідіопольським райсудом Одеської області в рамках цивільної справи за позовом Публічного Акціонерного Товариства БАНК ФОРУМ до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ Україна про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поновлено ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» строк пред`явлення для виконання виконавчого документу по цивільній справі № 2-566/11 року за позовом Публічного Акціонерного Товариства БАНК ФОРУМ до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю АЛ МОТ Україна про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.06.2023 року по справі №2-556/11 поновлено [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , строк на апеляційне оскарження ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року. Відкрито апеляційне провадження у справі. Постановою Одеського апеляційного суду від 02.11.2023 року по справі №2-556/11 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2020 в частині задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку пред`явлення до виконання щодо [PERSON] скасовано. В задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-566/11, поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-566/11 щодо [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Згідно із положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, яке виникло із рішення суду про стягнення заборгованості, є грошовим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року. У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Враховуючи, що постановою Одеського апеляційного суду від 02.11.2023 року у справі №2-556/11, яка набрала законної сили, відмовлено стягувачу у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, тобто вимоги стягувача, які виникли на підставі рішення Овідіопольського районного суду від 04.08.2011 року у справі №2-556/11, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого положення статті 625 ЦК України не можуть застосовуватися. Отже, факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби в сукупності з відмовою судом у задоволенні заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Належить зазначити, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. При цьому суд враховує не лише право стягувача, а й права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення. Так як кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, в задоволенні позову ТОВ «ФК Інвестохіллс Веста» слід відмовити за безпідставністю. Окремо суд вважає за потрібне зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 85 184,98 гривень за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 року, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2011 року. Однак з наданого представником позивача розрахунку заборгованості 3% річних та інфляціи?них втрат не можливо встановити яка сума є базою для нарахування заборгованості. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, суду не надано доказів наявності у відповідачів невиконаного зобов`язання за рішенням суду. Зокрема, до суду не надані належні докази щодо того, чи пред`являлося рішення суду до виконання та які дії вчинялися позивачем з метою виконання рішення суду та стягнення боргу. В матеріалах справи містяться копії виконавчих листів по деяким боржниками, з яких вбачається, що вони пред`являлися до виконання, однак позивач не надає інформації щодо того, які суми заборгованості було стягнуто в рамках таких виконавчих проваджень та які дії з примусового виконання рішення суду вчинялися. Наведені у ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВГСУ від 13.12.2016 року у справі № 916/1405/16). Відтак, позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідним для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності: 1)протиправність поведінки відповідачів; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини відповідачів. Так, в поданій позивачем позовній заяві позивач вказує, що станом на дату подачі позову рішення Овідіопольського районного суду Одеської області залишається невиконаним, однак не вказує жодної причини з якої воно не виконується, не вказує чи на даний час дане рішення перебуває на примусовому виконанні. Також суд зазначає, що позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат, однак такі втрати не підлягають стягненню у зв`язку з тим, що відповідно до умов кредитного договору №0112/07/08-N від 08.11.2007 року Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит в іноземній? валюті в сумі 98817 доларів США. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: №369/5393/15 від 04.06.2020 року; № 205/6431/16 від 12.02.2020 року. Враховуючи все вище наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог частин 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені позивачем, віднести за рахунок позивача. На підставі ст. ст. 509, 526, 625, ЦК України,

Outcome: dismissed