Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] встановлення батьківства\~та стягнення\~аліментів з останнього. Позовні вимоги мотивує тим, що в період спільного проживання з відповідачем у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Позивачка вважає, що підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину немає, тому просить визнати [PERSON] батьком дитини, внести зміни до актового запису про народження та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Згідно з автоматизованої системи документообігу суду цивільну справу було розподілено та передано судді Бутенко М.В. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В. від 27.02.2024 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.12.2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради. Ухвалою суду від 20.08.2024 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. 25.11.2025 року на адресу суду Державною спеціалізованою установою «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України повернуто без виконання ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20.08.2024 року про призначення судово-генетичної експертизи в зв`язку із неявкою [PERSON] 14.10.2024 року та 11.11.2024 року на експертизу. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 року,\~на\~підставі розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 321/24\~\~ від 18.12.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, справу передано для розгляду судді Чирському Г.М. Ухвалою судді від 06.01.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче\~судове\~засідання. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на вебпорталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться письмові заяви про розгляд справи без участі представників органу опіки та піклування та державної реєстрації актів цивільного стану. Просять винести законне та обґрунтоване рішення. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст.\~280,\~282 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України\~вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги про встановлення батьківства суд зазначає наступне. Судом встановлено, на обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , про що 21.01.2010 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено актовий запис №77. У графі батько зазначений [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Згідно\~ст.122 Сімейного Кодексу України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно\~ст.133 Сімейного Кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою\~статті 5 СК України, передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї (частина восьма\~статті 7 СК України). Так,\~Сімейним кодексом України, встановлена презумпція шлюбного батьківства. Відповідно до ч. 1\~ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідно до\~статті 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої\~статті 108 ЦПК України, експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи. Як роз`яснено у підпунктах 5, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків, особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до\~статті 146 ЦПК України\~може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Ухвалою суду\~від 20.08.2024\~року судом\~призначалася судово-генетична\~експертиза,\~на вирішення\~якої було\~поставлено питання:\~Чи є\~ [PERSON] .\~ [INFO] ,\~батьком [PERSON] \~ [INFO] . Однак вказана ухвала була повернена до суду без виконання, у зв`язку з неявкою [PERSON] 14.10.2024 року та 11.11.2024 року на експертизу. Відповідно до пункту 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 11 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до\~статті 136 СК України, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину у шлюбі, звернувшись з позовом про виключення із запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретних дітей. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою, шостою\~статті 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій\~статті 44 ЦПК України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до\~статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що відповідач, який був достовірно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, повідомлявся судом про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Відтак, нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини. Крім того, судом враховано, що відповідач не довів наявності поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи. Враховуючи наведене вмотивування, суд на підставі оцінених у сукупності доказів, враховуючи встановлені обставини, дійшов переконливого висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині встановлення батьківства відповідача з огляду на те, що [PERSON] про призначення молекулярно-генетичної експертизи був обізнаний, повідомлений про місце та час відбору зразків для проведення дослідження, проте не надав суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до експертної установи, чим умисно ухилився від проведення експертизи, що, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, є підставою для визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини. Так відповідно до ч. 1\~ст. 134 СК\~на підставі, зокрема, рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. На підставі п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства повинна містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із\~ст. 180 СК\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За п. 1-4 ч. 1\~ст. 182 СК\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд зазначає, що доказів наявного у [PERSON] доходу відповідач суду не надав, як й доказів своєї непрацездатності чи перебування у нього на утриманні інших осіб. Однак, при цьому суд зазначає, що отримання відповідачем мінімальної заробітної плати чи наявність у нього на утриманні інших осіб, не звільняє його від обов`язку по утриманню малолітніх дітей шляхом сплати аліментів. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17 та від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідач, всупереч вимогам ст. 180 Сімейного кодексу України, ухиляється від обов`язку утримувати дитину до досягнення повноліття, а саме не виділяє кошти на придбання їжі, взуття, одягу, елементарних побутових речей, в котрих має щоденну потребу дитина, а тому заявник вимушена звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ч. 1\~ст. 191 СК\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою про встановлення судом батьківства відповідача. Відповідно до ч.1, ч. 2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~та положень\~статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з вимогою про стягнення аліментів до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з вимогою про визнання батьківства не сплачувала судовий збір у розмірі 1211,20 грн., тому витрати на проведення оплати такого судового збору слід компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved