Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] у жовтні 2024 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у цивільному шлюбі та [INFO] у них народився син [PERSON] . Невдовзі після народження дитини відносини між сторонами припинилися. Відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, сином не цікавиться. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному матеріальному забезпечення позивачки. Відповідач матеріальної допомоги не надає. За глибоким переконанням позивачки у відповідача відсутнє почуття батьківського обов`язку відносно свого сина, оскільки об`єктивних перешкод хоча б у спілкуванні з дитиною немає. Відповідач жодного разу на зв`язок із класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення крадіжок та вчинення домашнього насильства. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05.11.2024 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.01.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав заяву у якій вказав, що заявлені вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову, розгляд справи просив провести без його участі. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилася, про причину неявки не повідомив та не подав письмові пояснення щодо позову. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] у м. Тростянець Сумської області (а.с. 7, 45). Згідно довідки виданої адміністратором відділу «ЦНАП» апарату Тростянецької міської ради Катриченко Б.Є. від 11.10.2024 за № 594 позивачка разом із членами сім`ї, зокрема сином [PERSON] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в ході перевірки встановлено, що позивачка проживає разом із двома дітьми, цивільним чоловіком у будинку свекрухи. Для дітей виділена окрема кімната, наявні іграшки, ліжка, шафа. Продуктами харчування родина забезпечена (а.с. 9). Як вбачається з характеристики складеної завідувачкою Тростянецької філії Ліцею № 1 Тростянецької міської ради від 09.10.2024 за № 56, [PERSON] з 01.09.2021 навчається у Тростянецькій філії Ліцею № 1. Мати дитини [PERSON] , постійно підтримує контакт із класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, надає посильну допомогу при виконанні домашніх та розвивальних завдань, створює належні умови для проживання та навчання своєї дитини. [PERSON] забезпечений усім необхідним для навчання. Батько дитини, [PERSON] із сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, жодного разу на зв`язок із класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 26.11.2024 за № 804 було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкубатько малолітньої дитини належним чином не піклується про її розвиток, виховання та здоров`я, тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] (а.с. 37). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її двоюрідним братом. Її сусідка [PERSON] сама виховує сина [PERSON] . [PERSON] не надає допомогу на дитину, не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні. Відповідачу ніхто не перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку, так як вони разом росли в інтернаті. У позивачки є син [PERSON] . Батьком цієї дитини є [PERSON] , але про нього їй нічого невідомо. Позивачка сама виховує сина. Дитина не згадує нічого про батька. Позивачка не забороняє дитині спілкуватися з батьком. Опитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає з матір`ю та її чоловіком [PERSON] , якого він називає батьком. Це він сам так вирішив, оскільки звик до нього. [PERSON] допомагає йому вчити уроки та вони разом граються. Також з ними живуть сестричка [PERSON] , братик [PERSON] та бабуся [PERSON] . Він не знає де живе батько. Один раз батько приходив до нього під час окупації м. Тростянець. Докази надані стороною позивача на підтвердження характеристики відповідача, зокрема копії вироків у кримінальних справах та копії постанов у справах про адміністративні правопорушення суд не приймає до уваги, оскільки судимість за вказані у даних вироках злочини погашена. Також пройшов строк після якого особа вважається, що не була піддана адміністративному стягненню за вчинення адміністративних правопорушень. Особа, судимість якої погашено або знято, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи установлені судом обставини про те, що відповідач не бере участі у вихованні сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем заявленого позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позов підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.п. г п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», позивачка була звільнена від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved