Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом,\~покликаючись на\~те,\~що житловий\~будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~був побудований\~у 1964р.\~та відносився\~до суспільної\~групи «колгоспний\~двір».Членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили та зберегли право на частку в майні двору, були [PERSON] , [PERSON] та він (позивач [PERSON] ), відтак кожен з них мав право на майно колгоспного двору в розмірі 1/3 частки такого. Вказує, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/3 частку колишнього колгоспного двору - будинковолодіння по [ADDRESS] , яке шляхом вступу в управління та володіння даним майном успадкувала його сестра [PERSON] . Відтак, після смерті [PERSON] , частка [PERSON] у майні двору збільшились до 2/3 часток (1/3 + 1/3). Зазначає, що [INFO] померла його (позивача) матір - [PERSON] , а спадщину, яка відкрилася внаслідок її смерті шляхом вступу в управління та володіння даним майном успадкував саме він (позивач). Однак, через належність зазначеного вище житлового будинку до суспільної групи «колгоспний двір», відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне майно, виданих на ім`я спадкодавців, а також неможливістю документально підтвердити родинні відносини між спадкодавцями [PERSON] і [PERSON] та його (позивача) родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON] , він (позивач) позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факти родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Хоросниця Яворівського району Львівської області, яка померла [INFO] , є його ( [PERSON] , [INFO] ) матір`ю табула рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за ним (позивачем) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи та мотиви, викладені ним у заяві про зміну предмета позову, що була подана ним в порядку ст.49 ЦПК України. Представник відповідача - Мостиської міської\~ради Львівської\~області був належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду по справі, однак в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд даної цивільної справи у їх відсутності, у якій такий зазначає, що вирішення даного спору покладає на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович в судове засідання не з`явився, а подав заяву про здійснення розгляду даної справи за його відсутності. Крім того, нотаріус скерував копії сторінок спадкової справи №345/2023, що була заведена ним після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та інформаційну довідку зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №76513569 від 08.04.2024р., з якої відомо, що спадкодавцем [PERSON] за життя не складено ні заповіту, ні спадкового договору. Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона (свідок) проживає в с.Хоросниця по сусідству з господарством позивача [PERSON] , яке попередньо належало його батькам [PERSON] та [PERSON] . Їй (свідку) відомо, що батько позивача мав прізвище « [PERSON] » та відповідно вірним прізвищем як позивача, так і його матері має бути прізвище « [PERSON] », однак у деяких документах матері позивача [PERSON] було помилково зазначено її прізвище як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Також їй (свідку) відомі ті факти, що дівочим (дошлюбним) прізвищем матері позивача було прізвище « [PERSON] », а [PERSON] був рідним братом матері позивача [PERSON] . Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він (свідок) проживає в с.Хоросниця по сусідству з господарством Теребичів. Йому (свідку) відомо, що вірним прізвищем позивача і його батьків має бути прізвище « [PERSON] », однак у деяких документах матері позивача [PERSON] було зазначено її прізвище як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Також йому (свідку) відомо, що [PERSON] був рідним братом матері позивача [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Матеріалами справи та судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", а членами такого, як вважає суд, були: [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] , що підтверджується виписками із погосподарськиг книг по селу Хоросниця станом на 01.04.1988р. та станом на 15.04.1991р. про суспільну групу двору та склад його членів. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 року у справі № 598/2190/18 прописано, що 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. За змістом частини 1 статті 17 Закону № 697-XII, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] , тобто кожен по 1/3 частці будинковолодіння [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Судом встановлено, що [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджено відомостями Мостиського відділу ДРАЦСу у Яворівському районі Львівської області, якими підтверджено наявність актового запису про смерть [PERSON] №26 від 13.09.1991р., складеного виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області. Суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Даний факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] підтверджується матеріалами справи, в тому числі відомостями погосподарських книг по с.Хоросниця, у яких наявні записи про те, що головою двору за вказаною вище адресою була [PERSON] , а [PERSON] є її братом; довідкою №613 від 30.10.2023р., виданою старостою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області Паськович О., у якій наявні покликання на ті ж факти; довідкою адміністрації парафії Покрова Пресвятої Богородиці Судововишнянського деканату Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ від 27.10.2023р., з якої вбачається, що над позивачем [PERSON] було завершено Таїнство Хрещення і Миропомазання у храмі Покрови Пресвятої Богородиці, його мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) народилася в 1932р., її батьками були [PERSON] та [PERSON] »; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] , а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації права на оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Хоросниця Яворівського (до\~набрання чинності\~постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~№807-ІХ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» -\~«Мостиського району»)району Львівської області, яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України 1963 року спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Спадкодавець [PERSON] був співвласником у майні колгоспного двору в розмірі 1/3 частки. Саме на цю частку у спірному будинковолодінні відкрилася спадщина після його ( [PERSON] ) смерті. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Наведені обставини підтверджено відомостями Львівського державного нотаріального архіву, які містяться у повідомленні від 26.10.2023р. №3627/01-21. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідки №614 від 30.10.2023р., виданою старостою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області Паськович О., після смерті спадкодавця [PERSON] в управління спадковим майном вступила саме його сестра [PERSON] , яка доглядала за житловим будинком, проводила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку, сплачувала податки, комунальні послуги. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії [PERSON] як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, вказаний спадкоємець не заявив про відмову від даної спадщини. Таким чином, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі 1/3 частку спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , успадкувала його сестра [PERSON] . З урахуванням наведеного, частка [PERSON] у спірному будинковолодінні збільшилась і склала 2/3 частки (1/3 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/3 частка, яку вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , що підтверджено копією запису акта про смерть №28 від 21.11.1996р., виданого виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області. Суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача [PERSON] . Даний факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] підтверджується матеріалами справи, зокрема копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] ; копією запису акта про одруження №21 від 07.11.1962р. між [PERSON] та [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області; копією свідоцтва про народження [PERSON] , з якого вбачається, що його батьками є [PERSON] , та [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] (батька позивача); копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті спадкодавця [PERSON] , з якого вбачається, що таке видане його дружині - [PERSON] ; відомостями погосподарських книг по с.Хоросниця, у яких наявні записи про те, що головою двору за вказаною вище адресою була [PERSON] , а [PERSON] є її сином; довідкою №488 від 06.09.2023р., виданою старостою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області Паськович О., у якій наявні покликання на ті ж факти; довідкою адміністрації парафії Покрова Пресвятої Богородиці Судововишнянського деканату Самбірсько-Дрогобицької Єпархії УГКЦ від 27.10.2023р., з якої вбачається, що над позивачем [PERSON] було завершено Таїнство Хрещення і Миропомазання у храмі Покрови Пресвятої Богородиці, його мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації права на оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Хоросниця Яворівського (до\~набрання чинності\~постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~№807-ІХ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» -\~«Мостиського району»)району Львівської області, яка померла [INFO] , є матір`ю позивача [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі належною їй часткою в колгоспному дворі, не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , право на спадкування спадщини отримали спадкоємці спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої старостою 10 виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області 21.08.2023р. за №457, - після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в управління спадковим майном вступив її син позивач [PERSON] . Зазначені обставини підтверджено копіями сторінок спадкової справи №345/2023, що була заведена приватним нотаріусом Яксманицьким Р.С. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР [PERSON] вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли дану спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 2/3 частки спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , успадкував її син [PERSON] . В той же час, через належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт родинних відносини\~між спадкодавцями\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~так і\~факт його\~(позивача)\~родинних відносин\~зі спадкодавцем\~ [PERSON] .Оскільки встановлення зазначених юридичних фактів, про які просить позивач, має значення для належного оформлення його спадкових прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частини підлягають до задоволення. Також суд приходить до переконання, що є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору, + 2/3 частки, які він в порядку спадкування за законом успадкував після смерті матері [PERSON] ).

Outcome: approved