Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 05.02.2025 надійшов зазначений позов [PERSON] до ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бригіда\~В.О.; приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул\~І.І., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому Позивач просить суд: визнати виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою\~В.О. 22.06.2021 (зареєстрований в реєстрі за №\~14491), про стягнення з Позивача [PERSON] на користь Відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором від 15.09.2020 №\~120595-КС-002 у розмірі 21\~575,20\~грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96\~грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20\~000,00\~грн. (а.с.\~5). На обґрунтування заявленої позовної вимоги представник Позивача Романішін\~Є.В. (ордер на надання правничої допомоги серії\~АІ №\~1805884 від 29.01.2025, а.с.\~7) у позовній заяві зазначив, що нещодавно Позивачу стало відомо, що 22.07.2021 приватним виконавцем Крегулом\~І.І. відкрито виконавче провадження №\~66172831 на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Бригідою\~В.О. від 22.06.2021 (зареєстрований в реєстрі за №\~14491), про стягнення з Позивача заборгованості у розмірі 21\~575,20\~грн. на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за кредитним договором від 15.09.2020 №\~120595-КС-002, ніби укладеного між сторонами. Позивач стверджує, що кредит у розмірі 22\~000,00\~грн. у названого Товариства він не брав, заборгованостей не має. Тому жодних стягнень коштів з нього не здійснювалось. Вважає, що виконавчий напис вчинений незаконно, а відтак він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню (а.с.\~1-6). Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не пізніше 12.04.2025 (а.с.\~30-32). За названою статтею\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 12.04.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач, отримав 17.02.2025 згадану ухвалу суду від 11.02.2025, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.\~52), та довідкою про доставку електронного документу (а.с.\~35), проте протягом встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подав. Водночас, представник Відповідача Крилова\~С.С. (положення про самопредставництво ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 27.12.2024, а.с.\~43) через систему «Електронний суд» 19.02.2025 подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з 20\~000,00\~грн. до 2\~000,00\~грн., оскільки, на її думку, вартість юридичних послуг завищена в декілька разів, а витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~000,00\~грн. є в даному випадку розумними і співмірними зі складністю справи (а.с.\~37-40). Інших заперечень щодо суті позовних вимог Відповідачем суду не подавалось. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бригіда\~В.О., жодних заяв по справи до суду не подава, згадану вище ухвалу суду не отримав через відсутність адресата (а.с.\~50, 54); з наявної в мережі Інтернет інформації названий нотаріус не здійснює діяльність через анулювання наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2023 №\~560/5 видане на його ім`я свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю (https://dostup.org.ua/request/shchodo_pripiniennia_notarialnoy; https://dostup.org.ua/request/118645/response/387736/attach/1/.pdf?cookie_passthrough=1); в Єдиному реєстрі нотаріусів на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України інформація щодо названого нотаріуса відсутня (а.с.\~55). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул\~І.І., отримав згадану ухвалу суду 25.02.2025, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням та довідкою про доставку електронного документу (а.с.\~34, 53); пояснень щодо позову до суду не подавав. Позивач отримав згадану ухвалу суду 19.02.2025, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням (а.с.\~51). Представник Позивача також отримав цю ухвалу суду 12.02.2025, що підтверджено довідкою про доставку електронного документу (а.с.\~36). Згідно з частиною восьмою статті\~178 ЦПК України, враховуючи відсутність відзиву із запереченнями проти позову, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №\~14491, про стягнення з Позивача [PERSON] , [INFO] , на користь Відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором №\~120595-КС-002 від 15.09.2020 у загальному розмірі 21\~575,20\~грн (а.с.\~13). Копія названого кредитно договору додана до позовної заяви, проте Позивач у позовній заяві категорично заперечує укладення цього договору (а.с.\~12), що не спростовувалось Відповідачем. При цьому, як вбачається з копії кредитного договору, він не нотаріально посвідченим, а матеріали виконавчого провадження, додані до позовної заяви представником Позивача, не містять жодних інших доказів на підтвердження безспірності вимог Відповідача, так само як і доказів надіслання повідомлень Позивачеві (боржнику). Надалі 22.07.2021 за відповідною заявою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 21.07.2021 (звор.\~бік а.с.\~11) на підставі згаданого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом Іваном Івановичем було відкрито виконавче провадження №\~66172831, що підтверджено копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.\~14). За загальним правилом статей\~15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті\~16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті\~18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина перша статті\~1 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій встановлено Законом України «Про нотаріат», а також іншими актами законодавства України, зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №\~296/5 (з подальшими змінами, далі Порядок вчинення нотаріальних дій). За названим Законом до повноважень нотаріусів належить, зокрема, вчинення такої нотаріальної дії, як вчинення виконавчого напису (пункт\~19 частини першої статті\~34 Закону). У главі\~14 розділу\~ІІІ «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» врегульовано питання стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом (стаття\~87); умов вчинення виконавчих написів (стаття\~88); змісту виконавчого напису (стаття\~89); порядку стягнення за виконавчим написом (стаття\~90); строку пред`явлення виконавчого напису (стаття\~91). Так, згідно зі статтею\~87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті\~88 Закону України «Про нотаріат», якою визначено умови вчинення виконавчих написів, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти\~1, 3 глави\~16 розділу\~ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду; право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття\~50 Закону України «Про нотаріат»). У позовній заяві стверджується, що приватний нотаріус Бригіда\~В.О. не дотримався вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчого напису, зокрема: виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально; Відповідач не надав, а приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості за цим договором. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття\~88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №\~1172 (з подальшими змінами, далі Перелік документів), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом\~2.3 пункту\~2 глави\~16 розділу\~ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій шляхом надіслання повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Вчинення виконавчого напису, зокрема, в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень. Відтак, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною (стягувачем), і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із згаданим Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №\~137/1666/16-ц. Вимоги щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення зобов`язання направлені на його фактичне повідомлення з метою надання можливість усунути відповідні порушення основного зобов`язання і запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому таке повідомлення слід вважати здійсненим належним чином за умови, що боржник отримав його. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №\~645/1979/15-ц). Установивши, що стягувач не надав доказів направлення боржнику повідомлення про порушення зобов`язання, чим позбавив його можливості ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, тому можна дійти висновку про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №\~372/2174/22). Крім того, суд зауважує, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені згаданим Переліком документів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №\~1172, на який посилається приватний нотаріус Бригіда\~В.О. під вчинення оспореного виконавчого напису. Чинна редакція зазначеного Переліку документів (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №\~480) не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Проте редакція цього Переліку документів, що передбачала віднесення кредитного договору до цього Переліку, була визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №\~826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Після цього стягнення заборгованостей могло відбуватися за нотаріально посвідченими договорами, відповідно для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)\~документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом з матеріалів справи та зазначено вище, названих документів для вчинення виконавчого напису за відповідною заявою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» відносно стягнення з Позивача заборгованості приватному нотаріусу Бригідою\~В.О. не подавалось. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відтак, суд вбачає наявними підстави для задоволення позову та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до статті\~264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За частинами першою, третьою статті\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до останніх належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. На підставі імперативних приписів статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 968,96\~грн. (а.с.\~27). Щодо вимог Позивача про стягнення на його користь з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20\~000\~грн. та заперечень Відповідача про їх стягнення у заявленому розмірі, слід зазначити таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №\~904/4507/18). Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, за клопотанням іншої сторони, лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23. З доданих до позовної заяви доказів судом встановлено, що між Позивачем та адвокатом Романішіним\~Є.В. (ордер на надання правничої допомоги від 29.01.2025 серії АІ №\~1805884, а.с.\~7) укладено Договір про надання правничої допомоги від 18.12.2024 №\~1/1, згідно з яким ціна договору та порядок обчислення і внесення оплати визначається Додатковою угодою до цього договору (а.с.\~15). Згідно з Додатковою угодою до названого Договору від 27.12.2024 №\~ Сторони погодили, що ціна Договору складається з фіксованої суми, розмір якої складає 20\~000\~грн., яку Позивач зобов`язується сплатити у повному обсязі до 05.03.2025 (а.с.\~15-16). З акта наданих послуг до названого вище Договору від 28.01.2025 вбачається, що за станом на дату його складання адвокатом надано, а Позивачем отримано такі послуги: \~усна консультація, вивчення письмових матеріалів, роз`яснення прав, дата 18.12.2024, витрачений час 2\~год., ціна 2\~000\~грн. за годину, вартість 4\~000\~грн.; \~зібрання доказів, підготовка позовної заяви, підготовка до участі в розгляді справи, дати 27.12.2024 та 28.01.2025, витрачений час 4\~год. та 4\~год. Кожного названого дня, ціна 2\~000\~грн. за годину, вартість 8\~000\~грн. за кожен названий день (звор.бік а.с.\~16); Оплата послуг адвоката здійснена на час подання позову в розмірі 20\~000\~грн., що підтверджено довідкою про оплату послуг по Договору №\~1/1 про надання правової допомоги від 18.12.2024 (а.с.\~17). Заперечуючи заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу, Відповідач стверджує про завищення вартості юридичних послуг у декілька разів та у зв`язку з цим наявність підстав для її зменшення до 2\~000\~грн. (а.с.\~37-40). На обґрунтування клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Відповідач наводить практику судів різних інстанцій у справах за його участю, а також стверджує, що підготовка до розгляду цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, справа не є складною, необхідні процесуальні документи є шаблонними, а позовну заяву можна скачати чи придбати за 250\~грн. у мережі Інтернет. Оцінюючи надані Сторонами докази і наведені доводи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг і витрат (встановлення їх дійсності і необхідності), а також з критерію розумності їх розміру, суд вважає, що зазначене клопотання Відповідача підлягає частковому задоволенню шляхом зменшення у наведеному в Акті надання послуг (а.с.\~16) розрахунку вартості послуг наведеної кількості годин витраченого часу, що, на переконання суду, є необхідними і достатніми для надання відповідних послуг. При цьому суд виходить з вартості однієї години витраченого адвокатом часу, залишаючи її незмінною, адже, як зауважував Верховний Суд, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом; непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката; домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №\~904/4507/18, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23). Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що підлягають до стягнення судові витрати за надану правничу допомогу у загальному розмірі 8\~000\~грн. (4\~год. загалом) з розрахунку узгодженої вартості однієї години часу 2\~000\~грн. за такі послуги і витрачений на них час, а саме: 1)\~за усну консультацію, вивчення письмових матеріалів, роз`яснення прав (дата 18.12.2024) у загальному розмірі 2\~000\~грн., вбачаючи достатність 1\~год. для надання такої послуги, включаючи й час, витрачений на укладення відповідного договору про надання правничої допомоги; 2)\~на зібрання доказів, підготовку позову, що включало час і на підготовку проєктів документів (адвокатського запиту, позовної заяви), а також додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги і акту наданих послуг (дати 27.12.2024 та 28.01.2025) у загальному розмірі 4\~000\~грн., вбачаючи достатність 2\~год. для надання цих послуг; 3)\~на підготовку до участі в розгляді справи (дата 28.01.2025) у загальному розмірі 2\~000\~грн., вбачаючи достатність 1\~год. для надання цієї послуги, включаючи й час, що є необхідний для завершення підготовки позовної заяви, сканування і завантаження в систему «Електронний суд» позовної заяви і додатків до позовної заяви, а також беручи до уваги, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні), відтак представник Позивача не брав участі у судових засіданнях. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру і їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (зокрема, постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №\~917/1071/18). Таким чином, зважаючи на усе викладене, суд вважає, що заявлені стороною Позивача витрати є неспівмірними, зокрема, зі складністю справи та витраченим адвокатом часом на надання послуг з правничої допомоги, а тому підлягають зменшенню до 8\~000\~грн. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: partial