Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

04.09.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] . 21 лютого 1998 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Неповнолітнього [PERSON] мати покинула з 2022 року. 18 грудня 2023 року відповідно до наказу №09-34/61-23 служби у справах дітей Синельниківської міської ради на підставі заяви позивача та акту обстеження умов проживання місця мешкання, враховуючи інтереси дитини, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , влаштовано у сім`ю позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , так як дитині позивач приходиться рідною бабусею. Мати від виховання дитини самоусунулась, навчанням та життям дитини не цікавиться. Дитина відвідує дитячий садок, обстежений лікарями, на обліку не перебуває, здоровий. Тому позивач просить суд у своїй позовній заяві ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини: [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 10.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Крім того, даною ухвалою було зобов`язано Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] . 29.10.2024 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №513/0/8-24 від 23.10.2024 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 07.01.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у сьогоднішнє судове засідання не з`явилася, просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, заперечень проти заочного розгляду справи не висловила. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). 21.02.1998 року [PERSON] одружився із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Прізвище дружини після одруження - [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується характеристикою голови квартального комітету від 12.07.2023 року, довідкою квартального комітету №29 від 12.07.2023 року (а.с.15-16), та перебуває під опікою позивача, що підтверджується довідкою сімейного лікаря КНП «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради» від 02.09.2023 року (а.с.17). Наказом Служби у справах дітей Синельниківської міської ради №09-34/61-23 від 18.12.2023 року, дитину [PERSON] , [INFO] , який залишився без батьківського піклування, влаштовано на тимчасове проживання у сім`ю рідної бабусі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , до влаштування дитини в сімейні форми виховання (а.с.20). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №513/0/8-24 від 23.10.2024 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , доцільним є позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини, відповідно до ст.180, ст.181 СК України. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Позивач просить суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в мінімальному розмірі, встановленому ст.ст.182, 183 СК України. Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача та в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved