Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

представник позивача звернулась до суду із позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятого приміщення, з мотивів та підстав, викладених у ньому. 13.03.2024 ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі, яке 06.03.2025 закрите та призначене до судового розгляду по суті. 06.02.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що спір є публічно-правовим, а справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 06.03.2025 від представника позивача на адресу суду найшло заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що стороною позивача було заявлено негаторний позов, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від 06.03.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі судом відмовлено, оскільки з пояснень представника позивача та долучених до матеріалів справи доказів суд вбачає спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав та мотивів, викладених у ньому. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, з мотивів та підстав, викладених у письмових запереченнях. Представники третіх осіб ЛКП «Господар» та Личаківської РА ЛМР в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення на адресу суду не скерували. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] знаходиться нежитлове приміщення підвалу під індексом 16-1, загальною площею 11,6 кв.м, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №338288136 від 06.07.2023. Відповідно до «Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.10.2021 № 856, одним з основних завдань Управління є виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова. На підставі рішення виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова Львівської області від 17.09.1985 № 447, було укладено договір оренди № 1831 від 12.10.1994 між Управлінням комунального майна м. Львова, правонаступником якого є Управління комунальної власності ДЕР ЛМР, та Прикарпатським монтажно-налагоджувальним управлінням щодо оренди нежитлових приміщень підвалу (колишні квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . З матеріалів позовної заяви вбачається, що вищевказаний договір оренди було припинено. В подальшому, було укладено договір оренди № Л-2642-5 від 29.03.2005, проте, вже на приміщення під індексами «17-1», «17-2», «17-3» та «17-4» (колишня квартира [ADDRESS] ), загальною площею - 31,6 кв.м., які 30.11.2018 були викуплені на підставі договору купівлі-продажу №3228. Таким чином, приміщення підвалу (колишня квартира [ADDRESS] ), пл. 17,1 кв.м, не увійшли до інших договорів оренди та Управлінням в подальшому не відчужувалися. На підставі Розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.10.1999 № 1076, надано в користування під господарські потреби нежитлове підвальне приміщення під індексом 16-1, загальною площею 12,0 кв.м, розташоване в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає в кв. [ADDRESS] . Відповідно до ст. 324 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов?язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов?язується повернути те ж майно. До договору безоплатного користування майном відповідно застосовуються правила статті 257, частини першої статті 259, статей 260 і 262, пунктів другого п?ятого статті 265 і статей 271 і 272 цього Кодексу. Із положення ст.58 Житлового кодексу України вбачається, що єдиною підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер. На підставі ордера на жиле приміщення укладається в письмовій формі договір найму житлового приміщення (ст. 61 ЖК України). Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках жилого приміщення державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі лише на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Таким чином, лише договір оренди є єдиною правовою підставою для виникнення речового права безоплатного користування нежитловим приміщенням. Відповідно до п. 1 Рішення виконавчого комітету Львівської міської народних депутатів № 9 від 18.01.1996 Про порядок надання в оренду нежитлових приміщень, що є у комунальній власності Львівської міської ради народних депутатів» нежитлові приміщення: гаражі (для фізичних осіб), приміщення підвальних, цокольних та мансардних поверхів для господарських потреб мешканців, бюджетних та державно-комунальних підприємств, установ, організацій, громадських організацій, політичних партій, рухів і для благодійної діяльності - передаються в оренду на підставі розпоряджень голів районних адміністрацій. Згідно з п. 4 даного рішення, на підставі рішень виконавчого комітету, розпоряджень голови ради, голови виконкому, наказів директора департаменту економічної політики та ресурсів, розпоряджень районних адміністрацій управлінням комунального майна, укладаються договори оренди нежитлових приміщень у трьох примірниках, один з яких передається в ЖЕК, на території якого знаходиться об?єкт оренди. Отже, відповідно до положень законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, для безоплатного використання нежитлових приміщень комунальної форми власності, необхідно укласти договір оренди з Управлінням комунального майна. Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується відповідачем, жодних договорів оренди з [PERSON] щодо використання вказаного нежитлового приміщення Управлінням комунальної власності не укладалось. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача, що винесення розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 22.10.1999 № 1076, не може бути єдиною правовою підставою для надання в користування нежитлового приміщення підвалу під індексом 16-1 загальною площею 11,6 кв.м. відповідачу, без укладення договору оренди між сторонами. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №943 від 13.10.2023 «Про втрату чинності розпоряджень голови Личаківської районної адміністрації», було визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 22.10.1999 №1076 «Про надання нежитлового приміщення в користування під господарські потреби на [ADDRESS] ». Листом від 21.10.2022 №33-вих-88413 Личаківська районна адміністрація ЛМР повідомила [PERSON] про втрату чинності розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 20.10.1999 № 1076 та попередила про необхідність звільнення займаного приміщення протягом одного місяця. Даний лист особисто отримано відповідачем 25.10.2022. 29.11.2022 комісією у складі представника Личаківської районної адміністрації, заступника директора ЛКП «Господар» та майстра виробничої дільниці ЛКП «Господар» було проведено обстеження нежитлового приміщення, загальною площею 12,0 кв.м, за адресою [ADDRESS] , в ході якого було встановлено, що нежитлові приміщення [PERSON] не звільнені. Також, 16.08.2022 працівником Управління комунальної власності спільно з представником ЛКП «Господар» було проведено обстеження нежитлове приміщення під індексом 16-1, загальною площею 11,6 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , в ході якого було встановлено, що дані приміщення використовують мешканці вищевказаного будинку згідно розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 20.10.1999 № 1076, а саме [PERSON] . На момент подання позову, відповідач продовжує використовувати дані приміщення. Згідно зі ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України, врегульовані питання здійснення права власності. Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов?язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно ч.3 ст.116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до п.4.66 додатку 3 Положення про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затверджене рішенням виконавчого комітету від 01.11.2016 №977 (зі змінами), до повноважень районної адміністрації належить звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що незаконне володіння відповідачем зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об?єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто, Львівська міська рада в особі уповноваженого нею виконавчого органу Управління комунальної власності - позбавлена, передбаченого ст.ст. 13, 41, 141 Конституції України, ст. 319 Цивільного кодексу України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об?єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють органи місцевого самоврядування. Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Незаконне володіння Відповідачем об?єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє в повній мірі розпоряджатись вказаним об?єктом, вирішувати питання про подальше користування ним тощо. На підставі вищеперелічених обставин та законодавчих положень, Позивач має достатні підстави для звернення до суду із вимогою про звільнення Відповідачем самовільно зайнятих нежитлових приміщень. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, що сторона відповідача фактично доводи позивача не заперечили та не спростували. Інші, наведені у письмових поясненнях заперечення сторони відповідача, не спростовують зазначених висновків суду. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засідання, відповідачем не спростовані, а тому позов слід задовольнити та зобов`язати [PERSON] звільнити шляхом виселення самовільно зайняте нежитлове приміщення підвалу під індексом 16-1, загальною площею 11,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, що складають 2\~684,00 грн.

Outcome: approved