Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

23.04.2024 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] цілком свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не готують їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування дітям, не спілкуються з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не дають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти, не створюють належних умов для проживання та розвитку дітей, не цікавляться їх здоров`ям та нехтують їхніми потребами. У зв`язку з цим, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були поставлені на облік Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як діти, які опинились у складних життєвих обставинах. Діти не мають реєстрації місця проживання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином були запрошені на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, однак не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надали. Питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, надано висновок про доцільність позбавлення їх батьківських прав, у зв`язку з тим, що вони ухиляються від виховання та утримання дітей. 23.04.2024 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позову заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В. 30.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва вказану цивільну справу № 755/7056/24 (провадження № 2/755/4762/24) передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва для подальшого розгляду. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у порядку загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання, учасникам справи роз`яснено право подання заяв по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.07.2024 року цивільна справа за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передана за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. 12.09.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа, яка передана в провадження судді Коваленко І.В. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 16.10.2024 року прийнято цивільну справу за позовом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, до свого провадження. Продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено підготовче судове засідання на «28» листопада 2024 року на 10:00 годину. 28.11.2024 року з метою непорушення процесуальних прав учасників процесу, від яких відсутні відомості про вручення їм примірника копії позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження, підготовче засідання відкладено до 22.01.2025 року. Під час підготовчого провадження відзив чи заперечення на позов відповідачами не подані. 22.01.2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 03 березня 2025 року на 10 год. 00 хв. У судове засідання викликано учасників справи, третю особу, а також свідків: [PERSON] , а також неповнолітню [PERSON] та малолітнього [PERSON] . 03.03.2025 року, у зв`язку з першою неявкою відповідачів у судове засідання для розгляду справи по суті, про яких були відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, судове засідання відкладено до 02 квітня 2025 року на 10 год. 30 хв. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка досягла 16-річного віку, у судовому засіданні в порядку ст.171 СК України пояснила, що приблизно з 2019 року вона разом із матір`ю, сестричкою та братиком проживали в одній кімнаті за адресою: [ADDRESS] . Цю кімнату мати орендувала. До школи її матір не влаштовувала, хоча вона увесь час про це її просила. Скільки себе пам`ятає, вони увесь час змінювали місце проживання. Мати примушувала сидіти її з молодшими сестричкою та братиком вдома. Мати могла піти з дому і повернутись через три доби, а в цей час вони могли сидіти вдома без їжі, і щоб бути ситими пили звичайну воду з під крану. За її відсутності вона вимушена була готувати всім їжу собі. Однак, їжа у них була не завжди, зазвичай її не було. Часто продукти харчування привозив рідний батько її братика [PERSON] - [PERSON] . До помешкання ніколи не могли зайти працівники соціальних служб, тому що мати забороняла їй відчиняти їм вхідні двері. До медичних закладів мати її з братом та сестрою не водила. У її присутності мати малювала на столі білим порошком полоси, над ними нахиляла голову і сильно нюхала, наразі вона вже розуміє, що це мати вживала наркотики. Після чого мати ставала рухливіше. Потім її стан погіршувався, вона починала кричати на молодших дітей, а її била шнурком з-під зарядки від мобільного телефону, рукою по животу. Від того вона плакала, але її дуже боялася. Мобільного телефону не мала, тому звернутися за сторонньою допомогою не могла. Також мати разом із господарем квартири [PERSON] постійно вживали спиртні напої. Матір виводила її на вулицю та примушувала просити у сторонніх осіб гроші. Коли хтось їй давав гроші мати одразу у неї їх забирала. Господар квартири завжди був злий та п`яний. У нього вони їжу не просили. Після початку війни мати вивезла їх до Польщі, де через відсутність наркотиків, мати почала зловживати спиртними напоями, вела такий же спосіб життя, як і в Києві. Спочатку мати влаштувалась на роботу в якійсь офіс мити підлогу, але згодом на роботу ходити довелось їй, бо мати запивала, а грошей не було. Тоді їх вигнали з Польщі за погану поведінку мами, і вони повернулись до Києва. 05.09.2022 року приблизно о 16.00 годині до них приїхав [PERSON] (біологічний батько [PERSON] ) разом із другом. Він хотів забрати до себе [PERSON] в Чернігівську область, де він проживає, щоб влаштувати його до школи. Вона попросила, щоб [PERSON] забрав їх з квартири від матері разом із молодшою сестричкою [PERSON] , тому що більше не хотіла проживати разом із нею. Він погодився. Вони із ним разом вийшли з квартири. У подальшому працівники поліції Деснянського УП ГУНП України в м. Києві склали акт і її разом із [PERSON] відвезли їх до лікарні. Просила позбавити матір батьківських прав щодо неї. Малолітній [PERSON] , [INFO] , який досяг 11-річного віку, у судовому засіданні в порядку ст.171 СК України пояснив, що наразі він проживає в селі з бабусею та дідусем, які є батьками його тата [PERSON] . Тато до нього приїжджає на 2-3 дні кожного місяця. З бабусею йому найкраще. Про маму пам`ятає те, що вона приводила додому різних чоловіків, змушувала з ними спілкуватися, а сама в цей час крала їхні гаманці. Памятає, як мати била їх зарадним пристроєм від телефону, кабелем, пила пиво, коньяк, нюхала якийсь порошок, ще якісь уколи робила. Чому вона не водила їх до школи, він не знає. Мати їх зачиняла на замок. Коли приїхав одного разу до нього його тато, то він забрав їх: його та його сестер [PERSON] та [PERSON] . Сказав , що пам`ятає, що [PERSON] народила його, але те, що вона робила і робить, таке не пробачається. Просив матері його не віддавати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є біологічним батьком [PERSON] . Із [PERSON] шлюб не укладав. [PERSON] проживав в с. Волосківці, куди приїздила [PERSON] та забирала дитину. На початку війни вона зателефонувала та стала вимагати привезти [PERSON] докордону, щоб вона мала можливість вивезти дітей до Польщі. [PERSON] 18.08.2022 року разом із дітьми повернулася в Україну. Дітей вона в м. Києві на навчання не влаштовувала. Не дозволяла [PERSON] повертатися в с.Волосківці. [INFO] він зателефонував [PERSON] , щоб привітати її з днем народження, повідомив, що приїде в гості до них разом із своїм другом. Коли приїхали до них, в квартирі були всі діти та господар квартири [PERSON] . Матері у помешканні не було. [PERSON] попросила вивезти її та [PERSON] з [PERSON] з квартири. Вона забрала їх свідоцтва про народження. Всі діти разом із ними вийшли на вулицю. [PERSON] у той день він не бачив. Діти розповіли, що вона їх била. [PERSON] розповів, що мати заставляла їх просити у перехожих гроші, їжі зазвичай у них не було. Вони йому розповідали, що [PERSON] постійно залишала [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] , яка ніде не навчалась та постійно була з ними вдома. [PERSON] дуже просив не залишати його з матір`ю. 06.04.2023 року Подільським районним судом міста Києва ухвалене заочне рішення, яким його визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Однак, внести зміни до актового запису про народження своєї дитини йому не вдалось, оскільки в органах реєстрації актів цивільного стану йому повідомили, що такі зміни вже відбулись на підставі заяви іншого чоловіка, яким в подальшому, як він з`ясував, виявився [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Карпенко І.Б. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково пояснила суду, що [PERSON] є її та її чоловіка рідним та єдиним онуком, проживає разом із ними з 2015 року у селі Волосківці. За її заявою [PERSON] був влаштований до них в родину. Онук відвідував дитячий садочок, зараз навчається у Волосківської гімназії. Мати дитини [PERSON] не зацікавлена у тому, щоб [PERSON] навчався. Вона постійно намагалася його від них забрати, перешкоджаючи дитині таким чином відвідувати навчальний заклад. [PERSON] агресивна, психічно неурівноважена, зловживає алкоголем та наркотиками. Вона б`є своїх дітей, веде аморальний спосіб життя, ніколи ніде не працювала. Завжди була проти того, щоб її син [PERSON] встановив своє батьківство стосовно [PERSON] , всіляко цьому перешкоджала. Не погоджувалася на проведення експертизи. Сину з цієї підстави суд повертав позовні заяви. [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] від 27.10. 2017 року надавала їй письмовий обов`язок, в якому зазначала, що вона згодна на проживання у неї [PERSON] та у найближчий час обіцяла влаштуватися на роботу, орендувати житло та забрати [PERSON] для сумісного проживання. Проте, одного разу, [PERSON] приїхала до неї додому з якимись чоловіками, які були одягнуті в балаклави, один з них вдарив її в голову, від удару в неї запаморочилось в голові, вона впала, після чого вона виявила, що [PERSON] забрала її онука. 30.08.2020 [PERSON] надавала письмову згоду на проживання сина [PERSON] в родині біологічного батька [PERSON] . Всі ці 11 років, оскільки [PERSON] не мала постійного місця проживання, часто змінювала адреси, то їм доводилося прикладати багато зусиль, щоб не втратити зв`язок з дитиною та й саму дитину, яка є її єдиним онуком, за кращу долю якого вони борються. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Станом на час розгляду справи згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (№562380 від 25.04.2024 р) відповідачка [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак 17.05.2016 року знята з реєстрації. Згідно відповіді з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА, відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 20.07.2004 року по 19.02.2024 року за адресою: [ADDRESS] . На вказані адреси, як на останні відомі місця реєстрації фізичних осіб - відповідачів [PERSON] та [PERSON] , судом надсилались рекомендовані повідомлення про судовий розгляд разом з ухвалою про відкриття провадження та примирником позовної заяви з додатками, однак відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, відзив на позов не подали, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судові повістки, що направлялися на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (№562390 від 25.04.2024 р) відповідач [PERSON] , [INFO] , з 11.03.2021 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу відповідачу [PERSON] судом надсилались рекомендовані повідомлення про судовий розгляд разом з ухвалою про відкриття провадження та примирником позовної заяви з додатками, відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що направлялися на адресу зареєстрованого місця проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Інформація про розгляд справи розміщувалась на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене та позицію представника позивача, у судовому засіданні встановлені підстави відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому сторонам надана можливість представити свою позицію по справі під час судового провадження за умов, які не ставлять їх в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною, що в свою чергу відповідає розумному балансу їх інтересів та дотриманню розумних строків розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, третю особу [PERSON] , з`ясувавши фактичні обставини справи, допитавши свідків [PERSON] , неповнолітню [PERSON] та малолітнього [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. (стаття 1 Сімейного кодексу України) Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. (стаття 3 Сімейного кодексу України. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. (ч. 1 ст.121 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач по справі громадянка України [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Походження неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , підтверджується актовим записом про народження №32789, складеним 25.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, про що 21.12.2022 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.51-55 т.1). Походження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , підтверджується актовим записом про народження №574, складеним 17.12.2023 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що 25.04.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.56-63 т.1). Походження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , підтверджується актовим записом про народження №1031, складеним 03.05.2019 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що 20.04.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повторно видано свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с.64-70 т.1). Щодо походження дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батьків судом встановлено наступне. Походження неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] , [INFO] , підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00027315290 від 06.08.2020 року, згідно з яким державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного Кодексу України. Підставою для запису відомостей про батька слугувало свідоцтво про шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №61 від 27.10.2007 року, складний виконкомом Немішаєвської с/р Бородянського району Київської області. (а.с.53 т.1) Державна реєстрація народження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до статті 135 Сімейного Кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я), а саме: запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений на підставі заяви [PERSON] , [INFO] (біологічного батька дитини), тобто прізвище батька - « [PERSON] » записано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини - « [PERSON] » записані за вказівкою заявника, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00039412975 від 25.04.2023 року (а.с.57 т.1) Державна реєстрація народження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до статті 135 Сімейного Кодексу України, а саме: запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений на підставі заяви матері [PERSON] від 02.05.2019, тобто прізвище батька - « [PERSON] » записано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини - « [PERSON] » записані за вказівкою матері, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00039348954 від 20.04.2023 року (а.с.65 т.1) У подальшому органами державної реєстрації актів цивільного стану вносились зміни до актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі наступного. Щодо внесених змін до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , судом встановлено наступне. Так, 22.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис від 22.02.2023 року № 313. 09.03.2023 року, на підставі заяви [PERSON] про визнання батьківства №28/33.4-37 від 22.02.2023 року, та відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України, Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внесено зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: у відомостях про дитину: по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; у відомостях про батька: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] », дата народження з «інформація відсутня» змінено на « [INFO] », РНОКПП з «інформація відсутня» змінено на « [NUMBER] »; місце проживання з «інформація відсутня» змінено на « [ADDRESS] ». У відомостях про підстави державної реєстрації народження з «Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я)» змінено на «Відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України» (а.с.59-60 т.1) 06.04.2023 року Подільським районним судом міста Києва ухвалене заочне рішення у цивільній справі № 755/11237/22, яким частково задоволенопозов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства. Вказаним рішенням визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Мурманськ, громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Київ. Зобов`язано Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області актового запису №574 від 17.12.2013 року про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , а саме: - виключити з відомостей про батька дитини відомості про [PERSON] ; - батьком дитини записати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Мурманськ, громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , запис №19811220-08495, орган, що видав №8026; - змінити прізвище дитини зі « [PERSON] » на « [PERSON] ». У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. Як встановлено судом в мотивувальній частині заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 06.04.2023 року: «з лютого 2012 року сторони почали проживати разом і вести спільне господарство, жили сімейним життям без реєстрації шлюбу. [INFO] відповідач в м. Києві народила сина [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.10.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Прізвище дитини записано - [PERSON] , по-батькові - [PERSON] . У графі «батько» вказано - [PERSON] . Згідно Витягу з реєстру територіальної Менської громади від 21.10.2022 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, що підтверджується: ...-довідками виконкому Волосківської сільської ради Менського району Чернігівської області, відповідно до яких [PERSON] , 07.12.2013 року проживає з 20.05.2015 року без реєстрації в сім`ї батька дитини [PERSON] в [ADDRESS] разом з дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] …-довідками №26 від 16.11.2020 року, №6 від 17.01.2022 року, №105 від 19.09.2022 року, згідно яких [PERSON] , 07.12.2013 року є учнем Волосківської гімназії Менської міської ради. До матеріалів справи долучена письмова заява відповідача - [PERSON] , якою вона відповідно до ст. 151 СК України дала згоду на тимчасове проживання [PERSON] , [INFO] , в сім`ї його біологічного батька - [PERSON] , [INFO] , разом з біологічною бабусею - [PERSON] , [INFO] . Крім того, до матеріалів справи долучене письмове зобов`язання, підписане [PERSON] , згідно з яким вона передала свого сина [PERSON] , [INFO] , на тимчасове проживання бабусі [PERSON] , [INFO] , та зобов`язалась найближчим часом орендувати житло, влаштуватись на роботу та забрати дитину. Звідси слідує висновок, що відповідач визнавала факт батьківства позивача, про що свідчить вказана письмова заява, достовірність якої відповідач не оспорює. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Менській районній державній адміністрації №16 від 04.03.2016 року визнано за доцільне тимчасове проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ї [PERSON] , [INFO] , до вступу в законну силу рішення суду по визнанню факту батьківства її сином - [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку генотипоскопічного дослідження за №36203 від 19.10.2022 року встановлено, що вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] в рамках проведеного дослідження не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає. 99,999994 %.» За нормою ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається зі змісту заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 06.04.2023 року, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання свого батьківства щодо [PERSON] - [INFO] , тобто ще до реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яка відбулась 22.02.2023 року, та до подання [PERSON] заяви про визнання батьківства №28/33.4-37 від 22.02.2023 року щодо [PERSON] . 25.04.2023 року на запит Служби Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано повторне свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] (актовий запис від 17.12.2013 №574) в якому зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.56 т.1) У судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснив суду, що він, з метою виконання заочного рішенняПодільського районного суду міста Києва від 06.04.2023 року, після набрання ним законної сили, звертався до Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення змін до складеного актового запису №574 від 17.12.2013 року про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , однак працівники відділу державної реєстрації повідомили йому, що вказане рішення суду виконати неможливо, у зв`язку з тим, що 09.03.2023 року до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] вже були внесені зміни на підставі заяви [PERSON] про визнання батьківства №28/33.4-37 від 22.02.2023 року. Таким чином, дата «09.03.2023 року», якою внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану зміни до складеного актового запису №574 від 17.12.2013 року про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви [PERSON] про визнання батьківства №28/33.4-37 від 22.02.2023 року, передувала даті «[INFO] », якою ухвалено заочне рішення Подільського районного суду міста Києва та подальшій даті набрання ним законної сили. Щодо внесених змін до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , судом встановлено наступне. 04.03.2023 року, на підставі заяви батька та матері про визнання батьківства від 22.02.2023 року, та відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою), Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внесено зміни до актового запису №1031 від 03.2019 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: у відомостях про дитину: по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; у відомостях про батька: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] », дата народження з «інформація відсутня» змінено на « [INFO] », РНОКПП з «інформація відсутня» змінено на « [NUMBER] »; місце проживання з «інформація відсутня» змінено на « [ADDRESS] ». У відомостях про підстави державної реєстрації народження з «Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері)» змінено на «Відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України» (а.с.67-68 т.1) 20.04.2023 року на запит Служби Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано повторне свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] (актовий запис від 03.05.2019 №1031) в якому зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 05.09.2022 року працівниками поліції сектору ювенальної превенції Деснянського УП ГУНП України у м. Києві складено Акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, зі змісту яких вбачається, що на території Деснянського району м. Києва виявлені діти [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що діти проживали із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим дітей було доставлено та передано до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №2» (а.с.34-35, 37-38 т.1). 06.09.2022 року КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №2» письмово повідомило Службу у справах дітей Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про перебування дітей [PERSON] та [PERSON] , залишених без батьківського піклування, у «Київській міській дитячій клінічній лікарні №2» та одночасно просило вирішити питання щодо влаштування дітей та надання дозволу на медичне втручання. (а.с.33, 36 т.1) 08.09.2022 року Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на підставі отриманого від КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №2» направила Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлення медичного закладу та акти поліції та одночасно просила вирішити питання про подальшу долю дітей, залишених без батьківського піклування, [PERSON] та [PERSON] , та у разі необхідності захистити їх права та інтереси. (а.с.31-32 т.1) 09.09.2022 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась неповнолітня [PERSON] із письмовоюзаявою про позбавлення її матері [PERSON] батьківських прав стосовно неї та її малолітньої сестрички [PERSON] та братика [PERSON] , повідомила, що останній раз відвідувала навчальний заклад у 4 класі; на даний час їй 14 років і вона ніде не навчається; мати примушувала її 3 роки доглядати за молодшим братиком і сестричкою; просила не надавати матері дозвіл на їх відвідування; не надає згоду на виїзд з мамою у будь-яку іншу країну, просить залишити її в Україні, а матір позбавити батьківських прав та влаштувати їх до державного закладу. (а.с.27-30 т.1) 13.09.2022 року головний спеціаліст відділу захисту прав дітей Науменко І.І. звернулась до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із доповідними, в яких, з метою захисту прав та інтересів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вважала за доцільне поставити останніх на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. (а.с.24-26 т.1) Таким чином, на підставі доповідної головного спеціаліста відділу захисту прав дітей Науменко І.І., на виконання постанови КМУ №866 від 24.09.2008 р. «Про питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини, та відповідно до «Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження», затвердженого постановою КМУ №585 від 01.06.2020, на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебувають діти, які опинились у складних життєвих обставинах: неповнолітня [PERSON] , [INFO] , малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наказом Служби від 08.06.2023 «Про внесення змін» у накази від 13.09.2022 року №9 та від 15.09.2022 року № 10. (а.с.18-19, 22-23 т.1) Діти не мають адреси зареєстрованого місця постійного проживання. 19.09.2022 року неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] відповідно до акту про факт передачі дитини влаштовані до Центру соціально- психологічної реабілітації Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), розташованого за адресою: місто Київ, вул. Полярна, 7-а (а.с.40-44 т.1). Малолітній [PERSON] відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Менській районній державній адміністрації від 04.03.2016 року №16 влаштований в сім`ю баби [PERSON] , до вступу в законну силу рішення суду по визнанню факту батьківства її сином [PERSON] . На даний час фактично дитина проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчається у Волосківській гімназії Менської міської ради, отримує медичну допомогу лікаря у с. Волосківці, відповідно до укладеної декларації. (а.с.142-143 т.1) Мати дітей - відповідач по справі [PERSON] з 17.05.2016 року не має офіційно зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , не працює. Згідно повідомлення Дніпровського районного в місті Києві Центру соціальних служб від 04.10.2022 3103/42-786 вбачається, що сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом в період з 14.07.2020 до 08.09.2020; соціальний супровід було закрито без досягнення результату, за порушення умов договору; 27.09.2022 року спеціалістами Центру було здійснено вихід за місцем проживання сім`ї, двері ніхто не відчинив, для гр. [PERSON] залишено повідомлення в поштовій скриньці; станом на 04.10.2022 на повідомлення ніхто не відреагував. (а.с.132 т.1) Відповідач по справі [PERSON] , який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але у вказаній квартирі ніколи не проживав, його фактичне місцезнаходження встановити не надалося можливим, що підтверджується повідомленням відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції та відповіддю Служби у справах дітей та сім`ї Бучанського району Київської області Ірпінської міської ради. (а.с.133-137 т.1) Окрім того, згідно відповіді відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху. (а.с.136 т.1) 09.09.2022 року Службою із [PERSON] проводилась профілактична робота, під час якої роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей та попереджено про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. (а.с.47-48 т.1) З наданих 09.09.2022 року [PERSON] письмових пояснень, вбачається що відповідачка [PERSON] офіційно не працює. Має трьох дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Біологічним батьком [PERSON] є [PERSON] . Пояснила, що раніше проживали в квартирі у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який на той час був її цивільним чоловіком. На початку війни вона разом із дітьми виїхала до Польщі. 19.08.2022 року повернулися до України. 05.09.2022 року [PERSON] приїхав до них, взяв дітей на вулицю погуляти та більше не повернув. Ввечері їй зателефонували з поліції Деснянського району м. Києва та повідомили, що [PERSON] оформлює дітей у лікарню, а потім до притулку. Також додала, що діти не були нею оформлені до школи та садочка, вона ж повернулася до України оформити документи, а потім знову повернутися з ними до Польщі. (а.с.49-50 т.1) Згідно повідомлення управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.09.2022 року, [PERSON] згідно електронної бази даних станом на 16.09.2022 року на обліку не перебуває допомог не отримує. (а.с.101 т.1) Відповідно до повідомлення відділу охорони здоров`я Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.11.2022 року, декларацій з лікарями первинної ланки [PERSON] не укладено. (а.с.102 т.1) 21.10.2022 року постановою Дніпровського районного суду міста Києва [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 184 КУпАП (відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. (а.с.89-90 т.1) 16.02.2023 року спеціалістами відділуСлужби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з метою соціально-побутового захисту прав дітей, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено Акт №24 обстеження умов проживання, з якого вбачається, що в однокімнатній квартирі чисто, на підлозі в кімнаті килим, двоспальне ліжко, розкладне крісло на 1 особу; є працюючий холодильник, шафа; дитячі речі відсутні на момент огляду. (а.с.76-77 т.1) З наданих 16.02.2023 року [PERSON] письмових пояснень, вбачається що з 09.01.2023 року вона фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із цивільним чоловіком [PERSON] . Раніше проживала за адресою: [ADDRESS] та з 07.09.2022 року не проживає. Зазначила, що паспорт в неї відсутній, тому дітей у державному закладі не відвідує. Вказувала, що раніше тимчасово була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак ніколи там не проживала та не проживає, лише мала реєстрацію. Її діти не мають реєстрації місця проживання в м. Києві. Батька доньки [PERSON] бачила останній раз приблизно 8-9 років назад. Стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] є одинокою матір`ю. (а.с.73-74 т.1) У наданих 06.03.2023 року письмових поясненнях [PERSON] повідомила, що 22.02.2023 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який є військовослужбовцем ЗСУ. Більше ніяких пояснень надавати бажання не виявила. (а.с.75 т.1) Лише 06.03.2023 року [PERSON] надала паспорт громадянки України ( [NUMBER] ) та звернулася із заявою до Служби про надання їй дозволу на відвідування дітей у державному закладі, на що отримала дозвіл. 09.03.2023 року Службою із [PERSON] проводилася профілактична робота, під час якої роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей та попереджено про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. [PERSON] під час спілкування проявляв агресію, від підпису у попередженні відмовився. (а.с.98-99 т.1) 09.03.2023 року [PERSON] , згідно наданих письмових пояснень, повідомив, що він є військовослужбовцем ЗСУ військової частини [NUMBER] . Уклав шлюб із [PERSON] , яка має трьох дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом із дружиною вони прийняли рішення щодо усиновлення ним дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.100 т.1) Згідно довідки, складеної начальником Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщуком О. 27.04.2023 року, вбачається, що до нього на особистий прийом звернувся громадянин [PERSON] , який розповів, що 22.02.2023 року зареєстрував шлюб із громадянкою [PERSON] , з якою проживають за адресою: [ADDRESS] , та одночасно зазначив, що після реєстрації шлюбу із [PERSON] , за її згодою, у відділі РАЦС написав заяву та визнав батьківство стосовно її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Водночас повідомив, що не є біологічним батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . (а.с.78 т.1) 08.05.2023 року Центр соціально-психологічної реабілітації дітей повідомив Службу у справахдітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про наступне: « [PERSON] та [PERSON] перебувають у закладі з 19.09.2022 року по теперішній час. На протязі 6 місяців мати [PERSON] долею доньок не цікавилася. Вперше за дозволом на відвідування дітей звернулася до Служби у березні 2023 року. Отримавши дозвіл вона періодично пропускала попередні домовлені візити та неодноразово приходила до закладу в непризначений час. [PERSON] до Центру супроводжував громадянин [PERSON] , якого [PERSON] відрекомендувала, як біологічного батька [PERSON] та [PERSON] . Зі слів дітей вони вперше бачили цього чоловіка і не хотіли з ним спілкуватися. Під час візитів [PERSON] психологічно тиснула на доньок, вимагаючи відмовитися від раніше написаних пояснень про жахливі відношення, залишення у небезпеці. Після даних зустрічей психоемоційний стан дітей значно погіршувався. Спостерігалися тривожність, страх, невротичні прояви.» Зважаючи на викладені обставини, Центр звернувся до Служби із листом, в якому зазначив, що подальші візити [PERSON] є недоцільними. Водночас повідомили Службу, що відвідування [PERSON] дітей [PERSON] та [PERSON] не є доречним, так як діти проти спілкування. (а.с.80-81 т.1) 03.05.2023 року та 27.03.2024 року Центром соціально-психологічної реабілітації дітей складено психолого-педагогічну характеристики на дітей [PERSON] та [PERSON] , в якій зазначено, що [PERSON] не виявляла бажання спілкуватися з мамою та повертатися до неї. Дитина уникає розмов про матір або згадує, як мати відносилася до дітей, коли усі були разом: била по губам; надовго залишала усіх трьох дітей без нагляду; не оформлювала старших дітей у школу; вживала наркотичні речовини та алкоголь. [PERSON] проговорювала психологу та вихователям, що бачити матір не бажає та хоче залишатися у Центрі соціально-психологічної реабілітації, навчатися надалі та поступати до інституту. Дитина часто повторює психологу: «Я знаю, що мати не зміниться», «Я не хочу бути з нею, краще залишуся тут» (мається на увазі ЦСПРД). Матері Службою у справах дітей та сім`ї 09.03.2023 року було надано дозвіл на відвідування дітей. За час відвідування періодично пропускала зустрічі або приходила не у свій час, тим самим перешкоджала проходженню реабілітації іншим вихованцям. Під час зустрічей [PERSON] з матір`ю спілкуватися відмовляється. На запитання [PERSON] майже не відповідає. Після зустрічей плаче, стає тривожною, та уникає спілкування з іншими. У травні 2023 р. [PERSON] взагалі відмовилася бачити матір. Декілька разів [PERSON] приходила до ЦСПРД з чоловіком, який називав себе [PERSON] та стверджував, що він батько дітей. За словами [PERSON] , вона перший раз бачить цього чоловіка, не знає його взагалі, спілкуватися з ним дівчинка категорично не хоче. Під час зустрічі з дітьми [PERSON] використовує маніпулятівні прийоми та намагається психологічно тиснути на Лізу, в деяких ситуаціях психологом було помічені скриті погрози дитині від матері, а саме жінка проговорювала: « [PERSON] , скажеш на суді так, як треба, і я заберу вас усіх додому». Спостерігаючи за емоційний станом [PERSON] , після зустрічей з матір`ю, стало помітно, що психологічний стан дитини погіршується. Дівчинка стала тривожною, погіршилася її поведінка у колективі, спостерігаються невротичні прояви (почала смоктати палець вночі та вдень), проявляються агресивні дії по відношенню до інших дітей ЦСПРД. Все це свідчить про те, що зустрічі з матір`ю негативним чином впливають на малолітню дитину. На цій підставі Центр вважає недоцільним продовжувати відвідування [PERSON] та [PERSON] (а.с.82-83, 86 т.1) 11.05.2023 року Службою дозвіл на відвідування [PERSON] дітей у Центрі був відкликаний. (а.с.79 т.1) 20.06.2023 року Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України поінформовано Службу щодо відповідача [PERSON] , [INFO] , про наступне: «19.07.2012 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка) до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 16.06.2014 року Білоцерківським міським судом Київської області засуджений за ч.2 ст. 153 КК України (насильницьке задоволення пристрасті неприроднім способом щодо неповнолітньої), до 7 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 19.07.2012 року Дніпровського районного суду м. Києва. Загальний строк покарання - 8 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 14.08.2014; 04.02.2016 Бориспільським міським судом Київської області вирок переглянуто. На підставі ч. 5 ст.72 КК України зараховано строк перебування під вартою з 20.02.2014 до 14.08.2014. Звільнено 27.08.2021 у зв`язку з відбуттям покарання; 28.04.2023 року Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту). 28.04.2023 направлено до суду з обвинувальним актом.» (а.с.116, 119-131 т.1) На момент розгляду даної справи по суті Печерським районним судом м. Києва по справі №757/19080/23-к стосовно [PERSON] обвинуваченого за ч.1 ст. 309 КК України справа не розглянута. 25.10.2023 року судом постановлено ухвалу про привід [PERSON] , що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень. 10.10.2023 року, згідно повідомлення [INFO] , отриманого на запит Служби, вбачається, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 13.04.2023 року №75 солдат [PERSON] самовільно залишив військову частину 03 березня 2023 року. За даним фактом було проведено службове розслідування (наказ командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 08.05.2023 року № 759/нод). Враховуючи, що в діях солдата [PERSON] вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану), військовою частиною військовою частиною [NUMBER] були направлені повідомлення та матеріали службового розслідування до територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, керівнику Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, начальнику Східного територіального управління ВСП. (а.с.112-115 т.1) 23.01.2024 року командиром військової частини [NUMBER] на запит Служби надано інформацію, відповідно до якої 02.01.2024 року слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження, передбачене ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України за № 62024170030000002. На підставі вищезазначеного солдата [PERSON] з 02.01.2024 наказом командира військової частини [NUMBER] увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, призупинено строк військової служби. (а.с.117-118 т.1) 15.03.2024 року на запит Служби головою правління ЖБК «Супутник», до якого відноситься будинок за адресою: [ADDRESS] , надано довідку-характеристику щодо [PERSON] та [PERSON] , у якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає в квартирі [ADDRESS] , власником якого є його мати [PERSON] . Будинок обслуговує житлово-будівельний кооператив «Супутник». [PERSON] не зареєстрований за цією адресою, проживає разом із [PERSON] . Зі слів [PERSON] познайомився із [PERSON] під час військової Служби у ЗСУ, з якою проживають за вказаною адресою. В цій родині простежується тенденція до конфліктності та нервозності у взаєминах, та відхилення від стандартних стереотипів поведінки. В їх сім часто бувають сварки і вдень, і посеред ночі. На зауваження сусідів не реагують. Неодноразово сусіди викликали поліцію та швидку допомогу, бо були випадки поранень під час сварок, вони не відкривають двері швидкій і поліції. (а.с.200 т.1) Служба 13.09.2022 року поінформувала Дніпровське УП ГУНП України в м. Києві про те, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочинного правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України (злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування). (а.с.106-107 т.1) Відповідно до інформації Дніпровського УП ГУНП України в місті Києві, матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за №12022100040002831 від 15.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого статтею 166 КК України. 16.05.2023 року Дніпровське УП ГУНП України в м. Києві поінформувало, що по даному кримінальному провадженню триває досудове розслідування, проводяться слідчі (процесуальні) дії. (а.с.108 т.1) Як убачається зі змісту Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 17.04.2024 року (протокол засідання Комісії від 10.04.2024 №4): «До комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло подання служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі Служба) про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьками дитини [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Баткьами дітей [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2022 року за актом поліції діти [PERSON] та [PERSON] влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), де перебувають на даний час. [PERSON] відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Менській районній державній адміністрації від 04.03.2016 року №16 влаштований в сім`ю баби [PERSON] , з якою він проживає на даний час за адресою: [ADDRESS] . Службою з батьками проводилась профілактична робота, [PERSON] та [PERSON] ознайомлені з обов`язками щодо утримання і виховання дітей та попереджені про відповідальність передбачену законодавством України. Відповідно до повідомлення поліції Бучанського районного управління поліції [PERSON] за місцем проживання відсутній. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] цілком самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, дітей не відвідують, не займаються їх вихованням та утриманням, не піклуються про їх здоровся, фізичний та духовний розвиток. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином були запрошені на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, однак не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надали. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України передбачено, що батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоровся, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, відповідно до ст. 164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює що означає ухилення від виконання батьківських обов`язків. Це відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дітей» (а.с. 16-17 т.1). Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно їх дітей, ураховуючи наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки батьків у не спілкуванні з дітьми та не прийнятті ними участі у їх вихованні, оскільки відповідачі не були позбавлений інформації про місце проживання дітей, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батьків у спілкуванні з дітьми і після прийняття судом рішення про відмову у позові про позбавлення батьківських прав та попередження про необхідність змінити свою поведінку у питанні виховання дітей, відповідачі своєї поведінки відносно дітей не змінили, непереборні обставини, які не дозволяють батькам реалізовувати свої батьківські обов`язки, відсутні. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Із матеріалів справи чітку вбачається, що після судового попередження про необхідність зміни своєї поведінки по відношенню до виховання дітей, відповідачка своєї поведінки не змінила, з дітьми не спілкувалась, будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей не здійснювала. Врахувавши поведінку відповідачки [PERSON] , яка не змінилась протягом двох років з дня притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, поведінку відповідача [PERSON] , який занадто тривалий час фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, характеризуючі дані та поведінку відповідача [PERSON] , щодо якого наявні відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності, у тому числі й за насильницьке задоволення пристрасті неприроднім способом щодо неповнолітньої, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідачі дійсно намагались відновити спілкування з дітьми та брати участь у їх вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляються від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей позитивно вплине на долю дітей, забезпечить захист їх прав та інтересів. Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дітей", а також те, що відповідачі не підтримують стосунків з дітьми протягом тривалого часу, не цікавляться їхнім життям, самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та спілкування з ними, і така поведінка відповідачів не зазнала змін після прийняття судового рішення про притягнення відповідачки [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав, оскільки відповідачі свідомо ухиляються від виконання зазначених батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачам створювали перешкоди у спілкуванні з дітьми. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідачки з дітьми тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дітей в дошкільних та шкільних виховних закладах, станом їх здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. У цій справі доведено грубе нехтування відповідачами потребами своїх дітей, порушення прав дітей на належне батьківське виховання та не виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дітьми та виховання. Відповідачі не довели зміну своєї поведінки щодо дітей, реальне прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростували свідомого нехтування обов`язками батьків щодо власних дітей. Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідачі свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків зі спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, своєї поведінки протягом більш ніж двох років з моменту відібрання у них дітей не змінили, хоча мали можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дітей, однак таких заходів не вживали, що підтверджує їх неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дітей, тому позбавлення відповідачів батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дітей. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі вживають заходів щодо спілкування з дітьми, цікавляться їхнім станом здоров`я, внутрішнім світом, беруть участь у вихованні дітей. Зміни поведінки відповідачів до власних дітей не відбулось, свідомого нехтування обов`язками батьків щодо дітей не спростовано, тому наявні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України. Позбавлення відповідачів батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання в права відповідачів є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідачі не позбавлені можливості все ж таки змінити своє ставлення до дітей та їх виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлені можливості звернутись до суду із заявою про надання їй права на побачення з дітьми (ст. 168 СК України). Вирішуючи відповідний спір в частині позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року. Згідно ч. 5 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника (ст. 14 Сімейного кодексу України). Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування (ст. 246 Сімейного кодексу України). Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 Сімейного кодексу України. Виходячи з положень ч. 2 та ч. 3 ст. 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в мсті Києві державної адміністрації до відповідачів в частині стягнення з них аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, враховуючи ту обставину, що судом прийнято рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав, а заявлений до стягнення їх розмір відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи. З урахуванням відсутності в матеріалах справи відкритого рахунку на ім`я дітей, суд вважає за необхідне зобов`язати Орган опіки та піклування відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з подальшим зараховуванням аліментів на особистий рахунок малолітніх дітей. Тобто, в частині вимог про стягнення аліментів на користь особи або установи, в якій будуть перебувати діти суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості стягнення аліментів на невизначену/неконкретизовану особу. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 23.04.2024 року, саме з цієї дати мають стягуватись аліменти на утримання дітей. Крім того, суд роз`яснює відповідачам, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати щодо судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved