Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник [PERSON] (далі позивач) адвокат Дьяконова\~О.М. звернулась до суду з позовом, в якому просить: - встановити нікчемність заповіту [PERSON] , [INFO] , який посвідчений приватним нотаріусом Десятниченко О.В. 09 вересня 2020 року, зареєстрований у Реєстрі нотаріуса за № 644; - виключити зі Спадкового реєстру запис № 66384362 про державну реєстрацію заповіту [PERSON] , [INFO] , який посвідчений приватним нотаріусом Десятниченко О.В. 09 вересня 2020 року, зареєстрований у Реєстрі нотаріуса за № 644. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла бабуся її довірителя, [PERSON] , [INFO] , що проживала за адресою: [ADDRESS] . 13.04.2021 року [PERSON] звернувся до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини. 13.04.2021 року державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховською Л.М. відкрито спадкову справу №291/2021. Після відкриття спадкової справи, державний нотаріус Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховською Л.М. повідомила позивача, що 09 вересня 2020 року його бабусею складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. та зареєстрований у Спадковому реєстрі 09 вересня 2020 року за № 6844, яким вона зробила на випадок своєї смерті таке розпорядження (цитата): «... все рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] ». Згідно тексту заповіту: «Цей заповіт на прохання [PERSON] записаний з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, складено та підписано о 15-50 годині 00 хвилин в приміщенні, яке розташовано за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Полтавське шосе 96 в 2-х (двох) примірниках, перший з котрого видається заповідачу, другий примірник, що має силу оригіналу, підписаний за її дорученням [PERSON] , зберігається у справах Десятниченко О.В., приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області». Зазначений заповіт [PERSON] на користь [PERSON] був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. та зареєстрований у Реєстрі за № 644. Позивач вважає заповіт [PERSON] від 09 вересня 2020 року, складений на користь [PERSON] нікчемним, оскільки\~при його\~складанні та\~посвідченні допущені\~численні порушення,\~що в\~розумінні ст.\~1257\~ЦК України\~свідчить про\~порушення форми\~та посвідчення\~заповіту.\~Як вбачається\~з тексту\~оспорюваного заповіту,\~в порушення\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~на спірному\~заповіті міститься\~лише посилання\~на слабий\~зір заповідача\~без посилання\~на фізичні\~вади заповідача,\~які б\~перешкоджали її\~самостійно підписати\~заповіт.\~Так,\~дослівно у\~заповіті від\~09\~вересня 2020\~року записано:\~«...\~У зв`язку\~з тим,\~що [PERSON] \~зі слабим\~зором і\~не може\~особисто прочитати текст заповіту уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] та підписаний [PERSON] ». Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Разом з тим, на адвокатський запит представника позивача, адвоката Корнієнко P.O. до КНП Пісочинської селищної ради «Центр первинної медичної допомоги № 2 Харківського району» за № 315 від 20.05.2021 року було надано медичну документацію пацієнтки [PERSON] , вивчення якої не дає підстав вважати, що заповідач мала проблеми з зором, а головне, не було жодних проблем з верхніми кінцівками, тобто, заповідач могла в момент складення та посвідчення заповіту особисто його підписати. Та й взагалі, вади зору не можуть заважати поставити свій підпис на документі у графі, яка передбачає проставлення підпису, якщо зоно перед цим буде вказано нотаріусом, як це зазвичай робиться. При складанні та посвідченні заповіту від імені [PERSON] були допущені порушення щодо його форми та порядку посвідчення, зокрема заповіт підписаний не власноручно заповідачем, а [PERSON] , за відсутності підстав, передбачених частиною четвертою статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що унеможливлювали підписання тексту заповіту заповідачем, оскільки слабий зір не є хворобою або фізичною вадою, що унеможливлює підписання заповіту власноручно заповідачем. А відтак, вказане свідчить про неможливість встановлення реального волевиявлення волі [PERSON] стосовно розпорядження після своєї смерті належним їй на праві власності майна як і про факт залишення належним чином оформленого та підписаного [PERSON] розпорядження на випадок смерті щодо майна. З огляду на вказані обставини є всі підстави стверджувати про порушення порядку посвідчення заповіту [PERSON] від 09 вересня 2020 року. Приватним нотаріусом Десятниченком О.В. надано відзив на позов, в якому останній з посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що особами, які беруть участь у справах про визнання правочинів недійсними, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчують правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у зв`язку з чим просив замінити його належним відповідачем. Відповідачкою [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якій вона вважає позовні вимоги необгрунтованими, а спірний заповіт таким, що відповідав волі спадкодавиці і вчинений з дотриманням вимог закону. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2021 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області. На підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2023 р. справу передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду. Ухвалою від 10.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Харківського районного суду Харківської області Савченком Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності учасників. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з позивачем не знайома, з відповідачкою [PERSON] , сусіди. По суті справи пояснила, що [PERSON] була прабабусею [PERSON] , померла в 2020 році, свідок була знайома з нею протягом близько 10 років, їй було більше 90 років, вона жила з родиною [PERSON] , руки в неї погано працювали, не могла самостійно їсти; в основному, лежала близько року до дня смерті, мала поганий зір. [PERSON] попросила свідка підписати за бабусю заповіт, це було при нотаріусі, вдома у [PERSON] . Нотаріус питав, з ким вона мешкає, хто їй [PERSON] , перевіряв паспорт свідка. Також були присутні [PERSON] (знайомі [PERSON] ), вони теж показували паспорт, їм ставились питання про родство із заповідачкою. Текст заповіту читався уголос, його підписала свідок. Також свідок підписала за [PERSON] і довіреність. Заповіт посвідчувався у будинку Ірини. У судовому засіданні свідку пред`явлено копію спірного заповіту, свій підпис у його тексті свідок підтвердила. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до повторного Свідоцтва про смерть від 12.02.2021 (а.с.9), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 10.04.2021 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його рідної бабусі [PERSON] (а.с. 47). Згідно з копією Заповіту від 09.09.2020, [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все рухоме та нерухоме майно заповідала [PERSON] , [INFO] . Заповіт на прохання [PERSON] складено та підписано у приміщенні за адресою: [ADDRESS] , підписаний за її дорученням [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Десятниченком О.В. У зв`язку з тим, що [PERSON] зі слабим зором і не може особисто прочитати текст заповіту та підписати текст заповіту, за її дорученням текст заповіту прочитаний запрошеними нею свідками та підписаний [PERSON] (а.с. 51). На підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання (догляду) від 06.07.2016 (а.с. 184, 185) [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 53/100 частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Проаналізувавши спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. При цьому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду. При цьому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, водночас визначення належності відповідачів, а також обгрунтованості позовних вимог є процесуальним обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи. Відповідно до змісту статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою\~статті 1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої\~статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги\~шостої ЦК України\~(спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, відповідно\~статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до вимог частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі\~шостій ЦК\~немає відповідного правила. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено\~статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно з частиною 2 статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253\~цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Посвідчення заповіту при свідках врегульовано статтею 1253 ЦК України, згідно з якою: 1. На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. 2. У випадках, встановлених\~абзацом третім частини другої статті 1248\~і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. 3. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. 4. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. 5. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. 6. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Статтею 1257 ЦК України\~передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до\~статті 1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2)\~складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Як встановлено судовим розглядом, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням, як на думку позивача, встановленого порядку посвідчення заповіту від 09.09.2020 його бабусі [PERSON] на користь [PERSON] (відповідач 1), при цьому спірний заповіт позбавляє позивача права на спадкування після смерті [PERSON] . Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] про те, що у спорах про визнання правочину недійсним/нікчемним сторонами у справі є насамперед сторони правочину, а нотаріус, який посвідчив правочин, підлягає залученню до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Отже, належним відповідачем у даній справі є [PERSON] , на користь якої складено спірний заповіт, а не приватний нотаріус Десятниченко О.В., який його посвідчив, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Десятниченка О.В. слід відмовити. Проаналізувавши позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] , суд приходить до висновку про їх необгрунтованість з наступних підстав. Як убачається з тексту спірного заповіту, вимоги закону щодо порядку посвідчення заповіту при його оформленні дотримано. У зв`язку з тим, що [PERSON] через поганий зір не могла самостійно прочитати та підписати заповіт, його оформлено у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , а також підписано за заповідачку іншою особою. Вказані обставини підтверджуються як змістом заповіту, так і показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні. Таким чином, вимоги статей 207, 1248 ЦК України при оформленні спірного заповіту дотримано. Доводи позивача про те, що в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій на спірному заповіті міститься лише посилання на слабий зір відповідача без посилання на фізичні вади, які б перешкоджали їй самостійно підписати заповіт, судом до уваги не приймаються, оскільки слабий зір можна вважати фізичною вадою, яка перешкоджає прочитанню і підписанню заповіту. З аналогічних підстав не приймаються до уваги посилання позивача на безпідставність підпису заповіту іншою особою. Доводи позову про те, що ознайомленням з медичною документацією [PERSON] не встановлено підстав уважати, що вона мала проблеми з зором або проблеми з верхніми кінцівками, тобто могла самостійно прочитати та підписати заповіт, є безпідставними, оскільки чинне законодавство, зокрема, статті 207 та 1248 ЦК України, не містить вимоги про обов`язкове підтвердження медичними документами наявності в особи певних фізичних вад, які перешкоджають їй прочитати та/або підписати заповіт. Водночас враховуючи вік [PERSON] на момент посвідчення заповіту 93 роки, у суду відсутні сумніви щодо того, що вона дійсно могла мати поганий зір, що унеможливлювало прочитання та підписання нею тексту заповіту. Інші доводи позивача не мають правового значення для вирішення справи, тому судом до уваги не беруться. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження порушення встановленого законом порядку посвідчення спірного заповіту, у той же час дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги закону при посвідченні спірного заповіту дотримано. Наведене дає підстави для висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed