Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки, в якій вказував, що 13 лютого 2025 року він, у зв`язку з досягненням відповідного віку та отриманням необхідного страхового стажу, набув право на отримання пенсії за вислугу років, та звернувся з відповідною заявою до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 20 лютого 2025 року №143650011129 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів його роботи, зазначених у трудовій книжці, з підстави порушенням порядку внесення виправлення прізвища заявника у цьому документі, а також періодів роботи, зазначеній в Архівній довідці від 22 січня 2022 року №Д-57/01-16, оскільки вказана довідка видана на особу з прізвищем « [PERSON] . Оскільки в адміністративному порядку виправити зазначені неточності неможливо, а тому [PERSON] просив про встановлення факту належності йоу правовстановлюючих документів в судовому порядку. В судове засідання заявник [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтримує. Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представниця заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду пояснення, у яких просила провести розгляд справи без її участі та врахувати, що належним способом захисту прав заявника є не встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а встановлення факту наявності у заявника трудового (страхового) стажу. Суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі заявника та представників сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 13 лютого 2025 року заявник, у зв`язку з досягненням відповідного віку та отриманням необхідного страхового стажу, звернувся із заявою про призначення пенсії до Пенсійного фонду України. Проте рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 20 лютого 2025 року №143650011129 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів його роботи, зазначених у трудовій книжці, з підстави порушенням порядку внесення виправлення прізвища заявника у цьому документі, а також періодів роботи, зазначеній в Архівній довідці від 22 січня 2022 року №Д-57/01-16, оскільки вказана довідка видана на особу з прізвищем « [PERSON] . В той же час, факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів підтверджується наступними доказами: - записами в трудовій книжці щодо ім`я по батькові, дати народження заявника, які відповідають записам в його паспорті та свідоцтві про народження; - копією довідки Виробничого підрозділу служби колії Вознесенська дистанція колії Регіональної філії Одеської залізниці АТ «Укрзалізниця» від 11 лютого 2025 року №П4-13-45/013 (а.с. 14), якою підтверджено періоди роботи [PERSON] з 05 квітня 2000 року до 01 листопада 2016 року у вказаному підрозділі, що співпадають з записами в трудовій книжці; - копією витягу з розрахунку страхового стажу (а.с. 17), яким підтверджено періоди роботи [PERSON] з 05 квітня 2000 року до 01 листопада 2016 року, що співпадають з записами в трудовій книжці; - записами в трудовій книжці, що співпадають з записами в архівній довідці; - наявністю в заявника оригіналів правовстановлюючих документів; - іншими доказами. З матеріалів справи вбачається, що усунення недоліків правовстановлюючих документів в адміністративному порядку на час розгляду справи є неможливим. З положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що окреме провадження\~ це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам підвідомчі справи про встановлення факту належності особі трудової книжки та інших документів про трудовий стаж. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року у справі №733/324/21 зазначено, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Звертаючись до суду з цією заявою, заявник просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, оскільки неправильне зазначення його імені у цьому документі перешкоджає зарахувати період навчання та період роботи до страхового стажу. Іншої можливості встановити факт належності йому трудової книжки немає. Залишаючи заяву без розгляду, суди неправильно розтлумачили зміст пункту 6 частини першої\~статті 315 ЦПК України\~і не звернули увагу на те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IVЦПК України). За встановленого, оскільки єдиною підставою для відмови заявнику у призначенні пенсії є недоведення ним факту належності йому правовстановлюючих документів трудової книжки та архівної довідки, між сторонами відсутній матеріально-правовий спір, що підлягає вирішенню в судовому порядку за окремими позовними вимогами, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved