Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

18 листопада 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов позов, у якому позивач просить: 1) зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні 1/36 частиною квартири за адресою: [ADDRESS] ; 2) вселити позивача в 1/36 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2022 р. за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/36 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Право власності позивач зареєструвала в установленому законом порядку. У вказаній квартирі продовжують проживати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач неодноразово зверталась до відповідачів з пропозицією спільного користування майном, але вони відмовляються і не пускають позивачку до квартири. З цього приводу, позивачка зверталась до поліції, однак це не дало результату. Ухвалою суду від 04.12.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 30.01.2025 р. 30.01.2025 року від [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження у справі, оскільки відповідач перебуває у складі ЗСУ та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. В судовому засіданні 30.01.2025 року, суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження, оскільки відсутні докази того, що відповідач безпосередньо задіяний у військових діях. Крім того, суд звернув увагу, що заява відповідача подана через канцелярію суду в день засідання, підписана ним особисто. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не мав можливості взяти участь у судовому засіданні. 30.01.2025 року судом закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду на 10.04.2025 року, зобов`язано позивача надати додаткові докази реєстрації права власності відповідачів. 19.02.2025 року позивачем подані додаткові докази на виконання ухвали суду. В судовому засіданні 10.04.2025 року позивач і її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав. Відповідачі в судове засідання не прибули, судові повістки направлялись їм за зареєстрованим місцем проживання і були повернені підприємством поштового зв`язку без вручення через відсутність адресата. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відзиви або клопотання про відкладення засідання до суду не надходили. 04.02.2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, приймає безпосередню участь у забезпеченні національної безпеки і оборони, і тому не може приймати участь у розгляді справи. На підтвердження клопотання відповідачем надані докази перебування у складі ЗСУ, а також про безпосереднє залучення його військового формування до виконання бойових завдань. В судовому засіданні 10.04.2025 року суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача. При цьому, суд виходив із того, що у цій справі йдеться про захист права позивача на житло, що є правом, яке охороняється не тільки національним законодавством, а й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Позивачка є особою пенсійного віку. Заява відповідача подана через канцелярію суду і підписана особисто, а тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не може приймати участь у розгляді справи, зокрема і за допомогою представника. Відзиву або доказів на спростування позову, відповідач не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, за загодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи без участі відповідачів за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та доводи учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2022 р. за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/36 частини квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Вказаним рішенням також визнано право власності на 1/36 вказаної квартири за дочкою позивачки - [PERSON] . Місце проживання [PERSON] зареєстровано за зазначеною адресою з 27.03.2023 р. Право власності позивача на 1/36 частину квартири [ADDRESS] зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачі також зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і є співвласниками вказаної квартири, що підтверджено інформаційною довідкою з КП КМР «КМ БТІ» від 10.02.2025 року. 05.01.2024 року [PERSON] подала заяву до Оболонського УП ГУНП в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення з приводу перешкоджання у користуванні квартирою, ненадання доступу до квартири. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності охороняється Першим протоколом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно зі ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи знайшло підтвердження те, що позивачка має у власності 1/36 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому як власник має право доступу до свого майна, право користування ним, в тому числі і для власного проживання, право вимагати від інших осіб усунення перешкод у користуванні майном. Відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні її майном, а тому право позивача підлягає судовому захисту. Доказів на спростування позовних вимог відповідачі не надали. Оскільки частки у праві спільної власності в натурі не виділялись і порядок користування квартирою між співвласниками не визначався, позивач має право доступу до квартири в цілому, а так само і право користування нею. Тому, виходячи із вимог статті 5 ЦПК України, позов слід задовольнити з формулюванням про усунення перешкод і вселення до квартири, як об`єкта спільної часткової власності, що за змістом не виходить за межі позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В силу ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача в рівних частинах документально підтверджені судові витрати, пов`язані із наданням доказів на виконання ухвали суду, в загальному розмірі 1259,33 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved