Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

В січні 2025 року через Електронний суд позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.01.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2840407, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки за Договором. Кредитний договір був укладений в електронній формі. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належно не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №ККЛУ-10082023, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги також до відповідача за Кредитним договором №2840407 від 21.01.2022 року. Так, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 17711,97 грн, з яких: 3999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13711,98 грн заборгованість за процентами, яку позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача, а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 20 лютого 2025 року на підставі ухвали суду розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи та відсутністю у суду підтвердження про отримання відповідачем повідомлення про розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі заповненої [PERSON] . Анкети-опитувальника клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІКС ТОВ «Лінеура Україна»), 21.01.2022 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №2840407 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту становила 4000,00 грн, строк кредиту 360 днів, що може бути змінений в порядку та на умовах передбачених п. 4.2 Договору, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,99% в день, знижена процентна ставка становить 0,01% та застосовується відповідно до умов, передбачених п. 1.4.1 Договору. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта № [NUMBER] . Кредитний договір разом з Додатком №1 до нього, що містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, був підписаний [PERSON] електронним підписом М134 21.01.2022 року. (а.с. 18-25) Також [PERSON] електронним підписом М134 21.01.2022 року був підписаний Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. (а.с. 16-17) На підтвердження позовних вимог позивач надав до суду також копію Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна». (а.с. 10-14) Позичальник [PERSON] , [INFO] , була ідентифікована ТОВ «Лінеура Україна», що підтверджується копією відповідної довідки. (а.с. 26) Грошові кошти на суму 4000,00 грн 21.01.2022 року були перераховані на банківську карту відповідача № [NUMBER] , зазначену у Кредитному договорі. (а.с. 28) Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 10.08.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість за Договором №2840407 від 21.01.2022 року у загальному розмірі 17711,97 грн, з яких: 3999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13711,98 грн заборгованість за процентами. (а.с. 29-34) 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №ККЛУ-10082023, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги також до відповідача [PERSON] за Кредитним договором №2840407 від 21.01.2022 року. (а.с. 35-41) З метою досудового врегулювання спору 10.01.2025 року, позивачем було направлено на поштову адресу відповідача досудову вимогу про сплату останньою заборгованості за Кредитним договором №2840407 у розмірі 17711,97 грн, яка залишилась поза увагою позичальника. (а.с. 42) Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд в Постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 також підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №2840407 від 21.01.2022 року дійсно укладений сторонами правочину - ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, що відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судовим розглядом встановлено, що 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу\~№ККЛУ-10082023,\~на підставі\~якого відбулось\~відступлення прав\~вимоги також\~до відповідача\~ [PERSON] \~за Кредитним\~договором №2840407\~від 21.01.2022\~року.\~(а.с.\~35-41),\~про що\~свідчить також Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу. (а.с. 39) Відповідно до приписів ст.ст. 514 та 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи, що ТОВ «Лінеура Україна» як первісний кредитор свої зобов`язання за договором перед [PERSON] виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність звернення до суду. Так, [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за Кредитним договором № 2840407 від 21.01.2022 року, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 17711,97 грн, з яких: 3999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13711,98 грн заборгованість за процентами, що підтверджується відповідними розрахунками, наданими позивачем. (а.с. 29-34) Жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про сплату відповідачем заявленої заборгованості матеріали справи не містять. Також відповідач не скористалась правом на подання відзиву на позов, не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надала власний розрахунок. Отже, підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №2840407 від 21.01.2022 року у загальному розмірі 17711,97 грн, з яких: 3999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 13711,98 грн заборгованість за процентами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved