Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач Дніпровська міська рада звернулась до суду із позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння нерухомим майном. В обґрунтування\~позовних вимог\~Дніпровська міська\~рада посилалася\~на те,\~що Інспекцією\~з питань\~благоустрою Дніпровської\~міської ради\~було встановлено,\~що за\~інформацією із\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно за\~адресою:\~ [ADDRESS] , зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, які складаються з: літ.А-1-нежитлова будівля, загальною площею 114,6 кв.м, 1-4, І споруди (ворота, огорожа, мостіння, футбольне поле), на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 03.11.2020 року, за реєстровим №5561. Із деталізованої\~інформації,\~яка міститься\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~виявлено,\~що право\~приватної власності\~на нерухоме\~майно,\~яке розташовано\~за адресою:\~ [ADDRESS] , було зареєстровано 15.09.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Тетяною Федорівною за [PERSON] , а підставою для цього став договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. 14.12.2010 року, реєстровий №2046. Як вбачається із договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. 14.12.2010 року, реєстровий №2046, нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , належить дарувальнику, а саме [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1278/Н, посвідченого 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195, та зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.11.2007 року, реєстраційний номер 21063869. Згідно з офіційною інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно об`єкта за реєстраційним номером 21063869 міститься запис щодо нежитлових приміщень №1, VII, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які на підставі договору дарування, посвідченого 24.03.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М., реєстровий №2329, зареєстровані за [PERSON] . Лист-відповідь КП «ДМБТІ» ДМР від 13.06.2022 року №4037 свідчить про те, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності та технічна інвентаризація на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , не проводилась. Крім цього, відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів, що діють та/або здійснювали свою діяльність на території України, відсутня будь-яка інформація про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрілець Дмитра Васильовича. 15.09.2020 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучкової Т.Ф. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41435399, із метою реєстрації права приватної власності на нерухоме майно. Об`єктом нерухомого майна є нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Для проведення державної реєстрації разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на розгляд державного реєстратора надав: договір дарування, що посвідчений 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., реєстровий №2046; технічний паспорт нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 28.05.2018 року та лист-відповідь із КП «ДМБТІ» ДМР від 11.09.2020 року №9728, виданий на ім`я [PERSON] .. У подальшому, 16.09.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , за індексним номером: 54073792. 03.11.2020\~року [PERSON] на підставі договору дарування нерухомого майна, посвідченого 03.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., реєстровий №5561, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , набула права приватної власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101). Посилаючись на те, що право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , набуто всупереч вимогам чинного законодавства, сама ж земельна ділянка розташована на території міста Дніпра та нікому ніколи у користування чи у власність не пердавалася, а отже порушуються права Дніпровської міської територіальної громади. Позивач вважає, що наявні підстави для припинення права володіння [PERSON] нерухомим майном, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а також в усуненні перешкод Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] провести знесення нежитлових будівель із описом: нежитлова будівля літ.А-1, споруд №l-4,I, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101), що розташовані на вказаній земельній ділянці, тому просив суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] провести знесення нежитлових будівель із описом: нежитлова будівля літ.А-1, споруд №l-4,I, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101), що розташовані на вказаній земельній ділянці, та припинити право володіння [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , нерухомим майном, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: нежитлова будівля літ.А-1, споруд №1-4,I, що розташовані на земельній ділянці, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101, із закриттям розділу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шурин І.В. надав до суду пояснення, де зазначив, що на момент укладення договору дарування нерухомого майна серії НМН №182629 від 03.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2168745612101), та складання акту приймання - передавання нерухомого майна, відповідач [PERSON] , набуваючи право власності, не знала та не могла знати про обставини отримання (неотримання) в користування спірної земельної ділянки, та обставин надання дозволу на виконання будівельних робіт, а також не могла припустити наявність перешкод для переходу права власності та відчуження спірної нежитлової будівлі, тому є добросовісним набувачем спірного об`єкта нерухомого майна. Вважає, що твердження позивача про здійснення самочинного будівництва цього нерухомого майна [PERSON] , чи попередніми власниками, є бездоказовим та не встановленим фактом, так само, як є безпідставним та бездоказовим твердження про те, що під час цього будівництва було здійснено самовільне та безпідставне використання земельної ділянки, розташованої під нерухомим майном. Представник відповідача зазначив, що спірне нерухоме майно розташоване під трубами теплотраси, яка належить Придніпровській Теплоелектростанції, що була спроектована приблизно в 1950-1958х роках; теплотрасу збудовано в 1970-1980х роках. Таким чином, допоміжні споруди теплотраси та нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , були побудовані для обслуговування теплотраси, в тому числі на спірній земельній ділянці, яка була виділена під проект теплотраси та для його будівництва ще за радянських часів, що, на думку представника відповідача, свідчить про те, що ні [PERSON] , ані попередні власники та користувачі цього нежитлового приміщення не здійснювали його будівництва, а також не здійснювали безпідставне користування спірною земельною ділянкою. Крім цього, представник відповідача [PERSON] адвокат Шурин І.В. просив суд застосувати процесуальні строки позовної давності. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача Боговенко С.Ю. позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бут Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, надала додаткові пояснення та просила звернути увагу, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 24.07.1992 року № 698 надано дозвіл архітектору [PERSON] та фірмі «Фальком» на проектування та будівництво архітектурної майстерні та магазину « [INFO] » по [ADDRESS] , де зазначено, що виділена площа 250 кв.м по [ADDRESS] близько автодорожнього мосту біля підпорної стіни набережної на території не зайнятій тепломережею із наданням дозволу фірмі «Фалькон» проектування та будівництва магазину « [INFO] » понад існуючим навісом набережної площею 50 кв.м. Крім цього, рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 20.07.2001 року № 256/5 закріплено території спортивного клубу « [INFO] » для благоустрою і санітарного прибирання по [ADDRESS] , відповідно до якого за спортивним клубом «Фальком» закріплено територію площею 0,7 га та яка прилягає до основної будівлі клубу для благоустрою, обладнання відкритих спортивних майданчиків та санітарного прибирання, з дозволом СК «Фальком» тимчасово встановлення металевого еліпсу розміром 5,3*8,0 для збереження спортивних човнів, чим підтверджується надання органом місцевого самоврядування у користування спортивному клубу «Фальком» спірної земельної ділянки, а також ділянки для благоустрою території спортивного комплексу за вказаною адресою. Представник відповідача зазначає, що знесення нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , передбачає демонтаж несущих залізобетонних та огороджуючих конструкцій, естакади, що у свою чергу спричинить ризик обвалення сусідніх будівель (всієї конструкції естакади по напрямку вздовж теплотраси), а саме: руйнування естакади, порушення її просторової жорсткості, що в свою чергу також спричинить створення небезпечної ситуації з рівнем можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які перебуватимуть на об`єкті або знаходитимуться зовні. Щодо вимоги позивача про припинення права володіння [PERSON] на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , представник відповідача зазначає, що [PERSON] правомірно набула права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки договір дарування від 03.11.2020 року не визнаний нечинним чи неправомірним. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Константинов О.Г. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав до суду пояснення, де зазначив, що третя особа [PERSON] ніколи не укладала та не підписувала договір дарування, посвідчений 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., за реєстровим №2046, та договір купівлі-продажу №1278/Н, посвідчений 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195, зареєстрований Комунальним підприємством «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.11.2007 року, реєстраційний номер 21063869. Окрім цього,\~із метою\~запобігання шахрайських\~дій з\~боку невстановлених\~осіб, [PERSON] 30.08.2023 року звернулась до Солом`янського УП ГУНП у місті Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та отримала відповідний витяг з ЄРДР №12023105090001036. Також, із відповіді Міністерства юстиції України №32379/141528-33-23/37.1 від 09.10.2023 року вбачається, що ані відчужувачем, ані набувачем [PERSON] за договором купівлі-продажу №1278/Н, посвідченого 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195, не була, а відтак не могла здійснювати дарування за договором дарування, посвідченим 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. за реєстровим №2046, оскільки не володіла спірним нежитловим приміщенням. Посилаючись на вказані обставини, представник третьої особи просив суд прийняти рішення у вказаній справі відповідно до вимог чинного законодавства України. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялися в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належать нежитлові\~будівлі,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 03.11.2020 року, за реєстровим №5561 (т.2 а.с.108-111). Як зазначено позивачем у позовній заяві та не спростовано стороною відповідача, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1278/Н, посвідченого 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195. У подальшому, за договором дарування від 14.12.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., реєстровий №2046, [PERSON] було здійснено дарування нежитлових будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . У ході розгляду справи встановлено, що третя особа [PERSON] , яка, начебто, була власником нерухомого майна за вищевказаною адресою, ніколи не укладала та не підписувала договір дарування, посвідчений 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., за реєстровим №2046, та договір купівлі-продажу №1278/Н, посвідчений 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195, зареєстрований Комунальним підприємством «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.11.2007 року, реєстраційний номер 21063869. Окрім цього,\~із метою\~запобігання шахрайських\~дій з\~боку невстановлених\~осіб, [PERSON] 30.08.2023 року звернулась до Солом`янського УП ГУНП у місті Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та отримала відповідний витяг з ЄРДР №12023105090001036. Також, із відповіді Міністерства юстиції України №32379/141528-33-23/37.1 від 09.10.2023 року вбачається, що ані відчужувачем, ані набувачем [PERSON] за договором купівлі-продажу №1278/Н, посвідченого 21.10.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., реєстровий №2195, не була, а відтак не могла здійснювати дарування за договором дарування, посвідченим 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. за реєстровим №2046, оскільки не володіла спірним нежитловим приміщенням. Крім цього, відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів, що діють та/або здійснювали свою діяльність на території України, відсутня будь-яка інформація про приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрілець Дмитра Васильовича. Усі вищезазначені обставини у своїй сукупності свідчать про нікчемність вищевказаних договорів, які в судовому порядку не підлягають ані оскарженню, ані визнанню недійсними, на що звертав увагу представник відповідача [PERSON] , наполягаючи на тому, що дані договори не скасовані, а тому відповідачка є добросовісним набувачем. У подальшому, 15.09.2020 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучкової Т.Ф. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41435399, із метою реєстрації права приватної власності на нерухоме майно. Об`єктом нерухомого майна є нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Для проведення державної реєстрації разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на розгляд державного реєстратора надав: договір дарування, посвідчений 14.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В., реєстровий №2046; технічний паспорт нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 28.05.2018 року; та лист-відповідь з КП «ДМБТІ» ДМР від 11.09.2020 року №9728, виданий на ім`я [PERSON] .. Так, 16.09.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Т.Ф. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , індексний номер: 54073792. Разом із\~цим,\~листом заступника\~начальника управління\~департаменту по\~роботі з\~активами Дніпровської\~міської ради\~Віктора Мішаріна\~від 16.06.2022\~№3/15-200\~повідомлено,\~відповідно до\~даних містобудівного\~кадастру та\~Адресного плану\~міста,\~офіційно адреса\~ [ADDRESS] , жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (т.1 а.с.15). Листом начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Надії Ратич від 24.06.2022 року №4/1-142 повідомлено, що відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та акт приймання-передавання документів від 27.10.2016 року, відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.21). Відповідно до\~листа директора\~Департаменту по\~роботі з\~активами Дніпровської\~міської ради\~Дмитра Мовмиш\~від 01.07.2022\~року,\~№4/11-298,\~станом на\~22.06.2022\~року за\~результатами пошуку\~земельної ділянки\~за адресою:\~ [ADDRESS] , у інформаційній підсистемі «Фіскальний кадастр» Муніципальної земельної інформаційної системи м.Дніпропетровська не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами (т.1 а.с.22,23). Із деталізованої інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що право приватної власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано 15.09.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучковою Тетяною Федорівною за [PERSON] , а підставою для цього став договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрілець Д.В. 14.12.2010 року, реєстровий №2046 (т.1 а.с.26). Згідно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта за реєстраційним номером 21063869, міститься запис щодо нежитлових приміщень №1, VII, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які на підставі договору дарування посвідченого 24.03.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М., реєстровий №2329, зареєстровані за [PERSON] (т.1 а.с.27). При цьому, відповідно до листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Сергія Усманова від 13.06.2022 року №4037, реєстрація права власності станом на 31.12.2012 року та технічна інвентаризація за адресою: [ADDRESS] , КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась (т.1 а.с.24). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно частини другої та пункту «а» частини третьої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно частини першої статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Самовільне зайняття земельних ділянок це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації ( стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»). За самовільне зайняття земельних ділянок стаття 211 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачає цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Спірні правовідносини\~виникли щодо\~земельної ділянки,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] , на якій самочинно побудовані нежитлові приміщення. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони : будовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого тайна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України). Стаття 18 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрою територій. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідно до п.4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 №461 надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених у будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п.9 зазначеного Порядку на об`єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно з будівельними нормами, стандартами правилами роботи. Пунктом 11, 12 Порядку передбачено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Крім того, відповідно до ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, обороняється. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, з державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема ст. 331 Цивільного кодексу України та Законів України «Про регулювання містобудівної з діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Важливе правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч.4 ст.373 ЦК України). Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної а танки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст.375 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст.375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Як було встановлено судом, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане самочинно побудоване нерухоме майно належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, є відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дана земельна ділянка відповідачу не надавалась під будівництво, право користування за нею на земельну ділянку не оформлювалось. За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року справі №200/2192/18. У Правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.09.2022 року по справі № 201/2471/20 зазначено, що відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У ході розгляду справи судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про проведення будівельно-технічної експертизи щодо періоду побудови та технічного стану об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою, оскільки питання добросовісності набуття [PERSON] права власності на споруди, що знаходяться на земельній ділянці, яка є предметом позову, судом не вирішується. Як уже зазначалося, попередні договори купівлі-продажу та дарування із попередніми власниками є нікчемними відповідно до положень ЦК України, а відтак вони не породжують юридичних наслідків, що виключає можливість виникнення у [PERSON] законного права власності на спірне майно. Суд враховує, що оскільки на теперішній час вказані об`єкти перебувають у володінні та користуванні саме відповідача [PERSON] , тому позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права та вимоги щодо приведення земельної ділянки у належний стан правомірно пред`явлені саме до володільця вказаних будівель. Суд також зазначає, що встановлення функціонального призначення об`єктів, розташованих на земельній ділянці, зокрема споруд, стін, опор чи інших конструкцій, пов`язаних із втручанням до теплотраси, належить до компетенції Дніпровської міської ради, а не [PERSON] , оскільки вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, яка, відповідно, і несе відповідальність за облік, обслуговування та правову оцінку належності та призначення розміщених на ній об`єктів. А тому заперечення проти позову представника відповідача щодо знесення будівель саме з причин порушення опори теплотраси, її обслуговування, тощо, не відноситься до повноважень чи обов`язків [PERSON] , бо вказані будівлі нею набуто для комерційної мети. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Шурина І.В. про застосування строків позовної давності та закриття провадження у справі у зв`язку із пропущенням строків для звернення до суду, суд зазначає наступне. Предметом даного позову є земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] , на якій розташовані нежитлові будівлі, які складається з: літ.А-1- нежитлова будівля, загальною площею 114,6 кв.м., 1-4, І споруди, які є об`єктом самочинного будівництва, а тому у такому випадку підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України. Відповідач є\~володільцем приміщень,\~які розташовані\~на спірній\~земельній ділянці\~без належних\~на це\~правових підстав\~(укладення\~договору оренди\~з Департаментом\~по роботі\~з активами\~Дніпровської міської\~ради,\~тощо),\~а відтак\~позовна вимога\~щодо зобов`язання\~відповідача звільнити\~самовільно зайняту\~земельну ділянку\~має ознаки\~негаторного позову.\~Крім цього,\~ [PERSON] на\~праві приватної\~власності належать\~нежитлові будівлі,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~договору дарування нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 03.11.2020 року, за реєстровим №5561 (т.2 а.с.108-111), а позов поданий до суду 27.07.2023 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261,267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Також слід зазначити, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2020 року у справі №648/533/16-ц. Таким чином, позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою не застосовується, оскільки порушення прав триває у часі. Враховуючи вищевикладене, порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста в особі органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача у повному обсязі та: - \~ \~ \~ \~усунути перешкоди Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] провести знесення нежитлових будівель із описом: нежитлова будівля літ.А-1, споруд №l-4,I, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101), що розташовані на вказаній земельній ділянці; - припинити право володіння [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , нерухомим майном, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається із: нежитлова будівля літ.А-1, споруд №1-4,I, що розташовані на земельній ділянці, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2168745612101, із закриттям розділу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути із відповідача [PERSON] на користь Дніпровської міської ради, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved