Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

покликаючись на непогашення позичальником заборгованості по кредитному договору, представник позивача Ольга Гендзь у поданій 26 лютого 2025 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 24 813 грн. 48 коп. боргу, 2 422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 3 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 10 березня 2025 року представник відповідача адвокат Ганна Осіпова подала відзив, у якому просить відмовити у позові у зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю. Стверджує, що позивач не довів факт отримання [PERSON] позики згідно з договором позики №75227273 від 17.06.2021, у якому не зазначені банківські реквізити позивача. Вважає, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, а тому не є належним доказом, також неможливо встановити, які дані використовувалися при складенні розрахунку заборгованості. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що позикодавець виконав умови договору позики №75227273 від 17.06.2021 та надав позичальнику кредит, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок або картку перераховувались позикові кошти та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем. З долученої копії платіжної інструкції від 17.06.2021 неможливо ідентифікувати отримувача таких коштів. Долучена до позовної заяви копія довідки ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес" №КД-000008151/ТНПП від 07.02.2025 про отримання [PERSON] позикових коштів в сумі 7 704,00 грн., не є допустимим та достовірним доказом у даній справі в розумінні ст.78, 79 ЦПК України. Крім цього, стверджує, що позивач не довів факт переходу права вимоги за договором факторингу №2112 від 21.12.2021 та №310323-ФМ від 31.03.2023 до ТОВ "Фінпром Маркет". У справі відсутні докази повідомлення боржника [PERSON] про відступлення права вимоги за договором позики №75227273 від 17.06.2021 від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" до ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та в подальшому до відповідача. У зв`язку з відсутністю належних доказів оплати факторами отриманого права вимоги (платіжних інструкцій про перерахування коштів) позивач не може констатувати, що за вказаними договорами такий перехід відбувся, зокрема у частині права вимоги до відповідача. Також відповідач не погоджується із наведеними позивачем розрахунками заборгованості, оскільки договором позики визначений строк кредитування, який становить 30 днів до 17.07.2021, саме протягом даного строку ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які становлять 1,99 % на день. Оскільки спірний договір не містить порядку зарахування сплачених відповідачем сум в рахунок погашення кредиту, беручи до уваги вимоги ст.534 ЦК України, слід віднести здійснення оплати на суму 1 287 грн. 72 коп. 15 липня 2021 року в рахунок погашення суми несплачених відсотків. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках, на думку сторони відповідача, за договором позики №75227273 від 17.06.2021 мала б становити 3 311 грн. 28 коп. (153,30 грн. х 30 днів = 4599,00 грн. - 1 287,72 грн. = 3 311,28 грн.). Крім цього, звертає увагу суду, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та перебуває на службі Збройних Сил України, а штучне створення позивачем умов для стягнення грошових коштів з військовослужбовців відволікає захисників від покладених на них обов`язків. Зазначає, що АО "Скорпіон" та [PERSON] уклали договір про надання правничої допомоги від 04.03.2025, предметом якого є вивчення матеріалів справи, формування правової позиції, підготовка відзиву, представлення інтересів в суді. Вартість правничої допомоги згідно умов договору становить 10 000 грн. Докази понесення відповідачем судових витрат буде надано в строк, встановлений ст.141 ЦПК України. 17 березня 2025 року представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив у справі, зазначає, що твердження представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів перерахування коштів на картковий рахунок відповідача не відповідають дійсності та спростовуються долученими до позовної заяви доказами, які є належними та допустимими. Крім цього, вказує, що саме боржник/відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав/має можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Стверджує, що відповідач повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення з даним позовом до суду, доказів про визнання договору факторингу не дійсним не надано та матеріали справи не містять. Твердження представника відповідача про недоведеність права грошової вимоги за договором позики спростовуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви долучені докази здійснення оплати за договорами факторингу. Доводи представника відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами - є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов?язань. Пояснює, що позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, не нарахована, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей, то представник позивача зазначає, що про факт проходження військової служби відповідачем дізналися з відзиву на позовну заяву. Разом з тим, відповідач мобілізований 29 квітня 2022 року, а тому не підпадає під даний вид пільг, оскільки нарахування процентів зупинено 15.10.2021. Щодо витрат на правову допомогу відповідача, представник позивача вважає їх завищеними та такими, що не відповідають критеріям розумності та справедливості. Звертає увагу суду на те, що сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти позовних вимог та не надаючи доказів, які підтверджували б ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. У поданій через систему "Електронний суд" відповіді на відзив вказаний представник позивача просить справу розглянути без участі сторони позивача, відмовити відповідачу в компенсації витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні представник відповідача свою правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримує в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову. Суд встановив такі обставини. 17 червня 2021 року [PERSON] та ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" уклали договір позики №75227273, згідно з умовами якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7 704 грн., на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.2 Договору сторони погодили: суму позики - 7 704 грн. 00 коп., строк позики (строк договору) - 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 17 липня 2021 року, знижена процентна ставка/за день 0,60%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,7%, процентна ставка базова (фіксована) - 1,99 %, орієнтовна загальна вартість позики 9 083 грн. 79 коп. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.4 Договору). Як убачається з довідки про ідентифікацію, видану ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладений Договір позики №75227273 від 17 червня 2021 року, акцепт договору підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора NS4KjkLCeV, який надісланий 17.06.2021 о 18:12 год. на електронну пошту. Відповідно до довідки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ЄДРПОУ 39861924) відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, та завершення наступної платіжної операції: дата 17.06.2021; номер платежу 8485596b-dбеe-4839-9c19-a9705b74ad5b; сума 7 704.00 грн.; отримувач Філатов В?ячеслав - ЕПЗ номер [NUMBER] . 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу №2112, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] згідно з реєстру прав вимоги №4 від 21.12.2021. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу №310323-ФМ, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до договору), в тому числі і до відповідача в сумі 26 102 грн. 31 коп. У відповідності до розрахунку сума заборгованості станом на 24 лютого 2025 року за договором позики №75227273 від 17.06.2021, на думку сторони позивача, становить 24 813 грн. 48 коп., з яких: 7 704 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом позики, 17 109 грн. 48 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. До спірних\~правовідносин суд\~застосовує такі норми права. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4.2 ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими п.1-5 ч.1 цієї статті. Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родові ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що б передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, його банківський рахунок. П.1 ч.1 ст.512\~ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Ст.1077 ЦК передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд прийшов до таких висновків Суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою. Оформлення кредиту. Законодавство України передбачає, що оформлення кредиту онлайн використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суд першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моме надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згод обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правові наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційно цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній форм вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних дан особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тіль цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Оскільки кредитор направив відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразово ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору позики №75227273 від 17.06.2021. Укладений договір\~відповідає вимогам\~Закону,\~оскільки визначені\~у ньому\~умови кредитування\~сторонами погоджені,\~що свідчить\~про добровільне\~волевиявлення сторін.\~Жодних претензій\~до кредитора\~з приводу\~його умов\~або укладення\~договору з\~порушеннями вимог\~закону,\~відповідач не\~пред`являв. Зазначений висновок\~узгоджується і\~з положенням\~ст.204\~ЦК України,\~яка закріплює\~презумпцію правомірності\~правочину і\~означає,\~що вчинений\~правочин вважається\~правомірним,\~тобто таким,\~що породжує,\~змінює або\~припиняє цивільні\~права і\~обов`язки,\~доки ця\~презумпція не\~буде спростована,\~зокрема,\~на підставі\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відступлення права вимоги. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979с15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов"язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов"язку погашення кредиту взагалі». Матеріали справи свідчать, що, оформлюючи відступлення права вимоги, сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, новий кредитор, набувши відповідне право вимоги, реалізував його шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. Тому безпідставними є посилання представника відповідача на неотримання [PERSON] повідомлень про заміну кредитора у зобов`язанні. Розрахунок заборгованості. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який в силу ст.59, 64\~ЦПК України являється допустимим\~доказом у\~справі,\~а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність кредитних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості за таким кредитним договором. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. Доказів повернення відповідачем за вказаним договором суми позики у розмірі 7 704 грн. 00 коп. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Заборгованість за процентами. У постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18), Велика Палата Верховного Суду виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) також зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до положень договору позики строк кредиту становить 30 днів; процентна ставка в розмірі 1,99% в день (фіксована), реальна річна процентна ставка 642,22 % річних. Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредитування, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, при цьому позивач не обґрунтував з посиланням на відповідні докази, що відбулась пролонгація договору кредитування відповідно до його умов. У зв`язку з наведеним, саме протягом строку кредитування встановленого договором (30 днів) кредитор мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 7 704 грн., яку відповідач у визначений договором строк не повернув, узгодженої (базової) процентної ставки у розмірі 1,99% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, часткового погашення заборгованості за відсотками в розмірі 1 287 грн. 72 коп, заборгованість відповідача за процентами становить 3 311 грн. 58 коп. (4 599 грн. 30 коп. - 1 287 грн. 72 коп. = 3 311 грн. 58 коп.). Враховуючи те, відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 11 015 грн. 58 коп., з яких: 7 704 грн. 00 коп. як заборгованість за тілом кредиту; 3 311 грн. 58 коп. як заборгованість за процентами. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 44,39 % (11 015 грн. 58 коп.: 24 813 грн. 48 коп. х 100). В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 1 075 грн. 30 коп. (2 422,40 грн. х 44,39 %). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.п.3.1, абз.1 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved