Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернулася через свого представника до суду із вказаним цивільним позовом, який представник позивача підтримав у заяві про розгляд справи без його участі. Позивач просить визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб п/г; сарай літ. «Б»; навіс літ «В»; літній душ літ. «Г»; вбиральня - літ. «Д»; огорожа - №1-3, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті матері позивач є єдиною спадкоємицею за законом, прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:09:016:0032, загальною площею 0,0642 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Раніше вказана ділянка надавалась у безстрокове користування для будівництва будинку батьку позивачки - [PERSON] . Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2024 р. вбачається, що земельна ділянка належала матері позивачки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2016 р., виданого Третьою Сумською державною нотаріальною конторою за № 2-318. Тобто, ділянку успадкувала [PERSON] , мати позивачки, після смерті чоловіка (батька позивачки) [PERSON] . Після завершення будівництва місце проживання матері та батька позивачки було зареєстроване у зведеному будинку, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] . Позивачка також, з 31.12.1992 року по теперішній час зареєстрована та проживає у вказаному будинку. 05.06.1974р. була проведена інвентаризація житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . 15.02.1990 р. була проведена наступна інвентаризація будинку. Після смерті матері позивач замовила поточну інвентаризацію та отримала технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.11.2024р. Відповідно до довідки-характеристики об`єкту нерухомо майна від 14.11.2024, на земельній ділянці самочинне будівництво, реконструкція чи перепланування відсутні. Закінчений будівництвом будинок літ. «А-1» загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. з відповідними господарськими спорудами побудовані до 05.02.1992 року, а тому не потребують дозволу та введення в експлуатацію. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Анною Вікторівною 11.11.2024р. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова нотаріуса була обґрунтована тим, що відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок. Так, відповідно до копії довідки від 17.07.2024р. Департаменту забезпечення ресурсних платежів, інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Позивач звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку і вже є її власником. Відповідно до наданих документів, а також технічних паспортів, житловий будинок був зведений ще у 1954 році. А перший документ про інвентаризацію будівлі після надання ділянки у безстрокове користування та її забудови датований 05.06.1974р. У 1974 році діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.66р. Відповідно до п.1 та п. 7 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Відповідно до п. 4 Додатку 1 Інструкції до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР включені Договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх". Відповідно Інструкції про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян, затвердженої наказом МВС СРСР від 09.10.1975 № 261, прописка та виписка на житлову площу, що належить громадянам на праві власності, провадиться за будинковими книгами, встановленого зразка. Будинкові книги зберігаються у власників будинків. Аналогічна норма була закріплена пізніше у Тимчасовому порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №35, відповідно до якої особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, для реєстрації місця проживання звертаються до відповідних уповноважених органів особисто (з поданням оформленої належним чином будинкової книги). Отже, підтвердженням набуття права власності батька та матері позивачки на будинок є наявність будинкової книги, яка оформлялась саме для власників житлових будинків, договір на безстрокове користування земельною ділянкою, документи з інвентаризації будинку. Нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивач вважає, що наданими суду документами підтверджується виникнення у батька позивачки, права власності на житловий будинок до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". А після його смерті нерухоме майно успадкувала матір позивачки. Копії технічних паспортів та довідки-характеристики підтверджують відсутність самочинного будівництва. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду. Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 19.12.2024 року відкрито провадження у цивільній справі, призначено по справі підготовче судове засідання з викликом сторін. 26.12.2024 року до суду надійшов від Сумської міської ради відзив на позов, в якому представник зазначив, що просить прийняти законне та обґрунтоване рішення, не порушуючи майнових прав та інтересів інших осіб, а розгляд справи проводити без участі представника Сумської міської ради. Від третьої особи приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, у вирішенні питання покладається на розсуд суду. Ухвалою суду від 29.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Потураєва С.В. про витребування доказів. Витребувана з Сумської міської державної нотаріальної контори копія спадкової справи (2-318 від 24.10.2015 р.), після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін. Представник позивача адвокат Потураєв С.В. подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача Сумської міської ради та третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко А.В. в судове засідання не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - є батьками позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.11). [PERSON] уклала шлюб 27.06.1992 року та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.13). [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] (а.с.12). Після смерті матері позивач є єдиною спадкоємицею за законом, прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:09:016:0032, загальною площею 0,0642 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2024р (а.с.22). Раніше вказана ділянка надавалась у безстрокове користування для будівництва будинку батьку позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією договору від 08.12.1970 р. №2-11277, копією Акту передачі ділянки під забудову від 16.11.1970 р., повідомлення від 29.10.1970р., копією проекту забудови ділянки від 05.11.1970р Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2024р., земельна ділянка належала матері позивачки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2016р, виданого Третьою Сумською державною нотаріальною конторою за № 2-318. Тобто, ділянку успадкувала [PERSON] , мати позивачки, після смерті чоловіка (батька позивачки) [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи останнього. Після завершення будівництва місце проживання матері та батька позивачки було зареєстроване у зведеному будинку, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] . Позивачка також, з 31.12.1992 року по теперішній час зареєстрована та проживає у вказаному будинку разом зі своєю сім`єю. Що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади та довідкою про склад сім`ї (а.с.9,10). 05.06.1974р. була проведена інвентаризація житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . 15.02.1990 р. була проведена наступна інвентаризація будинку, що підтверджується копією технічного паспорта Після смерті матері позивач замовила поточну інвентаризацію та отримала технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.11.2024р. Відповідно до довідки-характеристики об`єкту нерухомо майна від 14.11.2024, на земельній ділянці самочинне будівництво, реконструкція чи перепланування відсутні. Закінчений будівництвом будинок літ. «А-1» загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м. з відповідними господарськими спорудами побудовані до 05.02.1992 року, а тому не потребують дозволу та введення в експлуатацію. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Анною Вікторівною 11.11.2024р. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови є відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок. Так, відповідно до копії довідки від 17.07.2024р. Департаменту забезпечення ресурсних платежів, інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутня (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернулась до нотаріуса та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку і вже є її власником. Відповідно до наданих документів, а також технічних паспортів, житловий будинок був зведений ще у 1954 році. А перший документ про інвентаризацію будівлі після надання ділянки у безстрокове користування та її забудови датований 05.06.1974р. У 1974 році діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.66р. Відповідно до п.1 та п. 7 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Відповідно до п. 4 Додатку 1 Інструкції до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР включені Договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх". Відповідно Інструкції про порядок прописки, реєстрації та виписки громадян, затвердженої наказом МВС СРСР від 09.10.1975 № 261, прописка та виписка на житлову площу, що належить громадянам на праві власності, провадиться за будинковими книгами, встановленого зразка. Будинкові книги зберігаються у власників будинків. У будинках місцевих рад депутатів, державних та громадських організацій, житлово-будівельних кооперативів та гуртожитках прописка громадян здійснювалася за картами прописки та поквартирними картами. Будинкові книги зберігаються на руках власників цих будинків. Аналогічна норма була закріплена пізніше у Тимчасовому порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №35, відповідно до якої особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, для реєстрації місця проживання звертаються до відповідних уповноважених органів особисто (з поданням оформленої належним чином будинкової книги). Отже, підтвердженням набуття права власності батька та матері позивачки на будинок є наявність будинкової книги, яка оформлялась саме для власників житлових будинків, договір на безстрокове користування земельною ділянкою, документи з інвентаризації будинку. Відповідно до п.3.1 Роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Наданими суду документами підтверджується виникнення у батька позивачки, права власності на житловий будинок до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". А після його смерті нерухоме майно успадкувала матір позивачки. Копії технічних паспортів та довідки-характеристики підтверджують відсутність самочинного будівництва. Відповідно до абз. 14 п.3.3 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно ст. 5 ЦК України від 2003 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. 3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно зі ст.527 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Стаття 529 ЦК Української РСР 1963 року, встановлює, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності зі ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Єдиним спадкоємцем вказаного майна є позивач по справі, [PERSON] . Згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови нотаріусом у видачі Свідоцтва про право на спадщину стало те, що немає даних про державну реєстрацію на вищезазначене нерухоме майно. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] також знайшов своє відображення у зібраних доказах по справі. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ПК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved