Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6255828370 від 12 січня 2022 року в розмірі 84646,17 гривень, що утворилась станом на 13 грудня 2024 року та складається із заборгованості: - по тілу кредиту 59605,80 гривень; - по річним процентам 8,06 гривень; - по щомісячним процентам 25032,31 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] укладено кредитний договір № 6255828370. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: - сума кредиту 60279,89 гривень; - строк користування 36 місяців; - річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. Позичальник підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, підписавши договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 6 платежів). Окрім того, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 2533,30 грн. 13 січня 2022 року права вимоги за вищевказаним кредитним договором були відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 01/09/2021. Факт передачі права вимоги за вказаним вище договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви. Дана інформація є відомою боржнику. Відповідач умови кредитного договору не виконував, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернув. Неодноразовими телефонними повідомленнями відповідачу було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. 31 жовтня 2024 відповідачу надіслано повідомлення-вимогу про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором. Однак зазначена вимога відповідачем не виконана. Оскільки відповідачем не виконуються зобов`язання за кредитним договором № 6255828370 від 12 січня 2022 року, позивач просить стягнути на свою користь із відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем їхнього реєстрації направлялись копія позовної заяви з доданими до неї документи та копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. При цьому відповідач не скористався своїм правом подати письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та/або відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. 12 січня 2022 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ФК «ЦФР» із заявою-анкетою на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», яка підписана ним власноручним підписом (а.с. 5); 12 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено Кредитний договір № 6255828370 (а.с. 7). Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: - сума кредиту 60279,89 гривень; - строк користування 36 місяців; - річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту. 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21 (а.с. 13-14). Відповідно до копії платіжної інструкції банку № 850705595 від 13.01.2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» перераховано на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» суму в розмірі 4570485,14 грн. згідно договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 (а.с. 67); Відповідно до копії витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 за 18 липня 2022 року, підписаному представниками АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», під номером 64 значиться [PERSON] , кредитний договір № 6255828370, дата видачі кредиту 12 січня 2022 року, сума кредиту 60279,89 грн. (а.с. 15). Згідно розрахунку заборгованості за договором № 6255828370 від 12.01.2022, станом на 13\~грудня 2024\~року, заборгованість відповідача [PERSON] складає 84646,17 гривень та складається із заборгованості: - по тілу кредиту 59605,80 гривень; - по річним процентам 8,06 гривень; - по щомісячним процентам 25032,31 гривень. Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1 та 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України). За змістом статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, перехід права вимоги до нового кредитора можливий двома способами: за договором купівлі-продажу права вимоги (цесії) та за договором факторингу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово досліджувала питання розмежування договору цесії та договору факторингу. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 (№ в ЄДРСР96342866), пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Велика Палата Верховного Суду в постанові ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР76860058), пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: «а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III». Слід зазначити, що Закон № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» втратив чинність 01.01.2024 року в зв`язку з прийняттям Закону України № 1953-IXвід 14.12.2021 «Про фінансові послуги та фінансові компанії», в якому статті 6 Закону № 2664-III відповідає стаття 9 «Договір про надання фінансової послуги». Крім того, у постанові ВП ВС від 16.03.2021 по справі № 906/1174/18 (№ в ЄДРСР96342866), пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу:1)предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у ВП ВС від 11.09.2018 по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР76860058), пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові ВП ВС від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19(910/13492/21) (№ в ЄДРСР113269741)). Однак, як вбачається зі змісту наданого позивачем Договору № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, в ньому відсутня така визначальна ознака договору факторингу, (яка кардинально відрізняє його від договору цесії) як надання новим кредитором фінансової послуги попередньому кредитору. Види фінансових послуг закріплені в частині 1 статті 4 Закону України № 1953-IX «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а у відповідності до частини 2 цієї ж статті їх перелік та ознаки встановлюються виключно цим Законом, спеціальними законами та не можуть встановлюватися, змінюватися, доповнюватися іншими законами. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється. За таких встановлених обставин, договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», - є договором цесії, за яким відбулася заміна Первісного кредитора Новим кредитором (такий висновок співвідноситься з викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16 (№ в ЄДРСР76860058), пункт 106). Як уже зазначено вище, згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17,відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Отже, з огляду на те, що на момент укладення між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, боргові зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 12 січня 2022 року ще не існували, тому в силу положень статті 514 ЦК України не могли бути передані новому кредитору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що АТ «ТАСКООМБАНК» є неналежним позивачем, не має права вимоги до відповідача за кредитним договором № 6255828370 від 12 січня 2022 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed