Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

29 листопада 2023 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного\~суду Київської\~області з позовом, яким просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господар-ства» (далі по тексту - КП «ВУКГ») заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів в розмірі 5239 грн. 55 коп., інфляційні збитки в розмірі 2406 грн. 26 коп. та 3% річних в розмірі 471 грн. 95 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. Вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі є власниками джерела утворення побутових відходів, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . У вересні 2019 року за даним домоволодінням було сформовано особовий рахунок № [NUMBER] , як за споживачем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів. [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] є користувачами послуг позивача, проте не сплачують спожиті житлово комунальні послуги, в результаті чого за період з листопада\~2019\~року по\~жовтня 2023\~року утворилась заборгованість в розмірі 5239 грн. 55 коп. У зв`язку з цим, на підставі вимог ст. 15, 35-1 Закону України «Про відходи», ст. 67-68 Закону України «Про житлово комунальні послуги» та ст. 526, 625 ЦК України, КП «ВУКГ» просило позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 30 січня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, надання послуг з вивезення відходів здійснюється на підставі публічного договору, який опубліко-ваний в газеті «Вісті» від 15 серпня 2019 року. Проте, позивачем до позовної заяви не надано офіційного рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо запровадження публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів. Відтак, запровад-ження позивачем публічного договору від 15 серпня 2019 року здійснено за власною ініціативою та без відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, [PERSON] , у період з серпня 2019 року по січень 2020 року був відсутній за місцем проживання за адресою : [ADDRESS] , у зв`язку з чим не був обізнаним про опублікований договір у засобах масової інформації м. Бориспіль та не подавав заперечень відносно приєднання до публічного договору. Дана обставина зафіксована матеріалами кримінального провадження №12021116100000189 від 06 травня 2021 року. Перше звернення (заперечення) щодо приєднання до публічного договору було надіслано [PERSON] 28 січня 2020 року після повернення з [ADDRESS] та [ADDRESS] де він мешкав у період з 15 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року. В цей період в будинку в м. Бориспіль ніхто не проживав і, відповідно, відходів не було. Боржник неодноразово повідомляв керівництво стягувача про дану обставину у своїх зверненнях. 06 травня 2021 року за заявою [PERSON] порушено кримінальне провадження №12021116100000189 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.355 КК України, а саме - примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Досудове розслідування наразі триває. В період з 2019 року по даний час, жодної інформації від позивача про порядок та умови надання відповідної послуги [PERSON] не отримував, будь-які послуги по своєчасному і належної якості вивезенню відходів не одержував. КП «ВУКГ» фактично вимагає від відповідачів сплатити грошові кошти за послуги, які взагалі не надавалися. Також позивачем не приєднано до позовної заяви жодних доказів фактичного надання житлово-побутових послуг з вивезення побутових відходів. [PERSON] також зазначав, що побутові відходи самостійно сортував і переробляв, здавав до приймальних пунктів скло, пластик, залізні вироби. Крім того, у відповідача є дві компостні ями, де переробляються відходи і використовуються як органічне добриво для саду та городу (а.с. 60-63). 07 травня 2024 року від [PERSON] надійшла заява, якою відповідач просила у задоволенні позову в частині вимог до неї відмовити. Так, відповідач з дочкою зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де являється власницею 1/3 частини будинку, але фактично проживає в своїй квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за якою має договір №980/1 від 01 жовтня 2018 року, укладений між нею та КП «ВУКГ» про надання послуг з вивезення побутових відходів. Послуги даного підприємства оплачує вчасно в повному обсязі, заборгованості не має (а.с. 122-129). 07 травня 2024 року від [PERSON] надійшла заява, якою відповідач просив у задоволенні позовних вимог КП «ВУКГ» відносно нього відмовити. Відповідач [PERSON] являється власником 1/3 частини житлового будинку за адресою : [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає. З 03 вересня 2021 року відповідач з дружиною та сином переїхали для проживання за місцем реєстрації : [ADDRESS] , але у зв`язку з ускладненими взаємовідносинами з батьками та нападом росії на Україну, з метою безпеки дружини та сина, відповідач відправив їх за кордон в Італію. Сам же [PERSON] переїхав в дачний будинок, що розташований в селі Кийлів Бориспільського району Київської області в Обслуговуючому кооперативі (ОК) «Дніпро Сервіс», де з 24 серпня 2022 року по теперішній час і проживає. Відповідач стверджує, що його батьки з 15 серпня 2019 року по середину січня 2020 року проживали в селі Іванівка Очаківського району та місті Очаків Миколаївської області. Послуги з вивезення побутових відходів відповідачем не отримувались, також жодних пропозицій щодо укладення договорів він не отримував, відповідно договори чи інші правочини цивільно-правового характеру з комунальним підприємством не укладав (а.с. 130-134). Ухвалою суду від 10 травня 2024 року клопотання представника відповідача задоволено, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання. 04 липня 2024 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 142-148). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задоволь-нити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість до початку розгляду справи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують з підстав поданих раніше заяв. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.\~12,\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 23 квітня 2018 року Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради рішенням за № 177 затверджено протокол засідання конкурсної комісії з визначення переможця конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у місті Бориспіль по лотам № 1, 2, яким КП «ВУКГ» визначено виконавцем послуг із вивезення побутових відходів у м. Бориспіль (тверді : органічна складова побутових відходів, що легко загниває, дерево; ремонтні, великогабаритні) лот № 1 строком на 5 років, про що укласти договір відповідно до Типового договору, затвердженого протоколом засідання конкурсної комісії від 12 березня 2018 року за № 1. Також цим рішенням затверджено протокол засідання конкурсної комісії з визначення переможця конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м.Бориспіль (тверді : папір та картон, полімери, скло) лот №2 від 17 квітня 2018 року за № 4. 26 квітня 2018 року між Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та КП «ВУКГ» укладено договір № 52 на надання послуг з вивезення побутових відходів на території міста Бориспіль за лотом № 1 зі строком дії до 26 квітня 2023 року. 23 квітня 2018 року рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради за № 438 від 24 червня 2019 року затверджено з 01 серпня 2019 року тарифи на послуги з вивезення побутових відходів у м. Бориспіль, а саме : 1.1. для населення, що проживає у багато-квартирних та одноквартирних будинках з наявністю усіх видів благоустрою та гуртожитках де проживають сім`ями : вивезення твердих побутових відходів 21,78 грн. з ПДВ в місяць на одну людину, 1.2. для населення, що проживає в індивідуальних будинках з присадибною ділянкою за відсутності каналізації : вивезення твердих побутових відходів -21,60 грн. з ПДВ в місяць на одну людину, вивезення рідких відходів 134,33 грн. з ПДВ за 1 куб.м., тощо. Крім того, даним рішенням зобов`язано позивача, як виконавця послуг, довести до відома споживачів на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про житлово комунальні послуги» про дане рішення та тарифи на послуги з вивезення побутових відходів та забезпечити укладення / переукладення договорів зі споживачами про надання послуг з вивезення побутових відходів. 15 серпня 2019 року на виконання вказаного рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради та згідно вимог\~ст. 35-1 Закону України «Про відходи», ст.\~20, 21\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» КП «ВУКГ» розмістило оголошення в щотижневику «Вісті» щодо публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Бориспіль з відображенням даних про тарифи. Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради за № 368 від 05 вересня 2022 року з 01 жовтня 2022 року затверджено нові тарифи на послуги з поводження з побутовими відходами для позивача в наступних розмірах : 1.1. для населення, що проживає у багатоквартирних будинках в розмірі 34,06 грн. з ПДВ в місяць на одну людину, 1.2. для населення, що проживає в одноквартирних будинках у розмірі - 30,35 грн. з ПДВ в місяць на одну людину, 1.4. для інших споживачів в розмірі 241,06 грн. з ПДВ за 1 куб.м., тощо. 10 квітня 2023 року рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради за № 203 з 27 квітня 2023 року тимчасовим виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Бориспільської міської територіальної громади визнано КП «ВУКГ» до проведення конкурсу з визначення виконавця. Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради за № 288 від 15 травня 2023 року КП «ВУКГ» визнано виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Бориспільської міської територіальної громади строком на 5 років та зобов`язано укласти Типовий договір. Відповідно ст.\~13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» до комунальних послуг, серед інших, належить вивезення побутових відходів. Згідно ст. 19 даного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За змістом ст. 20,\~21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У статті 26 цього Закону вказано, що договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Істотні умовами договору на надання житлово-комунальних послуг визначені ч. 1\~ст. 26 вказаного Закону. Відповідно ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1, 2\~ст. 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Відповідно ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Конклюдентні дії є акцептом, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (ст. 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Цим законом, зокрема ч. 3 п. 1 та 5 статті 20 передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі положення\~Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~свідчать про обов`язко-вість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання. Згідно п. б ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про відходи»\~громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. У частинах 2 та 3\~ст. 35-1 Закону України «Про відходи»\~передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. На виконання зазначеного\~закону\~ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1070 від 10 грудня 2008 року \~про затвердження «Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», за положеннями пунктів 6-13 цієї\~постанови\~визначення норми вивозу відходів, контроль якості послуг, графік надання послуг визначається замовником послуг - органом місцевого самоврядування, а оплата за послуги здійснюється відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року за № 1010. Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Вказана позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справа № 641/2634/16-ц, провадження № 61-4824св18. Згідно ч.\~4\~ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, в судовому засіданні, встановлено, що КП «ВУКГ», в якості пропозиції для підписання споживачами, в щотижневому виданні «Вісті» від 15 серпня 2019 року опубліковано публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, тобто направлено оферту споживачам. Відповідно вимог ч. 3\~ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Згідно ч. 3\~ст.\~205\~ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. У п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~вказано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 3\~ст.\~35-1\~Закону України\~«Про відходи» виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Послуга із вивезення побутових відходів, в силу положень п. 1 ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та послуга з поводження з побутовими відходами, відповідно п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відноситься до комунальної послуги і за приписами ст. 16 згаданих Законів України, мають надаватися на безперервній (систематичній) основі відповідно встановлених Правил. Аналіз наведених норм чинного законодавства чітко вказує на те, що в контексті житлово-комунальних правовідносин, суб`єктом - виконавцем комунальної послуги із вивезення побутових відходів (поводження з побутовими відходами) може вважатися лише той суб`єкт господарювання, який визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, зокрема органом місцевого самоврядування, відповідно ч. 3\~ст. 35-1 Закону України «Про відходи», п. 4 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ та Порядку визначення на конкурсних засадах виконавця послуги із вивезення побутових відходів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України за № 1173 від 16 листопада 2011 року «Питання надання послуг із вивезення побутових відходів». За таких обставин власники домоволодінь, що розташовані в м. Бориспіль обов`язані сплачувати вартість послуг, пов`язаних із вивезенням побутових відходів, які здійснює КП «ВУКГ», за тарифами визначеними органом місцевого самоврядування на підставі постанови Кабінету Міністрів України. Відповідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20 , 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в розмірі частки 1/3 у кожного. Наведене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330847032 від 02 травня 2023 року (а.с. 29-30). Заперечуючи щодо позовних вимог відповідачі посилаються на те, що у період з серпня 2019 року по січень 2020 року були відсутні та не проживали за вказаною вище адресою. На підтвердження наведеного відповідачем [PERSON] подано до суду письмові свідчення громадян [PERSON] та [PERSON] (а.с. 103-104). Відповідно положень ч. 2\~ст. 76 ЦПК України\~одним із засобів доказування є покази свідків. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1\~ст. 90 ЦПК). Порядок допиту судом свідків закріплений у\~ст. 230 ЦПК України, і процесуальний закон, зокрема, вимагає приведення свідка до присяги та попередження його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Суд звертає увагу на те, що відповідачі не заявили клопотань про допит свідків, у зв`язку з чим воно не було предметом процесуального вирішення судом, а особи [PERSON] та [PERSON] не приводились до присяги, не попереджались про кримінальну відповідаль-ність за дачу неправдивих показів чи за ненадання показів на вимогу суду та не свідчили перед судом в якості свідків. Зважаючи на вказане, суд критично ставиться до письмового доказу у виді пояснень [PERSON] , [PERSON] та вважає їх показання неналежним доказом. Згідно ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Наведене свідчить про право вільного вибору відповідачами місця свого проживання, яке може бути взагалі не пов`язаним з місцем реєстрації чи не у майні, яке належить фізичній особі на праві власності. Відтак, наявність у відповідача [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на переконання суду, не може бути доказом відсутності відповідачів за місце проживання у м. Бориспіль у період з серпня 2019 року по січень 2020 року. В свою чергу, матеріали справи не містять актів обстеження житлово побутових умов складених за період з серпня 2019 року по січень 2020 року, складених депутатами місцевих рад, на підтвердження проживання відповідачів не у м. Бориспіль Київської області. Отже, відповідачами не подано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, щодо вони були відсутності за місцем свого проживання у м. Бориспіль за вищевказаний період та, відповідно, не утворювали побутових відходів, послуги по вивезенню яких надає КП «ВУКГ». З матеріалів справи також вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово звертався до позивача із заявами, у яких зазначав, що самостійно сортував і переробляв побутові відходи; має на території домоволодіння дві компостні ями, де переробляються всі відходи і згодом використовуються як органічне добриво для саду та городу, у зв`язку з чим відповідач не користується послугами КП «ВУКГ». Разом з тим, на підтвердження цих обставин [PERSON] не подав до суду належних та допустимих доказів того, що він не користувався послугами КП «ВУКГ» у період з 2019 по 2023 роки. Також матеріали справи не містять доказів звернень [PERSON] чи інших відповідачів до КП «ВУКГ» з приводу складення актів-претензій та копій таких документів. Крім того, з позовом до суду про неналежне виконання умов публічного Договору про вивезення твердих побутових відходів позивачем та/або розірвання даного договору відповідачі не звертались. Доказів протилежного суду не надано. Відтак такі твердження відповідача [PERSON] є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, [PERSON] зокрема вказував про те, що не проживає за адресою: [ADDRESS] з 24 серпня 2022 року, що надає йому права не сплачувати кошти за комунальні послуги, оскільки такі йому не надавались. Однак, такі доводи відповідача є помилковими та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно ч. 1 ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряд-жається своїм майном на власний розсуд. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, не проживання особи у житловому будинку, який належить йому на праві приватної чи часткової власності, та факт не проживання в даному будинку, не звільняє власника від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2020 року ухваленої у справі за 757/29813/17-ц. Варто також зазначити, що відповідачами у справі не подано до суду жодних доказів на підтвердження фактів ненадання їм послуг взагалі, або надання не в повному обсязі, або неналежної якості послуг зі сторони КП «ВУКГ». У зв`язку з цим суд вважає, що факт надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, належної на праві спільної часткової власності відповідачам, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому відповідачі, в силу фактично існуючого договору, зобов`язані були оплачувати послуги позивача. За таких обставин, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як співвласники домоволодіння, розташованого за адресою : [ADDRESS] , зобов`язані сплачувати вартість послуг, пов`язаних із вивезенням побутових відходів, які здійснює КП «ВУКГ», за тарифами визначеними органом місцевого самоврядування на підставі Постанови КМУ, та які нараховуються на зареєстровану кількість осіб у житловому будинку. Матеріали справи містять інформацію та розрахунки КП «ВУКГ» про зареєстровану кількість осіб у домоволодінні за адресою : [ADDRESS] та про нарахування за житлово-комунальні послуги відповідачам. Згідно інформації наданої Відділом реєстрації місця проживання № 290/01-07 від 06 квітня 2023 року, станом на 07 квітня 2023 року за адресою : [ADDRESS] зареєстровано 7 осіб. Відповідно розрахунку боргу за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] за період 01 листопада 2019 року по 01 жовтня 2023 року (у період з 01 листопада 2019 року по 01 квітня 2023 зареєстрована кількість осіб - 4 особи, у період з 01 квітня 2023 року по 01 жовтня 2023 року 7 осіб), заборгованість відповідачів за надані послуги складає 5239 грн. 55 коп. (а.с.25). Згідно п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом вимог\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 625 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі за № 6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких право-відносин правових норм, установлених у\~статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена\~ст. 625 ЦК України. Оскільки факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги доведений позивачем, і\~правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог\~статті 509 ЦК України,\~тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України.\~\~ Згідно розрахунку інфляційних втрат та розрахунок 3% річних по особовому рахунку № [NUMBER] розмір інфляційні втрати\~складає 2406\~грн.\~26\~коп.\~та 3%\~річних в\~розмірі 471\~грн.\~95\~коп. (а.с.26-27). Поряд з цим, відповідачами власного розрахунку, належних і допустимих доказів, в розумінні чинного\~ЦПК України, на спростування розрахунку КП «ВУКГ» про нарахування боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та розрахунку 3% річних не надано, у зв`язку з чим суд погоджується з розрахунками цих сум, наданих позивачем . Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від добровільного погашення заборгованості, суд вважає за можливе та доцільне стягнути з них солідарно на користь КП «ВУКГ» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів в розмірі 5239 грн. 55 коп., інфляційні збитки в розмірі 2406 грн. 26 коп. та 3% річних в розмірі 471 грн. 95 коп., яка утворилась за період з листопада 2019 року по жовтня 2023 року. Що стосується позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON] , суд вважає за необхідне вказати наступне. [PERSON] є власником джерела утворення побутових відходів, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Хміль Т.М. від 18 січня 2017 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 78359143 від 18 січня 2017 року (а.с. 95-96). 01 жовтня 2018 року між [PERSON] та КП «ВУКГ» укладено Договір №980/1 про надання послуг з вивезення побутових відходів (для індивідуальних споживачів багатоквартирних будинків). За даним договором сформовано особовий рахунок № [NUMBER] , як за споживачем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів. (а.с. 97-98). [PERSON] є користувачем послуг позивача та сплачує спожиті житлово комунальні послуги, станом на січень 2024 року заборгованості не має. Наведене підтверджується копіями рахунку на оплату наданих послуг за грудень 2023 року та квитанції від 22 січня 2024 року (а.с. 99). Враховуючи, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг КП «ВУКГ» за адресою : [ADDRESS] , по сплаті за які у неї відсутня заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з неї як співвласника домоволодіння, розташованого за адресою : [ADDRESS] , заборгованості за житлово-комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів, оскільки вбачається і не спростовано сторонами у справі, що вона не проживає за вказаною адресою та, відповідно, не утворює побутові відходи, а навпаки проживає за іншою адресою, де отримує та оплачує послуги позивача з 2018 року. Згідно ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування\~(ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів у розмірі в розмірі 5239 грн. 55 коп., інфляційні збитки в розмірі 2406 грн. 26 коп. та 3% річних в розмірі 471 грн. 95 коп., а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. В свою чергу, у задоволені позовних вимоги КП «ВУКГ» до [PERSON] слід відмовити з підстав, наведених вище. Згідно ч.1 ст. 133 та п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №631 від 22 листопада 2023 року (а.с.9) вбачається, що при пред`явленні позову до суду КП «ВУКГ» сплатило судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. З огляду на це, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід примусово солідарно стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial