Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] 26 лютого 2025 року направила поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, який надійшов до суду 07 березня 2025 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2025 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з 26 грудня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року, від якого мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач від участі у вихованні сина ухиляється, матеріальну допомогу на його утримання у добровільному порядку не надає. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина, але відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлений в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про\~судоустрій і\~статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06\~березня 2022\~року №\~1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові м. Маріуполя Донецької області, Орджонікідзевському районному судові м. Маріуполя Донецької області та Першотравневому районному судові Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), від якого мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 6-7). Відповідач матеріальну допомогу для забезпечення дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Син сторін [PERSON] малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, який є працездатною особою і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі частини її заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період з 19 квітня 2023 року, суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживалися позивачем щодо одержання аліментів, можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 3 статті 12\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Розірвання заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року шлюбу між сторонами жодним чином не свідчить про припинення відповідачем виконання обов`язку по утриманню своєї малолітньої дитини, ухиленні від надання матеріальної допомоги на утримання сина, а також, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на отримання від відповідача аліментів на утримання сина. Із питанням про вирішення спору про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини позивач звернулася у лютому 2025 року. Разом з тим належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем з квітня 2023 року вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, проте вона не мала змоги їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, матеріали справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, позивачем не доведено, що нею здійснювалися дії, направлені на отримання аліментів на утримання малолітньої дитини, а відповідач ухилявся від їх сплати, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи положення ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня направлення позивачем позову до суду, тобто з 26 лютого 2025 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~211 грн. 20 коп. п.п. «1» п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial