Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

27.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області із позовом до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за\~кредитним договором\~№Z62.00213.003728737\~в розмірі\~153\~743,\~79\~ гривень,\~а також\~судові витрати,\~мтивуючи свої\~вимоги тим,\~що 05.03.2018\~року між\~ТОВАРИСТВОМ З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~" Ідея Банк" і [PERSON] укладено кредитний Договір №Z62.00213.003728737, за умовами якого Банк надав Позичальнику Кредит у розмірі 69 297,00 грн. а Позичальник зобов?язався повернути такий разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 60 місяців, розмір процентної ставки 15,0% річних. Вказує, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. Однак, всупереч вищенаведеним умовам договору відповдач свої зобов?язання належним чином не виконав (сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі), що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Зазначає, що 25.07.2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» ( попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТУКРАЇНА», копію нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника про зміну назви як доказ надаємо, надалі - «Позивач», «Фактор») було укладено Договір Факторингу N?01.02-31/23 (копію як доказ надаємо). Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників, в тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відступлено право вимоги за заборгованістю за договором N?Z62.00213.003728737 від 05.03.2018 р., укладженим із [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості по Кредитному договору № Z62.00213.003728737 від 05.03.2018, заборгованість [PERSON] станом на 27.12.2024 складає заборгованість за основним боргом в розмірі 58728,01 грн., за відсотками- 27490,89 грн., за іншими процентами - 67524,89 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в сукупному розмірі 153743,79 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 06.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 07.02.2025 з повідомленням сторін, який відкладено на 07.04.2025. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, подала відзив у якому зазначила, що в матеріалах справи відсутні акти приймання - передачі, реєстри прав вимог, що переходять до нового кредитора, укладеними між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Не долучено до матеріалів позовної заяви і доказів виконання факторами грошового зобов`язання, а саме: перерахування ціни продажу за договором на рахунок клієнта. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення комісії в сумі 67527,89 грн. З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. На підставі ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z62.00213.003728737, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до умов Договору банк надає позичальникуі кредит на поточні потреби у розмірі 69297,00 грн. строком на 60 місяців, процентна ставка - 15% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит з процентними платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно п. 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 5 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів (а.с.11-14). З копії ордеру-розпорядження № 1 від 05.03.2018 про видачу кредиту вбачається, що ПАТ «Ідея Банк» перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі 60258,26 грн. (а.с.29). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 1, 2 статті 1054 ЦК України). Відповідно до приписів частини 1,2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 05.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z62.00213.003728737, згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням ордером-розпорядженням від 05.03.2018, яке суд визнає належним доказом отримання кредитних коштів. Факт укладення договору також не заперечується стороною відповідача. В той же час, встановлено, що 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є «СВЕА ФІНАНС») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитними договором відповідача [PERSON] , що визначений у Реєстрах Боржників (38-60). Згідно платіжної інструкції від 26.07.2023 № 9217 ТОВ «Росвен Інвест Україна» проведено фінансування за договором факторингу №01.02-31/23 (а.с.52). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відтак, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Твердження відповідача про не підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №Z62.00213.003728737 від 05.03.2018 року є безпідставними, оскільки позивачем надані належні і допустимі докази про те, що 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив), а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитним договором відповідача [PERSON] , що визначений у витягу з реєстру Боржників, який підписаний стронами правочину, а згідно платіжної інструкції від 26.07.2023 № 9217 проведено фінансування за договором факторингу. Разом із тим, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.00213.003728737 від 05.03.2018 року, станом на 27.12.2023, утворилась заборгованість у розмірі 153743,79 грн., що складається: з заборгованості за основним боргом в розмірі 58728,01 грн., заборгованості по процентах в розмірі 27490,89 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 67524,89 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, розмір заборгованості не спростований, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №Z62.00213.003728737 в розмірі 86218,9 гривень, яка складається із: заборгованості за основним боргом 58728,01 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 27490,89 грн. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами, що у довідці розрахунку розцінюється як нараховані і несплачені комісії, то, така задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Наявна у справі копія кредитного договору №Z62.00213.003728737 містить у п.1.10 інформацію щодо послуг з обслуговування кредиту, зокрема, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірі, визначених Графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті1статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування`умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На думку суду, встановлення відповідачу щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно не відповідають приписам Закону України «Про споживче кредитування». Доказів надання банком відповідачеві інформації, передбаченої п.1.10 Договору № №Z62.00213.003728737, матеріали справи не містять. Відтак, з врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором №Z62.00213.003728737 у сумі 67524,89 грн, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, суд, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, адже вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, вважає, що до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 1358,47 грн, виходячи з наступного розрахунку 86218,90 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 153 743,79 грн. (сума заявлених позовних вимог).

Outcome: partial