Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У червні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» (далі - позивач, ТОВ «НОВОСЕРВІС») звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути заборгованість за послуги з платного тимчасового розміщення транспортних засобів на машиномісцях в підземному паркінгу у розмірі 35 967,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами укладено договір № 209-038/1 «Про надання послуг» від 06 серпня 2021 року, договір № 209-037/2 «Про надання послуг» від 01 жовтня 2022 року та договір № 209-036/2 «Про надання послуг» від 16 жовтня 2022 року. Предметом цих договорів є надання послуг з платного тимчасового розміщення транспортних засобів відповідача на машиномісцях, що розташовані в підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . У лютому та березні 2024 року відповідача було повідомлено про припинення дії договорів. Позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 35 967,00 грн, що складається: заборгованості за договором № 209-036/2 «Про надання послуг» від 16 жовтня 2022 року за період з 01 січня 2024 року по 11 березня 2024 року - 11 774,00; заборгованості за договором № 209-037/2 «Про надання послуг» від 01 жовтня 2022 року за період з 01 січня 2024 року по 15 березня 2024 року - 12 419,00 грн; заборгованості за договором № 209-038/1 «Про надання послуг» від 06 серпня 2021 року за період з 01 січня 2024 року по 11 березня 2024 року - 11 774,00 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02 вересня 2024 року представником позивача подано до суду заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06 жовтня 2022 року між ТОВ «НОВОСЕРВІС» та [PERSON] укладено договір № 209-036/2 «Про надання послуг» щодо надання послуг з платного тимчасового розміщення транспортних засобів відповідача на машиномісцях, що розташовані в підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 цього договору вартість послуг становить 5000,00 грн в т.ч. ПДВ - 833,33 грн на місяць. Вартість послуг сплачується щомісяця, до 10-го числа кожного поточного місяця (пункту 2.2 договору). 01 жовтня 2022 року між ТОВ «НОВОСЕРВІС» та [PERSON] укладено договір № 209-037/2 «Про надання послуг» щодо надання послуг з платного тимчасового розміщення транспортних засобів відповідача на машиномісцях, що розташовані в підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 цього договору вартість послуг становить 5000,00 грн в т.ч. ПДВ - 833,33 грн на місяць. Вартість послуг сплачується щомісяця, до 10-го числа кожного поточного місяця (пункту 2.2 договору). 06 серпня 2021 року між ТОВ «НОВОСЕРВІС» та [PERSON] укладено договір № 209-038/1 «Про надання послуг» щодо надання послуг з платного тимчасового розміщення транспортних засобів відповідача на машиномісцях, що розташовані в підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 цього договору вартість послуг становить 5000,00 грн в т.ч. ПДВ - 833,33 грн на місяць. Вартість послуг сплачується щомісяця, до 10-го числа кожного поточного місяця (пункту 2.2 договору). Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Згідно з пунктом 2.1. Договорів вартість послуг становить 5 000,00 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 833,33 грн. на місяць. Вартість послуг сплачується щомісяця, до 10-го числа кожного поточного місяця. (п. 2.2. Договорів). Згідно з пунктом 2.4. Договорів вартість послуг сплачується в повному обсязі протягом усього строку надання Послуг, в тому числі у випадку, якщо, Замовник цілком або частково не використовував або має намір у майбутньому не використовувати машиномісце протягом строку. Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з пунктом 3.2. Договорів кожна зі Сторін вправі відмовитися від цього Договору, в односторонньому порядку. В такому випадку цей Договір вважатиметься таким, що припинив свою дію, через 5 (п`ять) календарних днів з моменту направлення однією зі Сторін іншій повідомлення про припинення дії Договору (незалежно від належного чи неналежного виконання Договору іншою Стороною). Згідно з пунктом 3.1. Договорів в частині виконання грошових зобов`язань Договір діє до повного їх виконання. Пункт 3.4. Договорів регламентує, що у разі розірвання, припинення, визнання недійсним Договору, не припиняються і залишаються в силі ті умови і положення Договору, які стосуються наслідків його розірвання, припинення, сплати заборгованостей, сум неустойки і збитків. З моменту припинення дії Договору Споживач втрачає право розміщення автомобіля на машиномісці. Згідно з пунктом 5.1. Договорів за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. Чинним Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до розрахунку наданого позивачем у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 35 967,00 грн, що складається із: заборгованості за договором № 209-036/2 «Про надання послуг» від 16 жовтня 2022 року за період з 01 січня 2024 року по 11 березня 2024 року - 11 774,00; заборгованості за договором № 209-037/2 «Про надання послуг» від 01 жовтня 2022 року за період з 01 січня 2024 року по 15 березня 2024 року - 12 419,00 грн; заборгованості за договором № 209-038/1 «Про надання послуг» від 06 серпня 2021 року за період з 01 січня 2024 року по 11 березня 2024 року - 11 774,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та стягненню заборгованості у розмірі 35 967,00 грн за надані послуг з платного тимчасового розміщення транспортних засобів відповідача на машиномісцях, що розташовані в підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн підлягають стягненню з відповідача. Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки стороною позивача подано докази понесення судових витрат у розмірі 10 000, 00 грн, стороною відповідача не надано будь-яких заперечень щодо їх неспівмірності, то суд приходить до висновку про необхідність їх відшкодування. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного та

Outcome: approved