Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивачки [PERSON] адвокат А. Фрей через систему «Електронний суд» (документ сформований 17.01.2025) подав на\~розгляд суду\~позов до Радехівської міської ради Львівської області (відповідач) про визнання\~права власності\~на земельні\~ділянки в\~порядку спадкування,у якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,8069 га, та земельну ділянку загальною площею 0,8396 га, в порядку спадкування за заповітом засвідчений [PERSON] секретарем Сушнівської ради Радехівського району Львівської області від 10 лютого 1995 року, після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №029759 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №395 від 28.12.1998. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, зокрема, що [INFO] померла мама позивачки [PERSON] . Після її смерті була заведена спадкова справа №176 за 2024 рік. Окрім майна, відкрилася спадщина також на земельні ділянки загальною площею 1,6465 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського районну Львівської області, згідно із Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №029759, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 395 від 28.12.1998. З метою юридичного оформлення спадкового майна після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до нотаріуса, однак останній відмовив їй через те, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання учасників справи 12.02.2025 від приватного нотаріуса Шептицького нотаріального округу Львівської області Комарницької Н.І надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №176 за 2024 рік заведена після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.35-60). 25.02.2025 представник Радехівської міської ради Львівської області С. Коханчук подав на розгляд суду клопотання про розгляд справи без участі представника(а.с.61). 25.02.2025 представником позивачки [PERSON] подано заяву про відкладення підготовчого засідання для можливості ознайомитися зі спадковою справою(а.с.62). 28.02.2025 представником позивачки [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог(а.с.65-66). 20.03.2025 представником позивачки [PERSON] подано заяву, у якій просить закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду(а.с. 70-71). 10.04.2025 представником позивачки [PERSON] подано заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити(а.с.76-77). Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Шептицького нотаріального округу Львівської області Комарницької Н.І., належним чином завірену копію спадкової справи №176 за 2024 рік заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.31). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 25.02.2025 розгляд справи відкладено на 20.03.2025(а.с. 63). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20.03.2025 розгляд справи призначено до судового розгляду по суті(а.с.74). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 06.05.1965 вбачається, що батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.04.1988 встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Нововитківською сільською радою Радехівського районну Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис №4(а.с.24). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.1995, [PERSON] померла [INFO] в с. Обортів, Радехівського району, Львівської області(а.с.23). Відповідно до копії довідки № 344 від 03.11.2020 виданою Радехівською міською радою Львівської областівстановлено, що на день смерті [PERSON] в одному будинку в [ADDRESS] , разом із останньою була зареєстрована та проживала [PERSON] - дочка(а.с.15). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79031968 від 06.11.2024, вбачається, що після смерті [PERSON] . Білецької була заведена спадкова справа за № 176/2024(а.с.12). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №029759, виданого на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів № 719 від 28 грудня 1998 року за № 395, [PERSON] є власником земельної ділянки площею загальною 1,6465 га, яка розташована на території Нововитківської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.13-14). Згідно Розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації №719 від 28 грудня 1998 року «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власносністі на землю громадянам с. Н. Витків» та списку громадян, що додається до даного Розпорядження вбачається, що [PERSON] виділено земельну частку розміром 1,6465 га(а.с.16,17-20). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №260/02-31 від 20.11.2024 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належить [PERSON] ,яка померла [INFO] , оскільки державний акт, виданий після смерті спадкодавця не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину(а.с.25-26). Відповідно до копії спадкової справи №176/2024, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] ,яка померла [INFO] , встановлено, що [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Окрім останньої спадкоємці майна померлої відсутні(а.с.35-60). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини регулюються нормами ЦК УРСР та ЦК України. Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, суд застосував норми статті 5, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну частку (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі за текстом - Закон) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі за текстом - Порядок). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За приписами статей 5, 22 Земельного кодексу України 1990 року (далі за текстом - ЗК 1990) кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] на день смерті належало право на земельні ділянки загальною площею 1,6465 га на території Нововитківської сільської ради Радехівського районну Львівської області, згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №029759, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 395 від 28.12.1998. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким все своє майно, заповіла дочці позивачці [PERSON] . Суд зауважує, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Білецької, адже подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Однак, позивачка позбавлена можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved