Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

01 липня 2024 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнення, представник позивача посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу. Квартира [ADDRESS] , який є комунальною власністю Дніпровської міської територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради та розташований на земельній ділянці комунальної власності. Квартира [ADDRESS] вищевказаного будинку має загальну площу 65,0 кв.м., житлову площу 38,8 кв.м. та складається з приміщень 1-коридор, 2, 3, 4 житлові кімнати, 5 - кухня, 6 - санвузол, Г - лоджія. 13.05.2024 Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради повідомлено про наявність об`єкта самочинного будівництва на прибудинковій території багатоквартирного будинку [ADDRESS] . 09.02.2024 державним інспектором інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] та складено акт №09/02/24-К від 09.02.2024. Під час обстеження земельної ділянки була встановлена наявність самочинної капітальної прибудови до квартири [ADDRESS] , а також інша самочинна прибудова (балкон) до квартири [ADDRESS] цього ж будинку. При обстеженні земельної ділянки по [ADDRESS] був присутній [PERSON] (батько відповідачки), який зазначив що наявні дозвільні документи на прибудову будуть надані до Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради до 14.02.2024. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило, що жодних дозвільних документів на виконання будівельних робіт за адресою будинку [ADDRESS] не видавалось. Разом з цим, відповідно до інформації реєстру будівельної діяльності, що є компонентом електронної системи, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації визначеної ст.22 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у тому числі, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, станом на час надання відповіді, відомості щодо дозвільної документації (повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт або дозвіл) чи документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію або сертифікат) по об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] - інформація відсутня. В результаті здійснення пошукового запиту відкритих даних Реєстру будівельної діяльності за запитом «Данила Самойловича, буд. [ADDRESS] » щодо дозвільних документів виданих після 06.07.2020, встановлено, відсутність жодних дозвільних документів. Так само в Реєстрі будівельної діяльності за пошуковим запитом « [PERSON] » та « [ADDRESS] » станом до 06.07.2020 жодного дозвільного документу - не встановлено. 01.03.2024 власниці квартири [ADDRESS] направлено вимоги про усунення порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від самочинно збутових прибудов до квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, вказане управління, як уповноважений орган містобудування та архітектури у м. Дніпрі, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надає замовнику вихідні дані на проєктування (містобудівні умови та обмеження). За даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва за адресою [ADDRESS] , головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради - не надавались. Ураховуючи вищезазначене, жодний дозвільний документ на будівництво капітальної прибудови на земельній ділянці комунальної власності до фасаду будинку [ADDRESS] з боку розташування квартири [ADDRESS] компетентними органами не видавався. Дніпровська міська рада та її виконавчі органи дозволу на прибудову будь-яких споруд до багатоквартирного будинку [ADDRESS] - не надавали. Отже, вказана прибудова є самочинним будівництвом, яке розміщено на земельній ділянці комунальної власності. З наведеного вбачається, що земельна ділянка комунальної власності у передбаченому законодавством порядку для забудови та користування не надавалась; дозвіл на виконання підготовчих або будівельних робіт чи декларація про готовність об`єкта до експлуатації не видавались; споруда (прибудова), яка розташована на земельній ділянці не відповідає інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та розміщена на земельній ділянці, яка не передавалась забудовнику, отже самочинна прибудова до квартири [ADDRESS] є самовільно побудованою (самочинне будівництво). Внаслідок самочинного будівництва споруди (будівлі), з користування Дніпровської міської ради поза її волею, при відсутності дозвільних документів на будівництво, вибула земельна ділянка по [ADDRESS] . Просить суд усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, належною до земель комунальної власності територіальної громади м. Дніпро, шляхом знесення самочинно побудованих будівель та споруд (прибудови) до квартири [ADDRESS] за рахунок [PERSON] 02 вересня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що 13.07.2004 року відповідачка придбала квартиру [ADDRESS] . В зв`язку із знаходженням квартири на першому поверсі будинку, з метою поліпшення побутових умов було прийнято рішення щодо облаштування балкону у квартирі. У повній відповідності до проекту були здійснені будівельні роботи. Відповідно до висновків вказаного звіту, за результатами проведеного інструментального інженерно-технічного обстеження квартири [ADDRESS] , зроблено наступні висновки. Технічний стан будівельних конструкцій та внутрішніх інженерних мереж квартири - "нормальний" (1 категорія). Проведене перепланування квартири, що полягало у заміні віконного прорізу на дверний по ряду «Г» в осях 2-3, виконано шляхом демонтування частини стіни під вікном, без зміни ширини та відмінки висоти віконного прорізу з підсиленням прорізу сталевою рамою. Пошкоджень та деформації несучих конструкцій, спричинених переплануванням не зафіксовано. Технічний стан будівельних конструкції прибудови, що в осях Г-Д - нормальний (1 категорія): фактичні зусилля в елементах та перерізах конструкції не перевищують допустимих за розрахунком, відсутні дефекти та пошкодження, які знижують несучу здатність та довговічність. За результатами проведеного технічного обстеження встановлено можливість надійно та безпечно експлуатувати квартиру. Звертає увагу суду, що вказані роботи були погоджені із сусідами, про що свідчить заява [PERSON] . Наголошує, що після перепланування квартири, прибудова жодним чином не порушує прав, ані мешканців, ані міської ради. Вважає, що даний позов від імені міської ради має у підґрунті скарги лише однієї мешканки квартири [ADDRESS] , а саме [PERSON] , яка протягом багатьох років тероризує відповідачку та її сім`ю, які також володіють з 2004 року квартирою [ADDRESS] у цьому ж будинку. Разом з цим, громадянка [PERSON] вступила у зговір з громадянкою [PERSON] (адреса мешкання - [ADDRESS] ), яка взагалі не проживає у будинку [ADDRESS] , а лише подає до міської ради безпідставні скарги, в тому числі щодо облаштування балкону у квартирі відповідачки. Наголошує, що громадянки [PERSON] та [PERSON] цілеспрямовано, без жодних на те підстав, протягом багатьох років скаржаться на власників квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , кожен раз вигадуючи нові приводи для цього. Зазначає, що за результатами проведеного технічного обстеження встановлено можливість надійно та безпечно експлуатувати квартиру, та разом з цим не порушує прав міської ради та мешканців будинку. 03 грудня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. В обґрунтування заяви зазначив, що свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що самочинною прибудовою порушено його право власності на земельну ділянку. Як вбачається з позовної заяви, 09.02.2024 року складено акт обстеження земельної ділянки, де розташовано спірний об`єкт. В той же час, згідно витребуваних документів, позивач отримав повідомлення про розташовану біля конкретно вказаної квартири відповідача прибудови 07.09.2020 року. З долучених до справи звернень до позивача вбачається, що позивач 07.09.2020 року мав можливість довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, які виходять за межі позовної давності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вислухавши доводи учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2767410, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВВК №094103 реєстр №Д-694, 13.07.2004 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. Квартира [ADDRESS] вищевказаного будинку має загальну площу 65,0 кв.м., житлову площу 38,8 кв.м. та складається з приміщень 1 коридор, 2, 3, 4 житлові кімнати, 5 кухня, 6 санвузол, І лоджія, що підтверджується інформаційною довідкою 377656344 від 08.05.2024 року (а.с. 11-13). 13.05.2024 року Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради повідомлено про наявність об`єкта самочинного будівництва на прибудинковій території багатоквартирного будинку [ADDRESS] (а.с. 14-15). 09.02.2024 державним інспектором інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] та складено акт № 09/02/24-К від 09.02.2024. В ході обстеження земельної ділянки за вказаною адресою встановлено наступне: «Обстежувана земельна ділянка має вільний доступ. На ділянці розташований п`ятиповерховий житловий будинок. Позаду будинку на першому поверсі кутової квартири (яка розташована зі сторони проїжджої частини) прибудовано капітальну споруду (продовження квартири), фасад якої проштукатурений у персиковий колір. Прибудова облаштована металопластиковими вікнами, на яких вмонтовані захисні залізні грати, зверху розміщено металочерепицю темно-зеленого кольору. Площа під прибудовою становить 0,0031га. Перед прибудовою розміщено два люки, зелені насадження». «Прибудована споруда огороджена парканом із залізного пруття з аркою та двома хвіртками, площа ділянки по периметру огорожі становить 0,00146 га. Земельна ділянка перед прибудованими об`єктами нерухомості покрита ґрунтом» (а.с. 16-20). Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради повідомило, що жодних дозвільних документів на виконання будівельних робіт за адресою будинку [ADDRESS] не видавалось (а.с.21). З відповіді управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради вбачається, що згідно інформації реєстру будівельної діяльності, що є компонентом електронної системи, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації, визначеної ст.22 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у тому числі, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, станом на час надання відповіді, відомості щодо дозвільної документації (повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт або дозвіл) чи документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію або сертифікат) по об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] інформація відсутня. Виходячи з вищезазначеного, жодних дозвільних документів на виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради не видавалося (а.с. 34). В результаті здійснення пошукового запиту відкритих даних Реєстру будівельної діяльності за запитом «Данила Самойловича, [ADDRESS] » щодо дозвільних документів виданих після 06.07.2020, встановлено, відсутність жодних дозвільних документів. Так само в Реєстрі будівельної діяльності за пошуковим запитом « [PERSON] » та « [ADDRESS] » станом до 06.07.2020 жодного дозвільного документу не встановлено (а.с. 23-24). 01.03.2024 року власниці квартири [ADDRESS] направлено вимоги про усунення порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від самочинно збудованих прибудов до квартири [ADDRESS] (а.с. 74-81). Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122\~цього Кодексу. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина 1 статті 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (стаття 319 ЦК України). Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Земля є\~основним національним\~багатством,\~що перебуває\~під особливою\~охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право\~власності на\~землю (земельну\~ділянку)\~набувається і\~здійснюється відповідно\~до закону. Право\~власності на\~земельну ділянку\~поширюється на\~поверхневий (грунтовий)\~шар у\~межах цієї\~ділянки,\~на водні\~об`єкти,\~ліси,\~багаторічні насадження,\~які на\~ній знаходяться,\~а також\~на простір,\~що є\~над і\~під поверхнею\~ділянки,\~висотою та\~глибиною,\~які необхідні\~для зведення\~житлових,\~виробничих та\~інших будівель\~і споруд. Власник\~земельної ділянки\~має право\~використовувати її\~на свій\~розсуд відповідно\~до її\~цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (стаття 373 ЦК України). Частиною 1 ст. 375 ЦК України, передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частинами 1-2\~ст.376\~ЦК України\~встановлено,\~що житловий\~будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом,\~якщо вони\~збудовані або\~будуються на\~земельній ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~або з\~істотними порушеннями\~будівельних норм\~і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України). Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою. Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою. Статтею 212\~Земельного кодексу\~України встановлено,\~що самовільно\~зайняті земельні\~ділянки підлягають\~поверненню власникам\~землі або\~землекористувачам без\~відшкодування затрат,\~понесених за\~час незаконного\~користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. З наведеного вбачається, що земельна ділянка комунальної власності у передбаченому законодавством порядку для забудови та користування не надавалась; дозвіл на виконання підготовчих або будівельних робіт чи декларація про готовність об`єкта до експлуатації не видавались; споруда (прибудова), яка розташована на земельній ділянці не відповідає інформації з Державного реєстру речових справ на нерухоме майно та розміщена на земельній ділянці, яка не передавалась забудовнику, отже самочинна прибудова до квартири [ADDRESS] є самовільно побудованою (самочинне будівництво). Внаслідок самочинного будівництва споруди (будівлі), з користування Дніпровської міської ради поза її волею, при відсутності дозвільних документів на будівництво, вибула земельна ділянка по [ADDRESS] . Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: перша - виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; друга - викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; третя - закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: -\~втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 ст. 261 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Представник відповідача в заяві про застосування строків позовної давності зазначає, що позивач отримав повідомлення про розташовану біля конкретно вказаної квартири відповідача прибудови 07.09.2020 року (а.с.139), тобто останнім днем звернення до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності є 07.09.2023 року. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою 01.07.2024 року, тобто після спливу строків позовної давності. Необхідно зазначити, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон\~не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц). Втім, представник позивача не просив поновити строк позовної давності та не заперечував проти його застосування. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed