Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі народилися дві дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з цим між подружжям припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільний побут та протягом тривалого періоду разом не проживають. Шлюб існує лише формально, подальше його збереження суперечить інтересам позивачки, примирення вона заперечує. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/2477/25. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте у прохальній частині позовної заяви, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи, з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 12 листопада 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2176, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. У шлюбі в подружжя народилася діти: - дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 квітня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; - дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 жовтня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про залишення проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю після розірвання шлюбу, суд виходив із наступного. Так, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житловопобутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання дочок разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних дітей, судом вирішується лише питання про залишення проживання дітей з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі діти проживають, відтак суд доходить висновку про залишення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільних дітей, такий спір вирішується у порядку ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України. У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved