Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2015 року вона проживала однією сім`єю з відповідачем [PERSON] та від спільного проживання в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними поступового погіршувалося, в результаті чого сім`я розпалася. Протягом останніх двох років вони проживають окремо, дочка [PERSON] залишилася проживати разом з нею і вони мешкають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини з часом почав рідше виходити з дитиною на контакт, не бере участі в її житті, не піклується про неї та не допомагає утримувати матеріально. Всі обов`язки по вихованню та утриманню дочки позивачка взяла на себе. Вказане свідчить про ухилення батька від виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , що змусило з даним позовом звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримує заявлені нею позовні вимоги, просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність. Судом встановлено. [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до наданої копії паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] та Витягу з реєстру територіальної громади №2024/008803422, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з наданої письмової інформації, [PERSON] є ученицею сш І-ІІІ ст. № 148 ім. І.Баграного м. Києва з 01.09.2023. Мама дівчинки бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет, намагається все зробити для дочки, щоб вона чудово навчалася та зростала щасливою. Батько [PERSON] з класним керівником на зв`язок не виходив та не цікавився досягненнями дитини у школі. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії від 09.10.2024 №13) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і в них [INFO] народилася дочка [PERSON] . З лютого 2023 року відносини між батьками дитини були припинені, дитина залишилася проживати з матір`ю, яка з того часу займається вихованням та утриманням дитини. На теперішній час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії батько дитини [PERSON] був присутній та повідомив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, адже він спілкується з дочкою, добровільно передає кошти на її утримання, періодично забирає дочку зі школи та водить на гуртки. Батька дитини попереджено про дотримання прав дитини та ознайомлено його про відповідальність передбачену законом України у разі порушення прав малолітньої. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за необхідне надати можливість [PERSON] протягом шести місяців налагодити стосунки з малолітньою донькою [PERSON] та розпочати виконувати батьківські обов`язки в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, врахувавши висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 3003.2007 №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » вказано, що таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Досліджуючи вказані докази, суд враховує, що предметом доказування у цій справі є не позитивна характеристика позивача та дитини, а наявність свідомого винного ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] , нагальна необхідність застосування крайнього заходу впливу до нього у вигляді позбавлення батьківських прав, а також відповідність вжиття такого заходу принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. У зібраних в справі доказах немає жодного підтвердження того, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо дитини, і не зазначено відповідної інформації у текстах наданих доказів. Навпаки, орган опіки та піклування у своєму висновку вважає за необхідне надати можливість [PERSON] протягом шести місяців налагодити стосунки з малолітньою донькою [PERSON] та розпочати виконувати батьківські обов`язки в повному обсязі. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, що відображено у висновках Верховного суду з питань застосування норм матеріального права, які зазначені, та зокрема у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, що передбачено постановою Пленуму Верхового Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тому суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню з підстав: недоведеності обставин наявності свідомого винного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] ; недоведеності обставин наявності необхідності застосування крайнього заходу впливу, позбавлення батьківських прав; недоведеності неможливості змінити ставлення до батьківських прав [PERSON] . На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed