Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Представник ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» Маслюженко Микола Петрович звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представник позивача, 14 червня 2019 року між відповідачем та ПАТ «Ідея Банк» було укладено угоду № С-606-011339-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі Угода). Умовами Угоди було передбачено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт: 200000,00 грн; кредитний ліміт на момент укладення Угоди 33400,00 грн; процента ставка 48,00% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Угодую. Однак [PERSON] у порушення умов кредитування не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого за Угодою у відповідача виникла заборгованість в сумі 31268,02 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту 12358,45 грн, процентами 18909,57 грн. Також у [PERSON] виникла заборгованість у виді трьох процентів річних 2374,66 та інфляційних втрат 6275,33 грн. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» був укладений договір факторингу № 16/11-23, відповідно до якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача. У подальшому, 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», був укладений договір факторингу № 29/12-23, відповідно до якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] . Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору 2422,00 грн, та витрат на професійну правничу допомогу 5200,00 грн. Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 09 січня 2025 року. 09 січня 2025 року ухвалою суду зобов`язано АТ «Ідея Банк» надати суду докази, у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 04 лютого 2025 року. 04 лютого 2025 року судове засідання було відкладене на 03 березня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, 15 січня 2025 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 104). У судових засіданнях відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначив, що будь яка заборгованість у нього відсутня, оскільки державним виконавцем з нього вже стягнуто заборгованість за даним кредитним договором. Окрім того жодних договорів із позивачем він не укладав. Представниця відповідача Кобрин М.М. у судовому засіданні 03 березня 2025 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки доказів отримання відповідачем кредитних коштів матеріали справи не містять, а розрахунок заборгованості не є таким доказом. Також просила застосувати наслідку пропуску строку позовної давності. Окрім того просила відкласти розгляд даної справи для надання можливості відповідачу підтвердити обставини щодо стягнення з нього заборгованості за цим кредитним договором. За клопотанням представниці відповідача судове засідання було відкладене на 03 квітня 2025 року. У судове засідання 03 квітня 2025 року представник позивача не з`явився. Відповідач та його представниця у задоволенні позову просили відмовити, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності. Крім того посилалися на постанови про відкриття виконавчого провадження №67011187 від 05.10.2021 щодо примусового виконання виконавчого напису №4683, виданого 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та про закінчення виконавчого провадження №67011187 від 21.07.2023. Дані докази підтверджують те, що заборгованість у відповідача [PERSON] перед позивачем відсутня. Суд, заслухавши відповідача та представницю відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 14 червня 2019 року [PERSON] підписав Заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта) до Угоди № С-606-011339-19-980 (а.с. 52) 14 червня 2019 року між сторонами був укладено кредитний договір шляхом підписання [PERSON] угоди № С-606-011339-9-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 51). Умовами Угоди було передбачено, що банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня (IBAN [NUMBER] ). Також Угодою передбачено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт: 200000,00 грн; кредитний ліміт на момент укладення Угоди 33400,00 грн; процента ставка 48,00% річних. Також, позивачем була надана виписка по рахунку [PERSON] за період з 14 червня 2019 року по 16 листопада 2023 року (а.с. 39-43). Згідно виписки відповідач користувався наданим кредитом. Також, згідно виписки по рахунку [PERSON] за аналогічний період, наданої АТ «Ідея Банк», відповідач користувався наданим кредитом, здійснюючи у період з 02.07.2019 по 01.08.2019 покупки у торгових закладах (а.с. 116-118). Згідно з наданою довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-606-011339-19-980 від 14 червня 2019 року, у відповідача виникла заборгованість в сумі 31268,02 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 12358,45 грн, та заборгованості за процентами 18909,57 грн (а.с. 48). Довідку, аналогічну за змістом вищевказаній довідці, також було надано АТ «Ідея Банк», на виконання ухвали суду щодо надання доказів (а.с. 115). Також у листі, який надійшов до суду 18 лютого 2025 року від АТ «Ідея Банк», зазначено, що [PERSON] не здійснив жодної оплати за договором № С-606-011339-19-980 від 14\~червня 2019\~року(а.с. 114). Згідно наданих розрахунків, у відповідача виникла заборгованість у виді інфляційних втрат 6275,33 грн, та трьох процентів річних 2374,66 грн (а.с. 56, 57). 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладено договір факторингу № 16/11-23 (а.с. 12-13). Права вимоги всі права грошової вимоги клієнта за первинними договорами до боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі укладених між клієнтом та боржниками первинних договорів і підтверджені документацією, а також інші права вимоги за первинним договорами (розділ 1 Договору № 16/11-23). Згідно з п. 2.1. Договору № 16/11-23 за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до друкованого реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 16/11-23 ТОВ «ФК «СОНАТІ» отримало право грошової вимоги, зокрема: до [PERSON] за договором № С-606-011339-19-980 (а.с. 49-50). 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29/12-23 (а.с. 23-29). Права вимоги всі права грошової вимоги клієнта за первинними договорами до боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі укладених між первісним кредитором та боржниками первинних договорів і підтверджені документацією, а також інші права вимоги за первинним договорами (розділ 1 Договору № 29/12-23). Згідно з п. 2.1. Договору № 29/12-23 за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року, позивач набув право грошової вимоги, зокрема: до [PERSON] за договором № С-606-011339-19-980 (а.с. 38). \~ \~ \~ \~ У свою чергу стороною відповідача було надіслано до суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження №67011187 від 05.10.2021 щодо примусового виконання виконавчого напису №4683, виданого 19.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та копію постанови про закінчення виконавчого провадження №67011187 від 21.07.2023. Так, із копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2021 №67011187 приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. вбачається, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 19.08.2021 №4683, із [PERSON] , [INFO] , на користь АТ «Ідея Банк» стягуються невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування №Z41.45212.005212797 від 02.05.2019, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , у розмірі 43999,57 грн (а. с. 127 128). У зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно виконавчого документу приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 21.07.2023 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67011187 (а. с. 129 130). \~ \~ \~ \~ Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що в Угоді від 14 червня 2019 року зазначено розмір кредитного ліміту та процентна ставка. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Тобто судом установлено, що відповідачем було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами Угоди. З огляду на вищезазначене позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за Угодою від 14 червня 2019 року в сумі 31268,02 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 12358,45 грн, та заборгованості за процентами 18909,57 грн. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Про це неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/6494/21. Позивачем правомірно були нараховані три проценти річних та інфляційні втрати до 23 лютого 2022 року, тобто за період, на який не розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, відповідач також має заборгованість у виді трьох процентів річних \~2374,66 грн, та інфляційних втрат 6275,33 грн, яка підлягає до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». Суд не приймає посилання сторони відповідача на те, що із відповідача за указаним кредитним договором приватним виконавцем уже було стягнуто заборгованість, оскільки із поданих постанов приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. судом установлено, що із [PERSON] стягуються невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору кредиту та страхування №Z41.45212.005212797 від 02 травня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Між тим заборгованість, яку позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] , стосується укладеної 14 червня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] угоди № С-606-011339-9-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Тобто, подані стороною відповідача докази не стосуються предмету розгляду даної справи, а тому до уваги судом не беруться. Щодо відсутності доказів отримання коштів відповідачем суд зазначає, що умовами кредитного договору було передбачено, що банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту поточний рахунок № [NUMBER] та надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. У свою чергу факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ), наданої АТ «Ідея Банк». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України\~\~«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75,\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого\~наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів\~у регістрах\~бухгалтерського обліку\~та податкових\~документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Отже банківська виписка по особовому рахунку [PERSON] , яка містить всі необхідні дані для ідентифікації боржника, дати здійснення операцій, код валюти, номер особового рахунку тощо, між банком та відповідачем [PERSON] , є належним та допустимим доказом в даній справі, який підтверджує факт користування кредитними коштами. Окрім того сторона відповідача у судовому засіданні заявила про застосування наслідків спливу позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті\~256\~ЦК\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття\~257\~ЦК\~України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (зокрема, до вимоги про стягнення пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті\~258\~ЦК\~України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті\~267\~ЦК\~України). Відповідно до частини першої статті\~261\~ЦК\~України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який \~набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Отже, враховуючи пункт 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Про це також зазначав Верховний Суд у постанові 26 лютого 2025 року у справі № 754/4237/22. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того,\~Законом України\~ від\~15\~березня 2022\~року №\~2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено,\~пунктом 19\~наступного змісту\~(зі\~змінами,\~внесеними Законом\~України від\~ 08\~листопада 2023 року № 3450-IX): «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Воєнний стан триває і на даний час. Позивач звернувся з позовом до суду 05 грудня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану. Отже, враховуючи вищезазначене, зокрема, пункти Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строку позовної давності на час дії карантину та воєнного стану в Україні, те, що кредитний договір було укладено у 2019 році, позивачем не був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 633 від 01 жовтня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 68). Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі, з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн. Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу та оплату послуг поштового зв`язку, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано: копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року (далі Договір) (а.с. 15-18); вартість послуг (прейскурант) від 01 квітня 2024 року (звор. а.с. 19); реєстр боржників від 15 липня 2024 року (а.с. 37) та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 12 серпня 2024 року (а.с. 55). Відповідно до п. 1.1. Договору, укладеного між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», за цим договором клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання клієнта, а клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити винагороду. Перелік боржників, щодо яких клієнтом доручається об`єднанню вчинення дій стосовно стягнення заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання умов цього договору, зазначають в реєстрі боржників (п. 1.3. Договору). Згідно з п. 3.2. Договору сума гонорару за надання послуг (виконання дій та заходів, визначених в. 1.2. цього Договору) по стягненню заборгованості з боржників, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в додатку № 2 до цього договору, та зазначається об`єднанням в акті приймання-передачі наданих послуг. Підпунктом 3.4.4. Договору передбачено, що винагорода виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок об`єднання, вказаний в договорі, протягом 60 календарних днів від дати підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг та на підставі наданого об`єднанням рахунку. Згідно копії реєстру боржників від 15 липня 2024 року, складеного між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», клієнт передав, а об`єднання отримало в роботу щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № С-606-011339-19-980 від 14 червня 2019 року (а.с. 37). Згідно акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 12 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», адвокатське об`єднання надало клієнту наступні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника [PERSON] , ціна 1200,00 грн, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника, ціна 4000,00 грн, а всього 5200,00 грн (а. с. 55). У зв`язку із цим суд не приймає посилання представниці відповідача на те, що адвокатом не було розписано у чому саме полягає правнича допомога. Таким чином наявні підстави для стягнення витрат на професійну правову допомогу у сумі 5200,00 грн. Щодо витрат на поштову кореспонденцію суд зазначає наступне. Положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 2 ст. 140 ЦПК України). Представником позивача було додано докази направлення відповідачу копії позову з додатками, а саме: копію списку на відправлення кореспонденції АТ «Укрпошта» та копію фіскального чека від 19 вересня 2024 року (а.с. 44-47). У списку на відправлення кореспонденції АТ «Укрпошта» під порядковим номером 51 зазначений [PERSON] та у графі «Плата за пересилання з ПДВ» вказана сума 45,00 грн. Суд вважає підтвердженими понесені позивачем витрати на відправку позову з додатками відповідачу, оскільки вказані дії пов`язані з підготовкою справи до розгляду. Тому вищезазначені витрати в сумі 45,00 грн підлягають до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved