Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в свою користь суму заборгованості за Договором позики №3134852 в розмірі 9582 грн. Позов мотивовано тим, що 21.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство\~необхідних кредитів» та [PERSON] уклали в електронній формі договір позики № 3134852, за умовам якої позикодавець передав у власність грошові кошти у розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів до 20.02.2021, зі сплатою процентів у розмірі 1, 99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Того ж дня грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача. 21.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за договорами позики. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору щодо погашення заборгованості, у нього виникла заборгованість у розмірі 6000 грн сума боргу та 3582 грн за відсотками. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) 21.01.2021 укладено в електронній формі договір позики № 3134852, за умовам якої позикодавець передав у власність грошові кошти у розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів тобто до 20.02.2021, зі сплатою процентів у розмірі 1, 99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Того ж дня грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується інформацією ТОВ «Фінансова компанія фін експрес» від 12.09.2024 №12/09/24-4 (а.с. 21-22) Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» 21.06.2021 було укладено Договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за договорами позики до боржників. Пунктом 5.2 Договору факторингу встановлено, що перехід від Позикодавця/первісного кредитора до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами Додатку №4 та №5 до Договору факторингу. Пунктом 6 договору визначено, що загальна сума права вимоги, яка відступається становить 160036293,20 грн, ціна продажу становить 8473026,02 грн, яка сплачується до 28.07.2022. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21.06.2021 до договору факторингу №2106 від 21.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 20328 грн, з яких 6000 грн сума боргу та 14328 грн сума заборгованості за відсотками. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство\~необхідних кредитів» та [PERSON] 21.01.2021 укладено в електронній формі договір позики № 3134852, за умовам якої позикодавець передав у власність грошові кошти у розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів тобто до 20.02.2021, зі сплатою процентів у розмірі 1, 99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Того ж дня грошові кошти були перераховані на рахунок відповідача. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Позивач мотивує свої вимоги тим, що право вимоги до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство\~необхідних кредитів» за договором позики від 21.01.2021 № 3134852 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі Договору факторингу від 21.06.2021 № 2106, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за договорами позики до боржників. Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також\~докази на\~підтвердження оплати\~за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що: «відповідно до глави 73\~ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені\~Законом № 2664-ІІІ\~умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Таким чином, наявні у справі реєстри прав вимог, де боржником зазначено [PERSON] , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.» Позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором факторингу від 21.06.2021 № 2106, яка згідно пункту 6.1 договору становить 8473026,02 грн. З наведеного вбачається, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нього права грошової вимоги до відповідача [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство\~необхідних кредитів», що є його процесуальним обов`язком. При цьому, суд не бере до уваги наданий позивачем «акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2021 - грудень 2022 (а.с. 4), який ніким не підписаний та не засвідчений, не містить відтисків печатки юридичних осіб, а тому не є офіційним документом та належним доказом, який би підтверджував обставини, які потребують доказуванню, а саме, факт оплати за договором факторингу. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй заяві представник позивача просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд доходить висновку, що належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо підтвердження права вимоги щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позики, укладеним 21.01.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство\~необхідних кредитів» та [PERSON] , матеріали справи не містять, а відтак позов є недоведеним. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed