Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

До суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченко Вячеслав Анатолійович, Четверта полтавська державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (після перейменування - Друга полтавська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) про визнання за позивачем права власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , звернулась [PERSON] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої Четвертою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №230/2013, після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт спадкодавицею не складався за життя. Квартира [ADDRESS] набута у власність в результаті сплати пайових внесків під час перебування у шлюбі її матері, [PERSON] з її батьком, [PERSON] , який було зареєстровано між ними 04.05.1983 в результаті чого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 13.12.2007 року. Чоловік спадкодавиці (батько позивача) - [PERSON] - прийняв спадщину після смерті дружини, але не встиг оформивши своїх спадкових прав, крім того, [PERSON] звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу, а саме на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але нотаріусом повідомлено про неможливість видачі такого свідоцтва, відповідно до змісту листа Четвертої полтавської державної нотаріальної контори №2592/02-14 від 29.11.2013, нотаріус не може встановити склад спадкового майна, а саме частки квартири, які належали кожному з подружжя з урахуванням сплачених подружжям пайових внесків. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після його смерті відкрита спадкова справа №23/2021 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком В.А. Відповідно до заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що усе належне йому майно, яке на день його смерті буде належати йому за законом, заповідає повністю дочці [PERSON] 07 грудня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком В.А. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] батька, [PERSON] , оскільки Законом України «Про нотаріат» передбачено видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) лише у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя), але в даному випадку обоє з подружжя померли, тому нотаріус не може встановити чи була інша домовленість між співвласниками щодо розміру часток в квартирі та які частки належали померлим, із зазначенням конкретної частки, або рішення суду з цього приводу та таке право на конкретну частку не зареєстровано, при цьому в провадженні приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченка В.А., знаходиться лише спадкова справа на майно померлого [PERSON] , який має частку у спільному майні подружжя, але у зв`язку зі смертю не визначив своєї частки на квартиру за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з чим неможливо встановити склад спадкового майна. Вказане і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Позивач просив суд за нею визнати право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 07.02.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги прохала задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між батьками позивача, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 04.05.1983 укладено шлюб, зареєстрований Міським Палацом шлюбів Виконкому Полтавської міської ради народних депутатів Полтавської області, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , видане 04.05.1983 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. За життя [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] набуто право власності на квартиру [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 13.12.2007 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради. Таким чином, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить половина квартири [ADDRESS] . Оскільки спірним є майно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , до спадкових правовідносин застосовуються норми ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Четвертою державною нотаріальною конторою №230/2013 на підставі заяви гр. [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , в установленому законом порядку також прийняли спадщину після смерті матері та дружини [PERSON] , які були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] на момент її смерті у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Інших заяв про відмову або прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Таким чином, спадкоємцями що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є донька померлої [PERSON] (Позивач), чоловік померлої [PERSON] (помер [INFO] ) та донька померлої [PERSON] (Відповідач). При цьому, [PERSON] звернувся до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу, а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , але нотаріусом у листі №2592/02-14 від 29.11.2013 повідомлено про неможливість видачі такого свідоцтва про право власності на половину зазначеної квартири у зв`язку з тим що пайові внески виплачувались як спільно подружжям, так і до шлюбу одноосібно [PERSON] . Так, [PERSON] (Позивач) має право на спадкування після смерті матері [PERSON] 1/6 частки квартири [ADDRESS] , разом з тим, відповідно до змісту листа Четвертої полтавської державної нотаріальної контори №2592/02-14 від 29.11.2013, нотаріус не може встановити склад спадкового майна, а саме частки квартири, які належали кожному з подружжя. Право [PERSON] на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , як на частку в спільному майні подружжя обґрунтовується наступним: Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з положеннями пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статті 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регулюється КпШС України. Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України (чинного на час набуття прав на квартиру), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі статтями 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні норми містяться і в Сімейному кодексі України. Так стаття 60 цього Кодексу визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, стаття 62 СК України встановлює, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містить ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З ч.1 ст.368 ЦПК України та ст.112 ЦК УРСР вбачається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За правилами ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Право власності на майно виникає з часу сплати останнього пайового внеску (пункт 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи»). Так, член кооперативу і член його сім`ї (чоловік або дружина) набувають право спільної сумісної власності на квартиру лише після повної сплати пайового внеску на квартиру, до повної сплати внесків у них існує право власності на грошові кошти. Отже, член житлово-будівельного кооперативу набуває право власності на нього з моменту сплати пайового внеску у повному обсязі. Конструкція норм статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та статті 60 Сімейного кодексу України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.. Відповідно до положеньст.146 ЖК України, п.43 Примірного статуту ЖБК і ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України (в редакції на час сплати пайового внеску за спірну квартиру), пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Таким чином, положення законодавства закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належним обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках. За життя [PERSON] не оспорювала спільність сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] . Отже, щодо майна, набутого за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Таким чином, за даних умов необхідно виходити з презумпції спільної сумісної власності. Отже, [PERSON] та [PERSON] до дня смерті перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у ІІ кварталі 1988 року було виплачено повністю пайовий внесок за спірну квартиру та набуто право власності на неї, яка з урахуванням статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України належала подружжю на праві спільної сумісної власності, за життя [PERSON] не порушувала питання про спростування презумпції спільної сумісної власності. Оскільки померла заповіту не склала, спадкоємцями за законом стали [PERSON] , [PERSON] , які були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] на момент її смерті у квартирі за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а отже, кожен з них успадкував по 1/6 частці квартири (1/2 : 3). З огляду на те, що відповідно до відмови нотаріуса видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя не є можливим, це було і перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та в подальшому за заповітом після смерті [PERSON] . До дня своєї смерті [INFO] [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] та постійно проживала з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Дніпро» №18 від 27.11.2020. Так, у 1981 році [PERSON] з [PERSON] почали проживати разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , вони жили однією сім`єю, вели спільне господарство, він разом з дружиною платив за квартиру пайові внески, сплачував комунальні платежі, робив ремонти у квартирі, добудував веранду. З огляду на зазначене, 13.12.2007 року Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно до заповіту, посвідченого 24 грудня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко Ю.Ю., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке на день його смерті буде належати йому за законом, заповідає повністю дочці [PERSON] , [INFO] . Таким чином, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить 3/8 часток квартири за адресою: [ADDRESS] та 4/6 (2/3) частки квартири за адресою: [ADDRESS] , які утворились за рахунок 1/2 частки останньої, як спільна сумісна власність подружжя та 1/6 частини вказаної квартири в порядку спадкування [PERSON] після померлої дружини [PERSON] . Спадкова справа №23/2021 після смерті [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченком Вячеславом Анатолійовичем на підставі заяви про фактичне прийняття спадщини, а саме постійного проживання дочки [PERSON] з батьком [PERSON] , що підтверджується довідкою ЖБК «Дніпро» №14 від 27.11.2020. Іншi спадкоємці за прийняттям спадщини та оформлення спадкового майна не зверталися. Таким чином, спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] є донька померлого [PERSON] (Позивач), що додатково підтверджується виданим їй свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.12.2021, зареєстроване в реєстрі за № 5317 після помелого [PERSON] на 3/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] звернулась до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] на спадкове майно квартиру [ADDRESS] , але нотаріусом постановою №303 від 07.12.2021 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва, в зв`язку з тим, що відповідно до наданих (наявних) документів можливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/3 частку вищевказаної квартири. Вказана постанова обґрунтовується тим, що «Квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 12.12.2007 Управлінням житлово-комунального господарства м. Полтави, та зареєстрованого КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 18.12.2007, реєстраційний номер 21412632, яке видане в період перебування в шлюбі з чоловіком [PERSON] . На майно померлої [PERSON] , 17.07.2013 Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №230/2013, на підставі заяви гр. [PERSON] . Крім того, згідно довідки №18 від 27.11.2020 року ЖБК «Дніпро», зазначається, що на день смерті [PERSON] , разом з нею були зареєстровані та проживали: дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] ... ...При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність піддстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти... ...Відповідно до загального правила визначеного ст. 60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Законом України «Про нотаріат» передбачено видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) лише у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя), але в даному випадку обоє з подружжя померли. Згідно ч.2 ст.370 ЦК, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо iнше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли, нотаріус не може встановити чи була інша домовленість між співвласниками щодо розміру часток в квартирі та які частки належали померлим, із зазначенням конкретної частки, або рішення суду з цього приводу та таке право на конкретну частку не зареєстровано, що позбавляє можливості визначити склад спадкового майна. Враховуючи вище зазначене, спадкоємцями на спадкове майно [PERSON] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , є три спадкоємці в рівних частках: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] . В провадженні приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченка Вячеслава Анатолійовича, знаходиться лише спадкова справа на майно померлого [PERSON] , а тому видати свідоцтво про право на спадщину, на вказану квартиру спадкоємцю [PERSON] можливо, лише на 1/3 частку, спадкоємцем після якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав.» Отже, позивач оформити право власності на спадщину на вищезазначену квартиру через нотаріуса - не має можливості. Це й змусило Позивача звернутися до суду з цим позовом. Загалом Позивач має право на 1/6 квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та 4/6 або 2/3 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , яка складається з 1/6 частини квартири в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] та 1/2 частку квартири як на частку в спільному майні подружжя 1/6+1/2=4/6 або 2/3. Оскільки спірним є майно спадкодавців [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] який помер [INFO] , а позивач просить визнати право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] який помер [INFO] , до спадкових правовідносин застосовуються норми ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до змісту ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно із статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, квартира за адресою: [ADDRESS] була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частини спірної квартири, спадкоємцями померлої за законом відповідно до статті 1268 ЦК України є чоловік померлої - [PERSON] , дочка померлої - [PERSON] , які були зареєстровані та проживали разом з [PERSON] на момент її смерті у спірній квартирі та дочка померлої - [PERSON] , яка подала заву про прийняття спадщини, а отже наявні правові підстави для визнання за кожним зі спадкоємців права власності на 1/6 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та право власності на 1/2 частину квартири належало [PERSON] , як частка в спільному майні подружжя. Таким чином, права Позивача на отримання спадкового майна порушено та підлягають захисту шляхом визнання за Позивачем права власності на нього. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та обов`язків є визнання права. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, згідно ст.ст. 1217, 1233-1236 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом і бажає оформити право власності на спадкове майно. Відповідно до положень п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Отже, право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування. За таких підстав, суд вважає за можливе визнання за [PERSON] , права власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при звернення до суду судовий збір у розмірі 5175 грн.

Outcome: approved