Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

25.09.2024 позивач [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчуга з позовом, в якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб, автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова 5-двірний універсал, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь вартість частини транспортного засобу в сумі 331\~375,00 грн. Свій позов мотивує тим, що 06 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №511. За час спільного проживання в шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося. 06.09.2024 року на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль: «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова 5-двірний універсал, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016, свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 20.01.2021. Оригінали документів: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у [PERSON] . Договір купівлі-продажу автомобіля був укладений на ім`я [PERSON] та знаходяться у неї. Під час перебування у шлюбі позивач мав змогу фінансово забезпечувати сім`ю та робив свій вклад в придбанні спільного майно майна, оскільки працював, та отримував дохід. Відповідач не бажає добровільно здійснити поділ майна, що було набуте ними під час шлюбу, саме тому він звертається до суду з даним позовом про поділ майна подружжя. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчуга від 07.10.2024 зазначену цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Московського районного суду м. Харкова. Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024, справу передано на розгляд судді Харченко А.М. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 відкрито провадження по цивільній справі за вказаним позовом, справу визначено розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.12.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Пархоменка А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивач звернувся до суду із позовом про визначення майна спільною сумісною власністю подружжя, зазначаючи, що за період шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є відповідач [PERSON] . В обґрунтування наведених обставин позивач надав суду копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , окрім цього доказів перебування в шлюбі із відповідачем або розірвання шлюбу, позивач суду не надав. Крім того, позивач не зазначає коли саме, та за яку вартість був придбаний вказаний автомобіль і доказів цьому також не надає. Між тим, твердження позивача, що оригінали свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль та договір купівлі продажу автомобіля на ім`я [PERSON] знаходяться у відповідачки є тільки припущенням, і ніякими доказами не підтверджуються, як і не підтверджується сам факт належності автомобіля відповідачу на час звернення позивача із позовом до суду. Оскільки транспортні засоби на території України підлягають обов`язковій державній реєстрації, то на час звернення із позовом до суду, коли об`єктом спору є транспортний засіб, за для уникнення порушення прав третіх осіб, необхідне обов`язкове підтвердження такої реєстрації за певною особою. Сама по собі копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є належним і достовірним доказом. Також позивач зазначає, що із приватних розмов відповідачка бажає продати автомобіль та нерухоме майно без згоди позивача та його відома, однак доказів цього суду не надав, що є тільки необґрунтованим твердженням та припущенням позивача, а натомість всупереч собі вказує, що ніяких заходів досудового врегулювання спору не проводилось. Крім того, позивач не зазначає, чим підтверджується придбання автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , що є об`єктом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також не зазначає, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна, не зазначено і час придбання та вартість за яку був придбаний автомобіль. Також, виходячи з предмету даного позову - визначення майна спільною сумісною власністю подружжя, незрозумілою і необґрунтованою постає вимога позивача про стягнення із відповідача [PERSON] 1/2 вартості частини транспортного засобу у сумі 331\~375,00 грн. Незрозумілою є і сама вимога позивача, тобто не зазначено 1/2 вартості саме якої частини транспортного засобу, та не зазначено саме якого транспортного засобу. Тобто позивачем не зазначено яким саме способом підлягає захист його права або інтересу, та не обґрунтовує на підставі чого необхідно стягнути із відповідача грошову суму. Відповідно до ксерокопії висновку автотоварознавчого дослідження №165 від 06.08.2024 року середня ринкова вартість транспортного засобу автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , вказана як 662750,00 грн. Наданий висновок є необ`єктивним та необґрунтованим і не може бути прийнятий судом як доказ виходячи з наступного. Не погоджуючись із наданою оцінкою автомобіля, слід зазначити, що, як вказано в самому висновку, дослідження проводилось без огляду транспортного засобу, та на підставі наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. А встановлена не реальна ринкова вартість а середня, де розбіжність в ціні може сягати понад сто тисяч гривень (декількох тисяч доларів США). Тобто під час встановлення ринкової вартості транспортного засобу не були враховані знос автомобіля, його фактичні дефекти та наявні пошкодження, а також реальний пробіг автомобіля, що суттєво впливає на його ринкову оцінку, та унеможливлює встановити об`єктивну та реальну вартість транспортного засобу без його огляду. Крім того, при проведенні дослідження власник транспортного засобу не викликався та не попереджався про проведення оцінки. Просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі. 17.01.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Усової Ю.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила наступне. Наданий Відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує доводів позовної заяви. Щодо твердження відповідача про те що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] знаходяться у відповідача. Як зазначалось в позовній заяві, автомобіль NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний сторонами у шлюбі згідно з Договором купівлі-продажу на ім`я відповідача, [PERSON] . Позивач є особою з обмеженими можливостями (інвалідність першої групи) і не має змоги використовувати автомобіль в користуванні, так як позивач не ходить і пересувається тільки на інвалідному візку, що і стало передумовою оформлення автомобіля на відповідача, [PERSON] . [PERSON] позивач по справі фізично не має можливості користуватись автомобілем. Всі документи на автомобіль, Договір купівлі-продажу включаючи і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і по сьогоднішній день є у розпорядженні відповідача, так як остання використовує його і по сьогоднішній день. Позивач неодноразово пропонував відповідачу про сплату йому компенсації ? від вартості автомобіля, але відповідач не погоджувалась на зазначену пропозицію, що і передувало зверненню до суду з позовною заявою. Вищезазначений автомобіль було придбано за ціною 16 500 доларів США. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Автомобіль NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний у шлюбі у 2021 році за кошти виключно, що належали позивачу, оскільки позивач завжди працював і забезпечував сім`ю. Отримував постійний дохід приблизно 15\~000 грн. щомісяця. Доказом того є трудова книжка на ім`я позивача серії [NUMBER] від 05.04.1990 року, де зазначено, що позивач працював з 1990 року починаючи з посади санітара в подальшому працював лікарем-кардіологом. Відповідач по справі перебуваючи у шлюбі не працювала, забезпеченням сім`ї займався виключно позивач. У прохальній частині позовної заяви заначено: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб, автомобіль NISSAN QASHQAI реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова 5-двірний універсал, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] ? вартість частини транспортного засобу в сумі 331 375 грн. 00 коп. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 звертала увагу на те, що: застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20. Водночас з огляду на те, що автомобіль тривалий час перебуває у одноособовому користуванні та володінні відповідача, [PERSON] , відтак позивач, [PERSON] , не заперечує щодо сплати нею справедливої грошової компенсації його частки, оскільки автомобіль зареєстрований на ім`я відповідача. Відповідач спростовуючи доводи щодо належності на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіля, при цьому не надає жодних доказів щодо права приватної власності на автомобіль NISSAN QASHQAI реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова 5-двірний універсал, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016. Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не містять ні фактичного ні правового підґрунтя. Нею не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт того, що оспорюване майно було придбано за її особисті кошти. Водночас всі необґрунтовані твердження зводяться головним чином до спростування презумпції спільності майна, набутого у шлюбі. Окремо зазначила, що 06.09.2024 шлюб між сторонами розірваний Московським районним судом м. Харкова. Просила позовну заяву задовольнити, у разі необхідності витребувати у [PERSON] Договір купівлі-продажу на автомобіль NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] . Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №511. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 06.09.2024 року на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. Згідно з копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова універсал-в, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016. Інших письмових доказів стосовно предмету спору, а саме: транспортного засобу «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , стороною позивача суду не надано. Частиною першою статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~ Земельним кодексом України. Частиною першою статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному\~з подружжя\~грошової компенсації\~замість його\~частки у\~праві спільної\~сумісної власності\~на майно,\~зокрема на\~житловий будинок,\~квартиру,\~земельну ділянку,\~допускається лише\~за його\~згодою,\~крім випадків,\~передбачених Цивільним\~кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З матеріалів справи судом не вбачається, що транспортний засіб «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип кузова універсал-в, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2016, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.\~76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення майна спільною сумісною власністю подружжя, тому в задоволенні позову відмовляє у повному обсязі за його необґрунтованістю. Відповідно до \~ч.6 ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed