Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у\~якому просила\~суд : позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітніми дітьми призначивши її опікуном; стягнути з відповідачів, кожного окремо на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. У обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що відповідачі є батьками малолітніх : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є її онуками. Відповідачі участі у вихованні дітей не приймають, самоусунулись від виконання батьківських обов`язків по вихованню та догляду за дітьми, коштів на їх утримання не сплачують, не цікавляться їх життям і здоров`ям, проблемами та успіхами у школі та садку, тобто ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не відвідують дітей і не спілкуються з ними. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 04.11.2020 року у [PERSON] було відібрано дітей без позбавлення її батьківських прав. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 14.05.2021 року визначено місце проживання дітей разом із позивачкою. Відповідачі після ухвалення рішень не змінили свого ставлення до дітей, продовжують ухилятися від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 30.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Євдокимова Ю.В. надала до суду відзив на позов, де зазначила, що позов не визнає. Дійсно з 2021 року [PERSON] не належним чином виконувала батьківські обов`язки, у зв`язку із чим діти були відібрані і їх місце проживання визначено з позивачкою, яка є матір`ю [PERSON] . Однак на даний час вона встала на шлях виправлення, не зловживає спиртними напоями, бажає повернути дітей, у зв`язку з чим, винайняла житло, де створила належні умови для проживання дітей. Відповідачка намагається спілкуватися із дітьми, приїжджає до них, однак через неприязні стосунки, бабуся не дає матері спілкуватися з дітьми. На даний час [PERSON] неофіційно працює ТОВ «СНЕК ПРОДАКШЕН», у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, з 2022 року до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягалася. Відповідачка бажає приймати участь у житті дітей та буде намагатися налагодити відносини, що свідчить про бажання останньої зберегти сімейні зв`язки з дітьми. Позивачкою надано відповідь на відзив де вона зазначила, що відповідачка визнає те, що ухилялась від виконання батьківських обов`язків. Після відібрання дітей вона до суду з заявою про повернення дітей не зверталась, у вихованні участі не приймала, кошти на утримання дітей не сплачувала. Доказів того, що в квартирі відповідачки створені належні умови для дітей не надано, як і доказів її працевлаштування так і участі у вихованні дітей. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала пояснила, що її дочка не хоче виконувати батьківські обов`язки, діти не хочуть з нею спілкуватися. Матеріальної допомоги вона не надає. У 2022 році відповідачка виїхала з України, а повернулася лише у 2024 році Щодо відповідача він взагалі з дітьми не спілкується, де він на даний час знаходиться невідомо. Жодного разу [PERSON] не цікавився життям своїх дітей. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав. Зазначила що раніше вона наробила багато помилок, однак зараз вона хоче все виправити. Не заперечувала проти стягнення з нею аліментів. З відповідачем [PERSON] вона не спілкується, де він знаходиться їй невідомо. Представник відповідачки в судовому засіданні позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав не визнала. Зазначила, що всі докази надані до суду датовані 2023 роком. На даний час між позивачкою та відповідачкою є конфлікт, позивачка не дає своїй дочці спілкуватися з дітьми. Знає що [PERSON] телефонувала матері, приїздила їх навістити, однак її мати дітей не випустила, тоді вона передала смаколики дітям. [PERSON] дійсно хоче спілкуватися, піклуватися про дітей, хоче налагодити відносини. Представник органу опіки і піклування зазначила, що питання позбавлення батьківських прав було винесено на розгляд комісії. З урахуванням отриманої інформації, з урахуванням пояснень дітей які зазначили, що бажають проживати з бабусею, було прийнято рішення, що на даний час вони вважають доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав. Вислухав сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] дослідив матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні встановлено, що позивачка є матір`ю відповідачки [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 04.11.2020 року відібрані у [PERSON] малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стягнуті з [PERSON] на користь законного представника неповнолітніх дітей аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2021 року визначено місце проживання малолітніх : [PERSON] ,\~ [INFO] ;\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~разом із\~їх бабусею\~ [PERSON] ,\~за адресою\~:\~ [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. За інформацією гімназії № 6 Павлоградської міської ради (без дати), [PERSON] навчається у 3 класі. Його навчанням займається бабуся, вона постійно спілкується з педагогами, цікавиться освітнім та виховним процесом дитини. Батьки [PERSON] контакту із закладом освіти не підтримують із вчителями не спілкуються. Батько жодного разу не відвідав гімназію, мати один раз приходила до гімназії де на підвищених тонах спілкувалася із черговою, а після розмови із директором гімназії більше до школи не приходила. Згідно довідки закладу дошкільної освіти № 47 «Журавонька» від 24.11.2023 року [PERSON] 12.10.2017 року з 10.11.2021 року по 24.02.2022 року відвідувала заклад дошкільної освіти. Адміністрація закладу жодних відомостей про батька немає. Зі слів бабусі батько участі у вихованні не приймає. Мати [PERSON] за період перебування дитини у закладі жодного разу не приходила до закладу, не піклується та не цікавиться життям дитини, не відвідує батьківські збори, ранки в дитячому садку. За інформацією КНП «ЦПМСД м. Павлограда» від 26.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За дітьми наглядає бабуся, планові огляди та профілактичні щеплення проводяться вчасно, всі рекомендації та призначення лікаря виконуються. Батьки [PERSON] , [PERSON] до лікаря не звертались, здоров`ям дітей не цікавилися. Позивачкою надані до суду постанови Павлоградського міськрайонного суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 03.06.2019 року, за ч. 2 ст. 184 КУпАП ві 02.09.2019 року, 12.08.2020 року та притягнення [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 26.05.2021 року. [PERSON] , проживає в квартирі [ADDRESS] з дітьми своєї доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають разом з бабусею від самого народження. Вихованням та утримання дітей займається бабуся. Батьки участі у житті дітей не приймають. (довідка ОСББ «Сташкова,8» від 10.10.2023 року.) Відповідно до характеристики наданої з місця роботи КП «Затишне місто» [PERSON] працює в КП «Затишне місто» з 17.01.2023 року по теперішній час на посаді робітника з благоустрою. За довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» ПМР [PERSON] на «Д» обліку в амбулаторії № 9 КНП «ЦПМСД» м. Павлограда не перебуває, здорова. Згідно договору оренди квартири [PERSON] винаймає квартиру [ADDRESS] . За інформацією Павлоградського відділу ДВС, виконавчі провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на виконанні у відділі станом на 14.04.2025 року не перебували. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради 10.10.2024 року надано до суду висновок, яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з родиною [PERSON] знайома з 2022 року, її онуки товаришують її онуками. Знає що у 2023 році [PERSON] телефонувала матері щоб вона вивела їй дітей погуляти, однак через деякий час залишила їх без догляду. У 2024 році [PERSON] приходила і хотіла поспілкуватися з дітьми, а діти не захотіли до неї іти. Свідок [PERSON] пояснила, що знає родину [PERSON] з 1991 року. Знає що між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали конфлікти. [PERSON] залишила своїх дітей матері, а з початку війни взагалі виїхала за кордон. Відповідно до\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою, другою\~статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частинами 1-3 ст.\~150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише за фактичних обставин конкретної справи й доказування. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За положенням частини шостої\~статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. В той же час, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконкому Павлоградської міської ради в частині доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що поведінка [PERSON] відносно її малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідачки. Судом встановлено, що відповідачка бажає спілкуватися з дітьми. Остання з 2022 року проживала за кордоном у 2024 році повернулася, влаштувалась неофіційно на роботу, винаймає житло. Приходила до позивачки додому щоб побачитися з дітьми, однак дітей до неї не пустили. Як повідомила позивачка, що діти самі не бажали виходити до матері. Можливості приходити до дітей додому, спілкуватися, відповідачка не має через неприязні стосунки з позивачкою. Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Суд вважає що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей є передчасним та не відповідає інтересам дітей. Наявні в матеріалах справи докази вказують на помилки у поведінці відповідачки, неправильні кроки у вихованні дітей та недостатню участь матері у житті дітей, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідачка [PERSON] не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з ними сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою [PERSON] , які б свідчили про її ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до\~ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав. Натомість позовні вимоги стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні, розвитку дітей та їх утриманні. Будь-яких спроб, щодо реалізації ним батьківських обов`язків не вживалося. Статтею 180 СК України\~закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2\~ст. 182 СК України\~встановлено: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже з відповідачів, з кожного окремо, на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ \~ Аліментипідлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 25.03.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки. \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial