Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Дерев`янченко Я.Ю. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом в якому просить суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 422/1000 ідеальної частки у праві власності на домоволодіння, загальною площею 147,80 кв.м., житловою площею 79,80 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкове майно, яке не може оформити спадкоємець складається з 422/1000 ідеальних часток у праві власності на домоволодіння [ADDRESS] , які належали померлій на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2004 року справа №2-615/04 та остаточна частка якої була визначена згідно з рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2002 року по справі № 2-3426/02, яке набрало законної сили 24.03.2005 року. Після смерті спадкодавця, позивач звернувся для оформлення спадкових прав до приватного нотаріуса ХМНО Соболєвої А.В., однак позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав відповідно до Постанови «Про відмову у вчинені нотаріальної дії» від 20.09.2024 року №112/02-31, оскільки подані документи на отримання свідоцтва про право на спадщину на 12/24 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , однак при використанні відомостей єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу встановлено, що право власності визнано в частці 422/1000. З відповіді на запит КП «Харківське міське БТІ» ХМР повідомило, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентарної справи реєстрація права власності на 12/24 частин домоволодіння по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР за [PERSON] , на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова. Також повідомлено, що згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2002 року, по справі № 2-3426/02 між співвласниками вищезазначеного домоволодіння були перерозподілені ідеальні частки та визначена частка [PERSON] 422/1000. Після перерозподілу ідеальних часток [PERSON] нову частку 422/1000 не зареєстрував у КП «БТІ», у зв`язку з чим за [PERSON] після смерті [PERSON] судом було визнано право власності на попередню долю 12/24 часток. Відповідно у позивача на теперішній час немає іншої можливості захисту своїх прав, окрім як звернення до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, витребувані матеріали спадкової справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.02.2025 року закрито підготовче провадження у справи та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Просив справу розглядати за відсутності його та позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 14.12.2004 року, [PERSON] , [INFO] заповіла все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що за законом вона матиме право [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Панченко І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 6-1319. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2004 року за [PERSON] визнано право власності на 12/24 частин домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2004 року, рішення Комінтернівського районного суду залишено без змін. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4610617 від 01.09.2004 року, виданого КП «Харківське міське «БТІ» на підставі рішення суду № 2-615/04 від 11.03.2004 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 12/24 частин будинку [ADDRESS] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2002 року у справі № 2-3426/02 та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2005 року у справі № 931/2005, що набрали законної сили, право власності на житловий будинок [ADDRESS] перерозподілено ідеальні частки та визначена частка [PERSON] в розмірі 422/1000 замість частки 1/2. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Соболєвою А.В. № 112/02-31 від 20.09.2024 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на 12/24 частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Підставою для відмови стало те, що при використанні відомостей єдиних та державних реєстрів, шляхом безпосереднього доступу встановлено, що право власності визнано в частці 422/1000. З відповіді на адвокатський запит № 10928/04.11/24 від 07.10.2024 року, наданого КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради вбачається, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентарної справи реєстрація права власності на 12/24 частин домоволодіння по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за [PERSON] , на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова. Згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2002 року, по справі № 2-3426/02 між співвласниками вищезазначеного домоволодіння були перерозподілені ідеальні частки та визначена частка [PERSON] 422/1000. Після перерозподілу ідеальних часток [PERSON] нову частку 422/1000 не зареєстрував у КП «БТІ», у зв`язку з чим за [PERSON] після смерті [PERSON] судом було визнано право власності на попередню долю 12/24 часток. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відносно домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У графі «Відомості про права власності»: дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису: 15.11.2003, власник - [PERSON] , форма власності приватна, частка власності - . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину №5-1449, 25.03.1998, 7-а ХДНК. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 01.09.2004. Дата внесення запису: 01.09.2004, власник - [PERSON] . Форма власності приватна. Частка власності - 12/24. Підстава виникнення права власності: рішення суду № 2-615/04, 11.03.2004, Комінтернівський районний суд м. Харкова. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 29.07.2009 Дата внесення запису: 29.07.2009. [PERSON] . Форма власності приватна. Частка власності 223/1000. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, № 4-1295, 09.10.2002, 7 ХДНК. Рішення Комінтернівський районний суд м. Харкова, від 21.11.2002 р., справа № 2-3426/02. Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2005 р., справа № 931/2005 р. Також судом досліджені матеріали спадкової справи № 52/2024, заведеної 2011.2021 року, після смерті [PERSON] . З якою вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернувся [PERSON] , відносно якого був складений заповіт. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1\~статті 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до п.23\~постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що відповідно до\~статті 392 ЦК України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування\~статті 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до\~ст. 328 цього Кодексу\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому\~статтею 392 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі\~ст.392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року і справі № 910/8880/18. Судом встановлено, що позивач [PERSON] успадкував та має право оформити нерухоме майно, яке належало за життя [PERSON] на праві власності та було зареєстровано у встановленому порядку, згідно чинного законодавства на дату виникнення права власності у останньої, однак в зв`язку з перерозподілом ідеальних часток на підставі рішення суду від 21.11.2002 року, по справі № 2-3426/02, яке набрало законної сили 24.03.2005 року, відбулася не відповідність зареєстрованих прав у реєстрі права власності на нерухоме майно з паперовим (правовстановлюючим) документом на належну ідеальну частку у праві власності спадкодавця [PERSON] (рішення суду по справі № 2-3426/02). Зазначену не відповідність усунити в позасудовому порядку, позивач не має можливості. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що обставини викладені у позові знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги заявлені обґрунтовано, та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved