Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2024 року представник позивача звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є користувачем вищевказаного житлового приміщення на підставі ордеру. На даний час разом з позивачем у квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , шлюб з яким розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2023 року. Позивач стверджує, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі, а саме з 2014 року, його місцезнаходження невідоме, що підтверджується актом про фактичне непроживання особи від 14.12.2024 року, складеним Головою ОСББ. Відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний, кошти на оплату комунальних платежів не надає, його речей у квартирі немає, в утриманні житла участі не бере. Позивач вказує, що на даний час квартира не приватизована, що позбавляє її можливості звернутися до Центру надання адміністративних послуг для зняття відповідача з реєстрації. Факт реєстрації відповідача, на думку позивача, порушує її право на вільне розпорядження та користування майном, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , є користувачем житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру № 75068. Дана квартира 02.07.1998 року була надана на 4-х осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 24.01.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до акту про фактичне не проживання особи від 14.12.2024 року, складеного у складі Голови ОСББ зазначено про те, що громадянин [PERSON] з 2014 року не проживає у квартирі. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копію ордеру на жиле приміщення, рішення Святошинського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу, акт про фактичне непроживання особи від 14.12.2024 року, складений Головою ОСББ, копію паспорта позивача. При цьому, позивачем не надано довідки про склад зареєстрованих у спірному житловому приміщенні осіб, що унеможливлює встановлення повного кола осіб, права та обов`язки яких можуть бути порушені ухваленням рішення у даній справі. Крім того, наданий позивачем акт про фактичне непроживання особи є лише одним доказом на підтвердження тривалої відсутності відповідача, і сам по собі не є достатнім для безумовного висновку про втрату права користування житловим приміщенням без дослідження інших обставин справи та надання належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність поважності причин для непроживання. Ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення державного або громадського житлового фонду. Долучений до матеріалів справи ордер підтверджує право відповідача на проживання у квартирі [ADDRESS] , оскільки був виданий на 4-х осіб, в тому числі і на відповідача по справі. Доказів, що відповідач відсутній у спірній квартирі та не користується нею, що відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин суду не надано. Суд приходить до висновку, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , останній фактично буде позбавлений житла, виселення покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки фактично він стане безхатченком. Оскільки суду не надано доказів того, що відповідач має інше житло, тому право позивача на це майно не може бути захищено, шляхом визнання відповідача. таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який внаслідок цього стане безхатченком, що не є справедливим з урахуванням усіх обставин цієї справи. Суд, враховуючи викладене та оцінивши усі надані стороною докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed