Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 27\~лютого 2025\~року до\~суду надійшла\~позовна заява,\~у якій\~ [PERSON] \~просить стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча може її надавати, оскільки є працездатним здоровим чоловіком, служить у ЗСУ і отримує регулярну заробітну плату. Вважає, що відповідач здатен сплачувати щомісячно аліменти на її утримання в заявленому розмірі. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача\~ [PERSON] \~подала заяву\~про розгляд\~справи за\~відсутності її\~та позивачки,\~в якій\~підтримала позовні\~вимоги у\~повному обсязі\~й просить\~їх задовольнити,\~проти винесення\~заочного рішення\~суду не\~заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки вони скористалася процесуальними правами та виклали свої правові позиції. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 01 квітня 2025 року. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суду про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з інформацією про трекінг, воно не було отримане під час доставки. Правова позиція щодо належного повідомлення відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. За таких\~обставин справа\~може бути\~розглянута за\~відсутності відповідача\~на підставі\~наявних у\~справі матеріалів,\~оскільки суд\~дотримався вимог\~ЦПК України\~щодо належного\~повідомлення сторін. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 січня 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 січня 2023 року Ладижинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1 (а.с. 5). Від цього шлюбу у подружжя є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до інформації з реєстру Ладижинської територіальної громади малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою реєстрації матері\~\~ [PERSON] , а саме: [ADDRESS] (а.с. 4, 6). Малолітній син проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Причиною звернення до суду з дійсним позовом став факт відсутності домовленості між сторонами щодо розміру матеріального утримання дружини з боку чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, надання чоловіком, який маючи на те відповідну змогу, повноцінної матеріальної допомоги на утримання дружини. Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трирічного віку судом не встановлено. VІ. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно\~статті 84 СК України\~дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20). Згідно ст. ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За нормами ч. 1ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі. Суд враховує, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою.\~ Доказів наявності у відповідача інших дітей та утриманців, крім малолітньої дитини\~\~ [PERSON] , [INFO] , а також об`єктивних перешкод для сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дружини, відповідачем суду надано не було. Також відповідачем суду не надано доказів, які б свідчили про неспроможність сплачувати аліменти на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, суд вважає, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати і спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому позивачем розмірі в 1/4 всіх видів доходів, щомісячно починаючи із дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Такий розмір аліментного зобов`язання на думку суду відповідатиме критерію розумності та співмірності, забезпечуватиме мету аліментного зобов`язання та баланс інтересів як отримувача, так і платника аліментів. Також, суд звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України). З огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги є\~обґрунтованими та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. 1.Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~\~\~ \~\~\~Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову\~-\~на\~відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: ордер на надання правничої допомоги (а.с. 8); договір про надання правничої допомоги від 25.02.2025 за № 25/02-3 (а.с. 9); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 26/02-3 від 26.02.2025 (а.с. 10); акт виконаних робіт № 1 від 26.02.2025 (а.с. 11), згідно яких загальна сума витрат на правничу допомогу становить 4000 гривень. Суд вважає, що позивач належно підтвердила понесені витрати, а їх обсяг є розумним з огляду на складність і характер справи. Тому з відповідача слід стягнути 4000 грн правничої допомоги на користь позивача. 2. Щодо судового збору. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнена від його сплати. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі \~ у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved