Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №2766614 від 19.11.2020 в розмірі 5519.15 грн., яка складається із: 1455 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3494.15 грн. заборгованість за відсотками; 570 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Також представник позивача просив стягнути 2422.40 грн. сплаченого судового збору та 4000 витрат на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що\~в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 2766614, яку було погоджено банком 19.11.2020. ТОВ «Мілоан» було направлено ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору про споживчий кредит №2766614 від 19.11.2020, внаслідок чого між сторонами 19.11.2020 укладено кредитний договір №2766614 від 19.11.2020. Відповідачу було перераховано кредитні кошти в сумі 3000 грн. на картковий рахунок. Однак відповідач умови договору не виконала, сума кредиту не повернута, інші належні до сплати платежі не сплатила. 10.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №06Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №2766614 від 19.11.2020, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 5519.15 грн., з яких: 1455 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3494.15 грн. заборгованість за відсотками; 570 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 14.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Копію позову направлено позивачем відповідачу згідно вимог аб.2 ч.1 ст. 177 ЦПК України. Копію ухвали суду від 14.03.2025, а також копію позову з додатками, направлено відповідачу на її електронну пошту. Також копію ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Відзиву на позов відповідачем не подано. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, суд, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив вважати можливим провести заочний розгляд, згідно положень ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріали справи свідчать, що 17.11.2020 [PERSON] з використанням сервісу online-кредитування https://miloan.ua/ подала анкету-заявку на отримання кредиту № 2766614. Вказана заявка була акцептована банком та 19.11.2020 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено Кредитний договір № 2766614, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. строком до 06.12.2020 зі сплатою 2.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Також зазначено, що комісія за надання кредиту нараховується одноразово в розмірі 19 відсотків від суми кредиту та становить 570 грн. Так, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору №2766614 від 19.11.2020, позикодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошті (фінансовий кредит), в сумі, визначеній п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені цим договором. Згідно з п. 1.2 договору, сума кредиту 3000 грн. Строк кредиту 17 днів з 19.11.2020. (п. 1.3 Договору) Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 06.12.2020. (п. 1.4 Договору) Також, умовами договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 1020 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована (п. 1.5.2 договору). За п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 2.2.3 Договору, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умов цього Договору продовжує користуватись кредитом, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну базову ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з наступного дня за днем, визначеним п. 1.4 Договору продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим, ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п. 1.6 та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору. Якщо після настання дати п.1.4 Договору позичальник продовжує користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене про припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому, сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів, товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства. Сторони також домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника, нараховуються за вибором позичальника в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. Пунктами 2.3.1 Договору передбачено порядок пролонгації на пільгових умовах: позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. За наявності між сторонами відповідної домовленості (акцептованої позичальником пропозиції позикодавця відповідно до розділу 6 Правил), а також на підставі п. 3.2.7 Договору, пролонгація може здійснюватися на інших умовах, ніж передбачено цим пунктом. Згідно з п. 2.3.2 Договору, волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 Договору. Розділом 6: «Порядок укладення договору» передбачено порядок його укладання. Згідно з п. 6.1 договору - цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідно до п.6.2 Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронними повідомленнями (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, який використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству. Приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він, зокрема, ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п.6.3 договору). Укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 договору). Для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили такі дії: Заповнення заяви 17.11.2020 08:18:50 08:19:12; Автоматична перевірка 17.11.2020 08:19:12 08:19:23; Перевірка у БКІ 17.11.2020 08:19:23 08:19:31; Скоринг 17.11.2020 08:19:31 08:19:32; Верифікація за телефоном 17.11.2020 08:19:32 08:22:49; Підтвердження зміни умов 17.11.2020 08:22:49 19.11.2020 09:36:43; Обробляється 19.11.2020 09:36:43 09:36:47; Підписання договору 19.11.2020 09:36:47 09:37:53; Оброблено 19.11.2020 09:37:53. Рішення про укладення кредитного договору №2766614 та надання кредиту погоджено 19.11.2020. Відповідно до платіжного доручення №33492862 від 19.11.2020, кредитні кошти у розмірі 3000 грн. перераховано на рахунок [PERSON] , призначення платежу кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 2766614. Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №2766614 від 19.11.2020, [PERSON] надано 3000 грн. кредиту та нараховано 570 грн комісії за оформлення кредиту, з 20.11.2020 по 06.12.2020 включно відповідачу щоденно нараховано відсотків у розмірі по 60 грн., а з 07.12.2020 по 10.06.2021 сума процентів нараховувалась як згідно п. 1.5.2, так і згідно з п. 1.6 Договору. Також вбачається, що позичальник періодично вносила кошти на погашення тіла кредиту та процентів, а також комісію за пролонгацію кредиту. Загальний розмір заборгованості становить 5519.15 грн., з яких тіло кредиту 1455 грн., проценти 3494.15 грн., 570 грн. - одноразова комісія за надання кредиту. 10.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 06Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 2766614 від 19.11.2020, укладеним між ТОВ «ФК «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №\~732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №\~404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді. При цьому, [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого верифікація відбулась за номером телефону, який [PERSON] вказала при оформленні заявки на кредит, на який товариством надіслано одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання кредитного договору. Зважаючи, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений між сторонами, то цей правочин, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»,\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] . Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1\~ст.525\~ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі\~76,\~77 ЦПК України). Згідно вимог\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та заяви на отримання кредитних коштів, при зверненні до ТОВ «Мілоан» з метою отримання коштів [PERSON] було заповнено відповідну заяву, яка містить персональні дані серія та номер паспорту, реєстраційний номер облікової картки платника податків тощо. Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови договору, на виконання якого [PERSON] отримала кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Згідно з матеріалами справи, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №2766614 від 19.11.2020 становить 5519.15 грн., з яких: 1455 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3494.15 грн. заборгованість за відсотками; 570 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту. Вказані розрахунки позивача відповідачем\~не спростовано, свого контррозрахункузаборгованості або доказів належного виконання зобов`язань до суду відповідачем не було надано. Між тим, щодо суми, що підлягає стягненню, суд виходить з такого. Наявні у справі докази вказують на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання та не повністю повернула позичені кошти. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої\~статті 530 ЦК України\~\~кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Розмір заборгованості з тіла кредиту в розмірі 1455 грн. підтверджується розрахунком заборгованості, який сумніву у суду не викликає та не спростований відповідачем. Щодо заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3494.15 грн., суд вважає також такі позовні вимоги обгрунтованими та доведеними матеріалами справи, враховуючи, що необхідність сплати процентів та їх розмір прямо передбачено кредитним договором, істотні умови якого були погоджені сторонами. Щодо стягнення комісії за послугу з надання кредиту в розмірі 570 грн., суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно зі ст.\~55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст.\~13\~ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі№ 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення з [PERSON] комісії за послугу з надання кредиту в розмірі 570 грн., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України є обов`язком банку. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4949.15 грн., з яких: 1455 грн. заборгованість з тіла кредиту; 3494.15 грн. заборгованість за процентами. Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, то суд виходить з такого. Позивачем при поданні позову заявлено вимогу про стягнення судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422.40 грн. а також 4000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Матеріали справи свідчать, що 12.02.2025 між ТОВ «Діджі Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасї Міньковської» укладено Договір про надання правової допомоги №01/11 19.02.2025 між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом адвокатського бюро «Анастасії Міньковської» укладено Додаткову угоду №2766614 до Договору №01/11 про надання правової допомоги від 12.02.2025. 19.02.2025 адвокатом Міньковською А. виготовлено детальний опис робіт, виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс», на підставі Договору про надання правової допомоги №01/11 від 12.02.2025 та додаткової угоди до нього. Також 19.02.2025 адвокатом Міньковською А. та ТОВ «Діджи Фінанс» складено акт №2766614 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), відповідно до якого адвокатом надано такі послуги на суму 4000 грн: з яких 1500 грн. правовий аналіз спірних правовідносин (витрачено 1.5 год.), 2000 грн. складання позовної заяви (2 год.), 500 грн. формування додатків до позову (письмові докази), 0.5 год. Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18\~(провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі №\~904/4507/18\~(провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №\~908/299/18\~(провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №\~550/936/18\~(провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №\~357/380/20\~(провадження № 14-20цс22). Таким чином, за правилами ч.1, п. 3 ч.2 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної суми позову. Оскільки позовні вимоги задоволено на 89.7%, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2172.90 грн. судового збору, та 3588 грн. витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial