Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та понесені витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 17.09.2016. Від шлюбу [INFO] у них народилася дитина [PERSON] , батьком якої є відповідач. З червня 2023 року вони з відповідачем проживають окремо, дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, ніяким чином їй з дочкою не допомагає, не надає кошти на утримання дитини, тому просила стягнути з нього аліменти у визначеному розмірі. Ухвалою суду від 06.01.2025 відкрито провадження та постановлено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечила проти ухвалення заочного рішення. 04.02.2025 від представника позивача адвоката Середи Д.А. надійшла заява про розгляд спарви без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, шляхом направлення судової повістки за адресою його останнього відомого місця проживання та реєстрації, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову не надав, не подавав відзиву на позов. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2017 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] до [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, ст.181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою ст.27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання,яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.41 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із наявних матеріалів справи та відомостей, судом не встановлено, що платник аліментів має незадовільний стан здоров`я чи є непрацездатним, має на утриманні інших дітей, непрацездатну дружину чи батьків. Визначаючи аліменти у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд враховує вказані вище положення матеріального закону, вимоги позивача, який бажає саме в такому розмірі стягнути аліменти, а тому вважає за можливе позов задовольнити повністю. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Положеннями ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень ч.1, п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позові\~заявлена вимога\~про відшкодування\~витрат на\~правову допомогу\~в сумі 3500 грн. В обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано Договір про надання правничої допомоги №465/24 від 09.12.2024, Додаткову угоду до договору від 09.12.2024, Розрахунок-Акт суми гонорару і витрат на професійну правничу допомогу від 09.12.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера №465/24. Відповідно до ч.4\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду та значенням справи для сторони. Зважаючи на положення ч.4, ч.5 ст.137, п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача за консультацію, написання та подання позову до суду, підлягає стягненню 2 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1\~211 грн 20 коп. на користь держави.

Outcome: approved