Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ФОП [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, згідно з якою позивач, просить суд : - стягнути солідарно з Відповідача-1 - [PERSON] та Відповідача-2 - [PERSON] на користь Позивача - ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі; 32 246,20 грн; - витрати по сплаченому судовому збору в розмірі: 1211,20 грн. покласти на Відповідача на користь Позивача - ФОП [PERSON] ; - витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12 793,30 грн. покласти на Відповідача на користь Позивача - ФОП [PERSON] ; Позовна заява обґрунтована тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір страхування наземного транспорту № 13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний [NUMBER] . Відповідно до постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 27.10.2021р. по справі № 288/1922/21 встановлено, що 09 жовтня 2021 року о 11 годині 00 хвилин в смт. Корнин по вулиці Соборна, Відповідач-1, керував автомобілем «Daihatsu Terios» д.н.з. « [NUMBER] », не врахував дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д. н. з. « [NUMBER] », який стояв припаркований. Потерпіла звернулася до своєї страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено огляд автомобіля «Renault Logan» д.н.з. « [NUMBER] », складено Акт огляду ТЗ - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень, Звіт про визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, страхові акти № 2185559-1 від 11.11.2021 року, № 2185559-2 від 15.11.2021 року. Взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту №13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року, ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 101947,61 грн. Транспортний засіб «Daihatsu Terios» д. н. з. « [NUMBER] », яким керував Відповідач-1, на момент ДТП від 09 жовтня 2021 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 204887322 в ПAT СК «ЄВРОІНС Україна» Страхувальником якого є [PERSON] . ПАТ СК «ЄВРОІНС Україна» визнало подію від 09 жовтня 2021 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу № 204887322 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи - 47894,56 грн. 29.07.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі за Договором страхування наземного транспорту № 13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути завдані збитки в порядку регресу солідарно з Відповідачів у розмірі 32246,20 грн. 04.11.2024 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року була передана до провадження судді Макаренко І.О. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-370 від 27.02.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.03.2025 р. на адресу Шевченківського районного суду міста Києва від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.03.2025 р. на адресу Шевченківського районного суду міста Києва від представника Відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній також просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 18.02.2021року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було Договір страхування наземного транспорту № 13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний [NUMBER] . 09 жовтня 2021 року о 11 годині 00 хвилин в смт. Корнин по вулиці Соборна, [PERSON] (надалі - Відповідач-1) керував автомобілем «Daihatsu Terios» д.н.з. « [NUMBER] » не врахував дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д. н. з. « [NUMBER] », який стояв припаркований. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 27.10.2021р. по справі № 288/1922/21, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. [PERSON] , (власник автомобіля «Renault Logan» д.н.з. « [NUMBER] ») звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 12.10.2021 року було здійснено огляд автомобіля «Renault Logan» д.н.з. « [NUMBER] » та складено акт (протокол) огляду ТЗ - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень, Звіт про визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, акт виконаних робіт, акт за евакуювання ТЗ. Факт ДТП від 09 жовтня 2021 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховими актами: №2185559-1 від 11.11.2021 року, та №2185559-2 від 15.11.2021 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту №13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 101947,61 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування №54113 від 11 листопада 2021 року та №54418 від 15 листопада 2021 року Згідно страхових акту: №2185559-1 від 11.11.2021 року,, сума страхового відшкодування в розмірі 98217,61 грн., перерахована на рахунок СТО (ТОВ ДАР-АВТО) де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та самого власника автомобіля «Renault Logan» д.н.з. « [NUMBER] », та за евакуйовання його в розмірі 3730,00 грн. Виставлені рахунки та акти виконаних робіт СТО (ТОВ ДАР-АВТО) з відновлення автомобіля «Renault Logan» д.н.з. « [NUMBER] », та за евакуйовання його в розмірі 3730,00 грн. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 101947,61 грн. Транспортний засіб «Daihatsu Terios» д. н. з. « [NUMBER] », яким керував Відповідач-1, на момент ДТП від 09 жовтня 2021 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 204887322 в ТІ AT СК «ЄВРОІНС Україна» Страхувальником якого є [PERSON] . ПAT СК «ЄВРОІНС Україна» визнало подію від 09 жовтня 2021 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу № 204887322 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи. Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди Відповідач виплатив потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПАТ СК «ЄВРОІНС Україна», що склала - 47 894,56 грн. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином ПрАТ "СК "ВУСО" отримало право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 32246,20 грн. Але, суд не вбачає правових підстав для стягнення вказаної суми з обох відповідачів у солідарному порядку, оскільки безпосереднім винуватцем ДТП був саме [PERSON] . 29.07.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору, в тому числі за Договором страхування наземного транспорту № 13798393-02-10-01 від 18.02.2021 року. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаного боргу. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 32246,20 грн., а позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до усталеної позиції Верховного суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У даному випадку представництво інтересів Позивача здійснював адвокат Трикоз Дмитро Євгенович, на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №88 від 01.02.2024 року, копія Додаткової угоди №1 від 18.10.2024 р. Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 88 від 01.02.2024 р., копія Квитанції про оплату від 18.10.2024 р. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з Відповідача-1 на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., професійна правнича допомога у розмірі 12793,30 грн.

Outcome: partial