Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 12.01.2024 між ТОВ «УКР Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1330-3229. Згідно з умовами договору позивач перерахував на вказаний відповідачкою її картковий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019, кредитні кошти в сумі 20 000 грн строком на 300 з процентною ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом. Однак, строк дії кредитного договору закінчився, а відповідачка своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та погашення заборгованості за процентами не виконує через що за нею утворилася заборгованість. А тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідачки 20000 грн тіла кредиту та 80000 грн процентів за користування кредитними коштами. Ухвалою суду від 29.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач надав заяву у якій просив справу розглянути без участі його представника, проти заочного розгляду та ухвалення заочного рішення не заперечував. На підтверджену адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки суд надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками, однак рекомендоване поштове повідомлення № 06\~011 0724 35 54 повернулося до суду «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, у телефонному режимі відповідачка повідомила, що знаходиться за межами території України, підтвердила адресу своєї електронної пошти, на яку їй були надіслані ухвала суду та копія позовної заяви з документами. Надалі відповідачка повідомлялася про призначені дати розгляду справи шляхом надіслання смс-повідомлень на її номер телефону, що підтверджується відповідними довідками. Однак, [PERSON] до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, заяв, клопотань про розгляд справи без її участі або відкладення розгляду справи суду не подала, правом на відзив не скористалася. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~1054,\~1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.1056-1ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», відповідач на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» створила заявку на отримання кредиту, прийнявши дзвінок співробітника позивача, пройшла перевірку та верифікацію, отримала рішення кредитора щодо можливості надання кредиту, отримала доступ до «особистого кабінету», де отримала гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Відповідач самостійно внесла до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажала отримати кредит (відповідно до Правил надання споживчих кредитів Клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені, за власним інтересом, не отримувати Кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодонабувача або бенефіціара) після чого отримала одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору. 12.01.2024 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС і [PERSON] за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1330-3229 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір №1330-3229 від 12.01.2024 з використанням отриманого одноразового ідентифікатора С9949, тим самим підтвердивши ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором. Факт укладення договору відповідач не заперечила. Інформація про спростування презумпції правомірності вказаного договору відсутня. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким позичальник ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Після підписання Кредитного договору відповідачка отримала його екземпляр, Правила та інші супутні документи на вказаний нею e-mail, а Інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора в автоматичному режимі перерахувала кредитні кошти відповідачці за вказаними нею реквізитами (а.с.56). Факт зарахування коштів на вказаний відповідачкою картковий рахунок підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 60, 64), довідкою ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС (а.с.75). Доказів у спростування зазначеного відповідачем суду не надано. За користування кредитними коштами сторони узгодили п. 4.6 Договору встановлення стандартної процентної ставки 1,5% за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.9 Договору домовлений строк кредиту 300 днів, тобто до 06.11.2024. Окрім того, п. 4.5 Договору передбачено обов`язок позичальника здійснювати сплату платежів відповідно до узгодженого графіку. Оскільки відповідач не дотримувалася графіку сплати платежів за кредитним договором, відповідно, за нею утворилася заборгованість, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.76). Позивач, звернувшись до суду, просить стягнути з відповідача 20000 грн тіла кредиту та 80\~000 грн, що є заборгованістю за нарахованими процентами, зменшивши з власної ініціативи загальний розмір боргу. Дослідивши надані розрахунки, суд встановив, що відповідач борг не погашала, тіло кредиту становить 20000 грн, а сума процентів за користування кредитом нарахована в межах строку дії кредитного договору, при цьому перші 14 днів дії договору проценти нараховувалися за базовою процентною ставкою - 1,2%. Відповідач наявність боргу не спростувала, своїх розрахунків не надала. Згідно з ч.1, ч. 6 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 \~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням зазначеного, суд, оцінивши наявні докази та встановивши фактичні обставини у справі, висновує, що 12.01.2024 між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС і [PERSON] було укладено кредитний договір №1330-3229. Позивач, виконавши свої обов`язки, перерахував на вказаний відповідачем картковий рахунок 20000 грн, натомість, відповідач взятих на себе за договором зобов`язання не виконує, кредит не повертає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, що свідчить про порушення нею умов договору. А тому позов про стягнення з відповідачки на користь позивача боргу в розмірі 10000 грн, з яких 20000 грн заборгованість за тілом кредиту та 80000 грн заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами, підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved