Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

28.01.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» Крилов С.С. звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором № 3495902847-604047 від 02.02.2022 в розмірі 37 467,62 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2022 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», було укладено договір №3495902847-604047 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК». На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор - 1680, для підписання кредитного договору № 3495902847-604047 від 02.02.2022 шляхом направлення позичальнику на номер телефону [NUMBER] . Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту, становить 8500,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 30 днів, (п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - відсоткова ставка, становить 0,66% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); - сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 30 днів, становить 10183,00 грн. (8500,00 грн. тіло кредиту + 1683,00 грн. відсотки за користування позикою за перші 30 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредит [PERSON] відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінеті як банківська картка, на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3495902847-604047 від 02.02.2022 року. Пунктом 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 04.03.2022 до 01.06.2022, за ставкою 2,2% на добу. Та на момент подання даної позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 27 013,00 грн. (8500,00 грн. тіло кредиту + 1683,00 грн. відсотки за початковий строк користування позикою - 16830,00 грн). Основна сума заборгованості за період з 01.06.2022 по 15.01.2025 складає 27 013,00 грн. Інфляційні збитки за період з 01.06.2022 по 15.01.2025 складають 8 325,41 грн. 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 01.06.2022 по 15.01.2025 року складає 2 129,22 грн. Враховуючи вище викладене загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача за договором № 3495902847-604047 від 02.02.2022 року станом на 15.01.2025 року становить 37 467,62 грн., яка складається з: - заборгованість за сумою кредиту: 8 500,00 грн.; - заборгованість за відсотками за користування позикою: 18 513,00 грн.; - інфляційні збитки за період з 01.06.2022 по 15.01.2025 року: 8 325,41 грн.; - 3% річних за період з 01.06.2022 по 15.01.2025 року: 2 129,22 грн. З боку відповідача по відношенню до ТОВ «КОШЕЛЬОК» має місце свідомо порушення зобов`язання визначеного в кредитному договорі, що відповідно до ст.611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановленні кредитним договором та законом. Також позивач вказує, що [PERSON] неодноразово користувалася послугами кредитування у ТОВ «КОШЕЛЬОК», а саме чотири рази, що свідчить про те, що відповідачу достовірно були відомі всі істотні умови кредитування в ТОВ «КОШЕЛЬОК» та наслідки невиконання умов договору. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025, цивільну справу передано для розгляду судді Романенко К.С. (а.с. 28). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 32). Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без їх виклику. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти нього. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02.02.2022 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 3495902847-604047, за умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у сумі 8 500,00 грн. строком на 30 днів (з можливістю продовження) (п. 3 паспорту споживчого кредиту), а Позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним (п. 3, п. 4 Договору). Зокрема, відповідно до умов вказаного кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту, становить 8 500,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); - початковий строк кредитування, становить 30 днів, (п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); - відсоткова ставка, становить 0,66% на добу за початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); - сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 30 днів, становить 10 183,00 грн. (8 500,00 грн. тіло кредиту + 1 683,00 грн.. відсотки за користування позикою за перші 30 днів, р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2 графіку розрахунків). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатор - 1680. Також [PERSON] підписано електронним підписом додаток № 1 до договору - Графік розрахунків та паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування. З долучених до матеріалів справи довідок (повідомлення) вбачається, що 02.02.2022 о 15:40:59 ТОВ «КОШЕЛЬОК» через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» на підставі договору №3495902847-604047 від 02.02.2022 про надання кредиту, перерахувало на картковий рахунок [PERSON] на картку отримувача [NUMBER] грошові кошти у сумі 8 500,00 гривень. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість за договором № 3495902847-604047 від 02.02.2022 в розмірі 27013,00 грн, що складається з: - заборгованості за сумою кредиту 8 500,00 грн; - заборгованість за відсотками в межах лояльного періоду за користування позикою 1683,00 грн; - заборгованість за відсотками за продовжений строк користування позикою 16830,00 грн. Згідно розрахунку інфляційних збитків та 3% річних, згідно зі ст. 625 ЦК України вбачається, що загальна сума боргу згідно договору № 3495902847-604047 від 02.02.2022 року станом на 01.06.2022 року становить 27 013,00 грн. Період розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних з 01.06.2022 року по 15.01.2025 року. Таким чином, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за електронним кредитним договором № 3495902847-604047 від 02.02.2022, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню в розмірі суми заборгованості за кредитом - 8 500,00 грн та суми заборгованості за відсотками 18513,00 грн, а всього на загальну суму 27013,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX(набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Судом встановлено, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.06.2022 по 15.01.2025, які на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не підлягають стягненню з відповідача. Суд вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми такою, що не підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «КОШЕЛЬОК» та стягнення заборгованості за кредитним договором № 3495902847-604047 від 02.02.2022 року в розмірі 27013,00 грн, в том числі суми заборгованості за тілом кредиту - 8 500 грн та суми заборгованості за відсотками 18513,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 618 від 15.01.2025. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1746,55 грн (72,10 %).

Outcome: partial