Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування частини витрат на поховання спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про розгляд справи були повідомлені судом належним чином, але у своїх клопотаннях неодноразово просили розглянути цивільну справу у їх відсутність (а.с.54-55; 60-62; 221), при цьому позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер рідний брат [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями майна померлого є позивач [PERSON] , його рідна сестра та відповідач [PERSON] , його рідна донька. 8.03.2024 року позивач особисто звернулась до ФО-П [PERSON] для організації ритуальних послуг, уклавши з ним договір. Того ж дня [PERSON] оплатила по рахунку ФО-П [PERSON] на надання ритуальних послуг №240308-3 від 8.03.2024 року в касу ритуального бюро 40 100 грн. Рідна донька [PERSON] відмовилась надати 1/2 частину витрат на поховання її батька [PERSON] , пояснивши, що немає фізичної фінансової можливості, але пообіцяла через місяць компенсувати половину від загальної суми витрачених коштів. Починаючи з 1.06.2024 року, позивач намагалась зв`язатись з відповідачем телефоном, однак остання уникала обопільного контакту і переховувалась від позивача. За таких обставин [PERSON] була змушена звернутись до суду з даним позовом до [PERSON] про захист свого порушеного права. Тому просять стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину витрат на поховання спадкодавця [PERSON] в розмірі 20 050 грн. в судовому порядку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [INFO] помер батько відповідача [PERSON] . Позивач без будь-якого узгодження з відповідачем взяла на себе ініціативу по організації поховання тіла [PERSON] , при цьому [PERSON] повідомила, що саме вона повинна бути спадкоємцем майна померлого. Позивач бажала поховати [PERSON] в с. Степанівка, Теплицького району, Вінницької області, однак відповідач з матір`ю наполягали на похованні тіла в м. Києві, де вони проживають і водночас будуть доглядати місце поховання, а також в м. Києві проживає і сама позивачка. В с. Степанівка доглядати могилу [PERSON] немає кому. Однак [PERSON] нікого не слухала і робила, як їй потрібно, при цьому робила все, щоб нашкодити відповідачу. Коли позивач замовила мікроавтобус для транспортування труни, відповідач просилась поїхати у Вінницьку області в ньому. Але позивач заперечувала цьому і не дозволила їхати в салоні автобусу, хоча вільні місця були. Відповідач почала шукати можливість виїхати з м. Києва до с. Степанівка, однак в той день і на наступний день квитків не було, в результаті чого вона з запізненням на кілька днів приїхала на місце поховання батька, запізнившись на саму процедуру поховання. Мати відповідача неодноразово пропонувала грошові кошти на організацію поховання позивачу, однак остання постійно відмовлялась, як доказ надано скріншот з переписки мобільного зв`язку матері відповідача. А сама відповідач на той час була неповнолітньою особою, не мала самостійного заробітку (доходу) і не могла особисто сплатити будь-яку суму на поховання свого батька позивачу. Тому, приймаючи до уваги, що позивач ні з ким не узгоджувала місце поховання померлого, розмір витрат на його поховання, здійснювала поховання на свій власний розсуд, при цьому відповідач як на день смерті і поховання, так і на день звернення до суду була неповнолітньою особою без будь-якого доходу, тому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому позивач та її представник не надали доказів суду про відмову відповідача від сплати частини витрат, а також звернення її до відповідача та/або матері відповідача про надання грошових коштів або компенсування коштів на поховання батька [PERSON] . 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара О.О. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином (а.с.50; 52; 69; 80-83; 88; 90; 100; 175; 177; 183; 185; 204; 214; 216; 219), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином, але у своїй заяві від 17.03.2025 року представник [PERSON] адвокат Масютін С.О. просив розглянути справу у відсутність третьої особи (а.с.187-188), надавши суду пояснення третьої особи, в яких [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки позивач [PERSON] є її донькою, а померлий [INFO] [PERSON] був її сином. Всі витрати на поховання взяла на себе позивач, відповідач [PERSON] та її матір не допомагали позивачу і не несли ніяких витрат на поховання спадкодавця, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину від загальної суми витрат на поховання померлого спадкодавця [PERSON] (а.с.205). Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч.1-2, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, [PERSON] народилась [INFO] в с. Степанівка, Теплицького району, Вінницької області, батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.10). За змістом паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] 27.08.1988 року уклала шлюб з [PERSON] , отримавши прізвище „ [PERSON] " (а.с.5-7). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). [PERSON] народився [INFO] в с. Степанівка, Теплицького району, Вінницької області, батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.11). Таким чином, позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] , відповідач по даній справі, народилась [INFO] в м. Києві, батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.13). Тобто, позивач [PERSON] є рідною тіткою відповідача [PERSON] . За ч.1, ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та довідки про причину смерті [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в м. Києві у віці 48 років від цирозу печінки (а.с.8-8 зворот. бік). Відповідно до ч.1, ст.217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя померлий [PERSON] заповіту (заповітів) на своє майно на будь-яку особу не склав. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За змістом ч.1-2, ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом було витребувано спадкову справу №09-2024 на майно померлого [INFO] [PERSON] , заведену 13.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карою О.О. (а.с.105-160). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як регламентовано ч.1, ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1268 ЦК України). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №09-2024, 13.03.2024 року о 10-30 годин до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О.О. надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , відповідача по справі, про прийняття спадщини на майно померлого її батька [PERSON] . Оскільки [PERSON] на момент звернення з даною заявою була неповнолітньою особою (досягла повних 17 років), тому вказану заяву було підписано її матір`ю [PERSON] (а.с.106). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 25.06.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №644. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2014 року по справі №753/18353/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а 23.05.2014 року на підставі вказаного судового рішення були внесені зміни до актового запису №644 (а.с.113-114). 15.04.2024 року об 11-00 годин до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О.О. надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , позивача по справі, про прийняття спадщини на майно померлого її рідного брата [PERSON] (а.с.119). Також 3.09.2024 року о 12-00 годин до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кари О.О. надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , батька померлого, про прийняття спадщини на майно померлого його рідного сина [PERSON] (а.с.125), а 3.09.2024 року о 12-10 годин надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , матері померлого, про прийняття спадщини на майно померлого її рідного сина [PERSON] (а.с.129). Таким чином, до вказаного приватного нотаріуса звернулось чотири особи, які є спадкоємцями майна померлого спадкодавця [PERSON] . При цьому [PERSON] , донька померлого, [PERSON] та [PERSON] , батьки померлого, є спадкоємцями першої черги, а [PERSON] , рідна сестра померлого, є спадкоємцем другою черги, про що останній було роз`яснено приватним нотаріусом Карою О.О. (а.с.123). За приписами ч.1-3, ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №09-2024 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара О.О. на день направлення до суду копії даної спадкової справи - 17.02.2025 року не видавала спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом. А на звернення [PERSON] з заявою від 15.11.2024 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.146) приватний нотаріус Кара О.О. повідомила заявника про зупинення їх видачі у зв`язку з розглядом Дарницьким районним судом м. Києва цивільних справ №753/17368/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] про визнання права на обов`язкову частку у спадщині за законом та №753/16706/24 за позовом [PERSON] про усунення від права на спадкування (а.с.152). Згідно зі статтею 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Загальний обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора визначений у частині першій статті 1282 ЦК України, якою встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Оскільки питання щодо меж відшкодування спадкоємцями витрат, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, статтею 1232 ЦК України не визначено, системний аналіз вказаної норми матеріального права у взаємному зв`язку з приписами частини першої статті 1282 ЦК України дозволяє дійти висновку, що таке відшкодування може мати місце лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, при доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, судові необхідно встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємців за статтею 1232 ЦК України. Такий правовий висновок був викладений у Постанові Касаційного Цивільного Суду в складі Верховного Суду від 17.05.2022 року в справі №756/7001/20. Крім того, слід відмітити, що обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення. Згідно зі ст.2 Закону України „Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст.12 Закону України „Про поховання та похоронну справу" вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Виходячи з визначення поняття „поховання" відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року №193 про „Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг" до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальний обід, виготовлення та встановлення пам`ятника не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №554/1793/15-ц. Позивач [PERSON] обґрунтувала свій позов до відповідача [PERSON] тим, що відповідач ухилялась від несення витрат на поховання її батька [PERSON] , уникала обговорення з позивачем розміру цих витрат, тому просить стягнути з неї на користь позивача 1/2 частини вказаних витрат як спадкоємиці майна спадкодавця. Як доказ понесених витрат вона надала договір - замовлення на організацію проведення поховань (а.с.14) та рахунок на надання ритуальних послуг №240308-3 (а.с.15) на загальну суму 40 100 грн., в якому міститься штамп „Сплачено". Як вбачається з переліку наданих ритуальних послуг всі вони були надані до погребіння тіла в могилу. Як роз`яснюють перелічені норми права, розмір витрат на поховання повинен відповідати принципу розумності та необхідності. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON] , позивач без будь-якого узгодження з відповідачем взяла на себе ініціативу по організації поховання тіла [PERSON] , при цьому [PERSON] бажала поховати свого брата в с. Степанівка, Теплицького району, Вінницької області, за 350 км від м. Києва, однак відповідач з матір`ю заперечували і наполягали на похованні тіла в м. Києві, де вони проживають і водночас будуть доглядати місце поховання, а також в м. Києві проживає і сама позивачка. В с. Степанівка доглядати могилу [PERSON] немає кому. Однак [PERSON] нікого не слухала і робила, як їй потрібно, при цьому робила все, щоб нашкодити відповідачу. Як вбачається з телефонної переписки мобільного зв`язку мати відповідачки [PERSON] пропонувала позивачу [PERSON] оплатити вартість поховання [PERSON] і попросила написати номер банківської картки, однак позивач подякувала [PERSON] і відповіла, що гроші їй не потрібні (а.с.72-73). Тобто, на день поховання [PERSON] спору між сторонами про витрати на поховання та їх розподіл не було. Доказів про звернення після поховання позивача до відповідача або матері відповідача [PERSON] та її представник в розумінні ст.76-80 ЦПК України суду не надали. За змістом ч.1, ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Як зазначено ч.1, ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Як встановлено судом, на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) та на день звернення [PERSON] до суду з даним позовом (12.07.2024 року) [PERSON] , яку позивач визначила відповідачем по справі, була неповнолітньою особою і тільки 20.08.2024 року вона досягла повноліття (а.с.13). Таким чином, позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до неповнолітньої особи, яка не досягла повної цивільної дієздатності і не набула права самостійно розпоряджатись частиною спадщини, яку ще на той час і на день розгляду справи не отримала, включаючи і витрати на поховання спадкодавця. Крім того, позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача саме 1/2 частину витрат на поховання, іншу 1/2 частину витрат залишивши на свій рахунок, однак як вбачається з матеріалів спадкової справи спадкоємців, що звернулись до приватного нотаріуса Кари О.О., всього 4 особи: позивач, відповідач, батько і мати померлої особи. Що вказує на те, що позивач за рахунок інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] хоче збільшити частку відповідача у витратах на поховання спадкодавця. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем та її представником не надано судові доказів в порядку ст.76-80 ЦПК України про звернення [PERSON] до відповідача про стягнення 1/2 частини витрат на поховання [PERSON] , а також відмови чи уникнення або не бажання сплачувати свою частку у витратах, необґрунтоване збільшення частки відповідача у витратах за рахунок інших двох спадкоємців, відсутність на даний час підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та безпосередню видачу такого документу, відсутність розміру частки спадщини відповідача, неповнолітній вік відповідача на день звернення позивача до суду з даним позовом, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому не підлягають і задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь всіх понесених судових витрат.

Outcome: dismissed