Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 12 лютого 2025 року до Томашпільського районного суду, посилаючись на ст. 526, 530 ЦК України, звернувся представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що розташоване по вул. Симона Петлюри буд. 30 в м. Київ, до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] про стягнення заборгованості за договорами та судових витрат. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» позов обґрунтував наступним. 25 грудня 2023 року між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем було укладено кредитний договір № 21322-12/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача. Відповідно до п.п 1.1 п. 1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 29 липня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29072024 у відповідності до умов якогоТОВ ТОВ «Стар файненс груп» передаєТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13000 грн з яких: 8000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 5000 грн - сума заборгованості по відсотках. Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 21322-12/2023 в сумі 13000 грн з яких: 8000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 5000 грн - сума заборгованості по відсотках. Щодо укладення договору позики № 2853146 позивач в позові зазначив наступне. 19 квітня 2024 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2853146. Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги. 14 червня 2021 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає належні ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 39 від 23 грудня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7612,65 грн з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3262,65 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитного договору не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 2853146 в сумі 7612,65 грн з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3262,65 грн - сума заборгованості за пенею. Щодо укладення кредитного договору № 26794-03/2024 позивач в позові зазначив наступне. 16 березня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26794-03/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» суми кредиту за реквізитами, згідно п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс кредит», які розміщенні на веб-сайті товариства. 19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024 у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 вересня 2024 року до договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35750 грн з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24750 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «Аванс кредит» позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 26794-03/2024 в сумі 35750 грн з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24750 грн - сума заборгованості за відсотками. 13 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки [PERSON] - адвоката Цокало Т.М. в якому остання просила відмовити в задоволенні позову, здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог. Щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 21322-12/2023 від 25.12.2023 представник відповідача у відзиві зокрема зазначила, що позивач на підтвердження своїх вимог не надав докази щодо отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів на суму 8000 грн. Крім цього відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №21322-12/2023 від 25.12.2023, оскільки відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 29 липня 2024 року до Договору факторингу №29072024 від 29 липня 2024 р. відсутній перелік боржників, за якими перейшло право грошової вимоги, а витяг з реєстру боржників не підписаний первісним кредитором.На підтвердження позивних вимог позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024. Щодо заборгованості за договором позики №2853146 (з фіксованою процентною ставкою) від 19 квітня 2024 року представник відповідача у відзиві зокрема зазначила, що відповідно до графіку повернення загальна вартість кредиту становить 4350,00 грн., яка складається з тіла кредиту 3000,00 грн. та 1350,00 грн. розмір відсотків. Істотні умови договору позики також підтверджуються та зазначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. В свою чергу, позивач за позовною заяву визначає суму заборгованості в розмірі 7612,65 грн, яка складається з: 3000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3262,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Такожвідповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №2853146, оскільки укладання цього договору відбулось, ще до моменту підписання договору позики №2853146 від 19.04.2024, укладеного між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що в свою чергу унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів « (клієнт) до позивача (фактор), так як грошова вимога, право якої відступається за зазначеними договорами факторингу є недійсною.Крім того, позивач не надав докази щодо отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів на суму 3000,00 грн. Щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №26794-03/2024 від 16.03.2024, представник відповідача у відзиві зокрема зазначила, щовідповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №26794-03/2024 від 16.03.2024, оскільки позивач не надав до суду Реєстру боржників від 19.09.2024 до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024.Також позивачем не надано доказів сплати ціни продажу за договором - оплати за відступлення права вимоги по договору факторингу №19092024 від 19.09.2024, який необхідно сплатити відповідно до п.3.4 Договору факторингу, в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта. Таким чином не доведено належними та допустимими доказами обставину переходу права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №26794-03/2024 від 16.03.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім цього просила стягнути з позивача 9000 грн понесених відповідачкою витрат на правову допомогу. 18 березня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якій останній просить справу розглянути без участі представника позивача та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтовано наступним. У відповідності до умов кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитних договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон [NUMBER] (загальний в усіх кредитних договорах), без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Кредитного договору, підлягають виконанню. Отже, позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Крім цього, представник позивача зазначив, що відповідно до умов кредитних договорів, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки [NUMBER] (загальний в усіх кредитних договорах), вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Щодо нарахування відсотків представник позивача вказав, що відповідачем умови кредитних договорів не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кожного кредитного договору є правомірним, а відповідач жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Також на підтвердження переходу права вимоги позивачем до відзиву додано платіжну інструкцію до договору факторингу № 29072024 ТОВ «Стар файненс груп» витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 ТОВ «Стар файненс груп», витяг з реєстру Боржників до договору факторингу № 19042024 ТОВ «Аванс кредит», платіжну інструкцію до договору факторингу № 19042024 ТОВ «Аванс кредит», витяг з реєстру Боржників № 39 до ДУ № 45 договору факторингу № 14062021Безпечний, платіжна інструкція до №39 до ДУ № 45 договору факторингу № 14062021 Безпечний. Щодо витрат на правову допомогу представник позивача зазначив, що відповідачем суду не надано копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг. Вартість правничої допомоги в сумі 9000,00 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований. Також, на думку Позивача, вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості.Враховуючи сукупність обставин цієї конкретної справи, розмір судових витрат у сумі 9000,00 грн, є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка відзиву не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, справа розглядається без участі представників, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає задоволенню. 4 квітня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідачки [PERSON] - адвоката Цокало Т.М., згідно якихвідповідачка частково визнала позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №26794-03/2024 від 16.03.2024 заборгованість в розмірі 24200,00 грн., який складається з: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, в решті позовних вимог просила відмовити. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 21 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, перше судове засідання призначено на 14 березня 2025 року. 13 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 4 квітня 2025 року. 18 березня 2025 року надійшла відповідь на відзив. 4 квітня 2025 року від представника відповідачки надійшли додаткові письмові пояснення по справі. 4 квітня 2025 року від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В судове засідання представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явилися, однак адвокат Цокало Т.М. направила на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без участі сторони відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши права та обов`язки сторін, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 грудня 2023 року між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем було укладено кредитний договір № 21322-12/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача. Відповідно до п.п 1.1 п. 1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. 29 липня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29072024 у відповідності до умов якого ТОВ ТОВ «Стар файненс груп» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги до боржників, вказаним у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13000 грн з яких: 8000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 5000 грн - сума заборгованості по відсотках. Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 21322-12/2023 в сумі 13000 грн з яких: 8000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 5000 грн - сума заборгованості по відсотках. 16 березня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26794-03/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» суми кредиту за реквізитами, згідно п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс кредит», які розміщенні на веб-сайті товариства. 19 вересня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024 у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 вересня 2024 року до договору факторингу № 19092024 від 19 вересня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35750 грн з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24750 грн - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «Аванс кредит» позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 26794-03/2024 в сумі 35750 грн з яких: 11000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24750 грн - сума заборгованості за відсотками. 19 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2853146. Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує що він ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги. 14 червня 2021 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК « ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК « ЄАПБ» приймає належні ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 39 від 23 грудня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7612,65 грн з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3262,65 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитного договору не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своє зобов`язання. Після відступлення ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 2853146 в сумі 7612,65 грн з яких: 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1350 грн. - сума заборгованості за відсотками; 3262,65 грн - сума заборгованості за пенею. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідачка [PERSON] не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами № 21322-12/2023 від 25 грудня 2023 року та № 26794-03/2024 від 16 березня 2024 року, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами, тобто відповідачка зобов`язання за договорами не виконала. У зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 21322-12/2023 від 25 грудня 2023 року в розмірі 13000 грн та № 26794-03/2024 від 16 березня 2024 року, в розмірі 35750 гривень. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погасила, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів». Згідно вимог ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписані [PERSON] договори. При цьому суд зауважує, що [PERSON] не оспорює у судовому порядку факту укладення кредитних договорів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням наявних у справі письмових доказів та заперечень відповідача викладених у відзиві у суду немає підстав для висновку про недоведеність факту перерахування первісними кредиторами кредитних коштів та отримання їх відповідачем. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте [PERSON] не надала суду жодних доказів на спростування факту укладення кредитних договорів, або факту перерахування та отримання нею кредитних коштів. Будь яких доказів, які б спростували створення [PERSON] особистого кабінету на сайті первісних кредиторів, належність засобів зв`язку, зокрема номеру мобільного телефону, який використовувався при укладенні договору, іншій особі ніж [PERSON] , а також як укладення самих договорів, так і отримання [PERSON] коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять. Щодо укладення договору позики № 2853146 суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, 19 квітня 2024 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2853146. 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» уклали договір факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року. 23 грудня 2024 року вони ж уклали додаткову угоду № 45 до вказаного договору, якою визначено, в тому числі, і загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно з реєстром боржників № 39 від 23 грудня 2024 року. На думку суду, по своїй суті додаткова угода не є новим договором факторингу, і не свідчить жодним чином про перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до [PERSON] за договорами позики № 2853146 від 19 квітня 2024 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року № 14/06/21 ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та боржником [PERSON] , не було укладено кредитного договору, тобто, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК ЄАПБ», на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року. Так, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зробила висновок, що положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 24.04.2018 у справі № 914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231, до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно з матеріалами справи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договір позики № 2853146 уклали 19 квітня 2024 року, тобто більше ніж через два роки після укладення 14 червня 2021 року договору факторингу між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. Отже, право вимоги до [PERSON] не існувало на момент укладення договору факторингу, хоча як право майбутньої вимоги на момент укладення договору мало би бути визначеним. Однак, жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 19 квітня 2024 року укладений договір позики № 2853146. При цьому, як зазначено вище, обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 14.06.2021 додатковими угодами - не змінений, по своїй суті вони не є новим договором факторингу, і не свідчать жодним чином про перехід до ТОВ «ФК ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до [PERSON] за договором позики № 2853146 від 19 квітня 2024 року. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики № 2853146 від 19 квітня 2024 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Як неодноразово виснував Верховний Суд, зокрема і справі № 753/8671/21 відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (зокрема, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики № 2853146 від 19 квітня 2024 року слід відмовити з огляду на відсутність порушеного права позивача. Дана відмова жодним чином не перешкоджає кредитору звернутися з відповідним позовом до боржника у випадку порушення його прав. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на часткове підтвердження позивачем заявлених позовних вимог, часткове визнання відповідачкою позову, суд приходить до висновку, що з[PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 21322-12/2023 в розмірі 13000 гривень та за кредитним договором № 26794-03/2024 в розмірі 35750 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» понесло судові витрати, що складаються з 3028 гривень, сплаченого судового збору. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 2618,92 грн судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано, договір про надання правової допомоги № 1215 від 6 березня 2025 року, акт приймання передачі правничої допомоги № 1 12 березня 2025 року до договору № 1215 про надання правової допомоги від 6 березня 2025 року, копію квитанції № 1215 від 6 березня 2025 року про сплату гонорару, детальний опис робіт ( наданих послуг) від 12 березня 2025 року. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача, 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставах поданих сторонами доказів. Відповідно до Постанови ВСУ у справі № 910/4201/19 від 07.09.2020, розумність розміру гонорару адвоката повинна встановлюватись судом на підставі поданих стороною доказів. Інша сторона має право клопотати про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат та доводити суду встановленими засобами доказування необхідність їх зменшення. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Листом МФУ від 16.02.2017 № 31-11410-06-5/4339 роз`яснено, що документами, які підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо. Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б підтверджували факт понесених витрати на правничу допомогу матеріали справи - не містять. Суд звертає увагу на висновок Верховного суду у справі № 910/4201/19 від 07.09.2020 в якому зазначається, що «… навіть за відсутності клопотання сторони про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, якщо заявник не доведе, що сплачений гонорар пов`язаний виключно із розглядом даної справи, суду слід залишати заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони без розгляду...» Відповідно до практики Європейського суду з прав людини зокрема зазначеної у рішенні від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Первинні документи щодо погодження з клієнтом переліку послуг правничої професійної допомоги не можуть вважатися достовірним та достатнім доказом факту прийняття їх (послуг) виконання таким клієнтом. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Верховний Суд у постанові ВС від 19.05.2021 у справі №206/1293/19 дійшов висновку, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи обставини справи та те, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково, представник відповідача особисто участь в судових засіданнях не брав, суд вважає, що розмір судових витрат у сумі 9000,00 грн, є неспівмірним із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial