Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гінгуляк Ю.В. звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вище зазначеним. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 11.06.2024 року під час виконання відповідачем своїх трудових обов`язків, а саме перевезення вантажу, на території автомобільної дороги Н-10, Стрий-Чернівці-Мамалига, 245 км.+906, був зупинений головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області для перевірки транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER] , що належить [PERSON] під час перевірки виявлено порушення вимог ст.ст.34, 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме при виконанні міжнародних перевезень вантажу, відсутня роздруківка з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія [PERSON] в період з 09.06.2024 року 04:53 год. Відсутній бланк підтвердження діяльності. За результатами перевірки складено Акт №055913 від 11.06.2024 року, на підставі якого винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №073483 від 23.07.2024 року, якою накладено штраф на позивача за порушення вимог законодавства в розмірі 34000,00 грн. 29.07.2024 року позивач даний штраф сплатив. 16.10.24 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] з заявою про звільнення та 26.10.2024 року позивачем винесено наказ №17-к, яким відповідача звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. Як наслідок, [PERSON] наніс матеріальні збитки роботодавцю в особі ФОП [PERSON] в сумі 34000,00 грн. В зв`язку з цим, вважає, що вина у вчиненні правопорушення покладається на відповідача, оплату штрафу проводив ФОП [PERSON] , як роботодавець та власник транспортного засобу, а тому за позивачем збереглося право регресивної вимоги до водія виходячи з наступного. Згідно наказу №1 від 11.01.2024 року [PERSON] прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] на посаду водія, що винесений на підставі заяви відповідача про прийняття на роботу. Згідно наданої водієм [PERSON] розписки від 11.01.2024 року, останньому роз`яснено його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, його право на пільги та компенсації за роботу у відповідних умовах. Відповідач ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, проінструктовано з правилами техніки безпеки. Також 12.01.2024 року був ознайомлений з посадовою інструкцією водія, оскільки вона підписана ним власноруч. Згідно пунктів 2.2, 2.9 розділу 2 інструкції водія, затвердженої ФОП [PERSON] водій зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху, правил перевезення вантажів та пасажирів, оформлювати дорожню документацію. Пунктами 4,2, 4,3 Розділу 4 вказаної інструкції, водій несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності та за завдання матеріальної шкоди. Договором про повну матеріальну відповідальність від 12.01.2024 року, а саме п.1 визначено, що Працівник, що займає посаду водія і виконує роботу, пов`язану із перевезенням, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану Власнику. Пунктом 5 визначено, що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. А тому, штрафи, пов`язані із порушенням ПДР та ЗУ «Про автомобільний транспорт», водій має компенсувати роботодавцю зі своїх коштів, оскільки зобов`язаний контролювати та забезпечувати коректну роботу бортових пристроїв, в тому числі цифрового тахографа та надавати на вимогу інспектора відділу державного контролю з безпеки на транспорті відповідну інформацію. Згідно усного пояснення відповідача, яке було надано у зв`язку із вимогою позивача сплатити адміністративно-господарський штраф, останній повідомив, що не бажає сплатити штраф власним коштом. Таким чином, досудове врегулювання спору було проведено, оскільки відповідач в категоричній формі відмовився сплати понесені позивачем збитки в добровільному порядку. А тому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених збитків, у зв`язку із сплатою адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. Крім цього просить відшкодувати сплачені позивачем судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.01.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач, в судове засідання не з`явилися, однак представником позивача через систему «Електронний суд» до суду була надіслана заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, а також не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про час, день та місце розгляду справи належним чином; відомостей про поважність причин неявки до суду не надав. Відповідачем копію вказаної вище ухвали суду з копіює позовної заяви та доданими до неї документами було отримано, проте повістки про виклики до суду повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача та позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані представником позивача документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у даній справі. Згідно ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження №14-144цс 18). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого 30.11.2023 року, орган, що видав 7310 та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії витягу з реєстру Мамалигівської територіальної громади №2024/011381871 від 19.09.2024 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 16.07.1999 року Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові відповідача зазначені як [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії довідки про реєстрацію місця проживання та відповіді на запит суду №5/19-18 від 08.01.2025 року виданих старостою Романковецького старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з позивачем ФОП [PERSON] та працював на посаді водія автотранспортних засобів з 11.01.2024 року. На підставі заяви відповідача було видано наказ №1. Відповідно до умов трудового договору відповідач зобов`язався точно, своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього трудові обов`язки, сумлінно виконувати всі вказівки і розпорядження роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутріщнього трудового розпорядку. Того ж дня відповідачем було підписано згоду на збір та обробку його персональних даних з метою ведення кадрового діловодства для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері трудових правовідносин відповідно до колективного договору та КЗпП України у вигляді інформаційних баз програм «1С» та картотеки особових карток та розписку, з якої вбачається, що відповідачу роз`яснено його права та обов`язки, проінформовано про умови праці, його право на пільги та компенсації за роботу у відповідних умовах, ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, проінструктовано з правилами техніки безпеки. До матеріалів справи позивачем ФОП [PERSON] долучено лист відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про розгляд акту № 055913 від 11.06.2024 року, а також копія даного акту та копія постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №073483 від 23.07.2024 року. Як вбачається з копії даної постанови водієм: [PERSON] - [PERSON] порушено вимоги ст.ст.34, 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня роздруківка з цифрового тахографа на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок, а також бланк підтвердження діяльності водія та стягнуто штраф у сумі 34000,00 грн. Відповідно до копії платіжної інструкції №5 від 29.07.2024 року ФОП [PERSON] здійснив перерахування коштів на рахунок Казначейства України у сумі 34000,00 грн., призначення платежу адміністративно-господарський штраф №073483 від 23.07.2024 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 12.01.2024 року ознайомлений з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів та згідно пунктів 2.2, 2.9 Розділу 2 зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху, правил перевезення вантажів та пасажирів, а також оформлювати дорожню документацію. Розділом 4 встановлена відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності та завдання матеріальної шкоди. Також 12.01.2024 року з відповідачем укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник, що займає посаду водія і виконує роботу, безпосередньо пов`язану із перевезенням, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану Власнику. Що у разі припинення трудових відносин між власником та працівником, працівник зобов`язується відшкодувати вартість завданої шкоди в повному обсязі. Відповідно до ст.130\~КЗпП України працівники несуть\~матеріальну відповідальність\~за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації внаслідок\~порушення покладених\~на них\~трудових обов`язків.\~При покладенні\~матеріальної відповідальності\~права та\~законні інтереси\~працівників гарантуються\~шляхом встановлення\~відповідальності тільки\~за пряму\~дійсну шкоду,\~лише в\~межах і\~порядку,\~передбачених законодавством,\~і за\~умови,\~що така\~шкода заподіяна\~підприємству,\~установі,\~організації винними\~протиправними діями\~(бездіяльністю)\~працівника. Ця\~відповідальність,\~як правило,\~обмежується певною\~частиною заробітку\~працівника і\~не повинна\~перевищувати повного\~розміру заподіяної\~шкоди,\~за винятком\~випадків,\~передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві Відповідно до п.п. 1, 6 ч.1 ст.134\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135--1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей та відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Статтею 135-1 КЗпП України, передбачено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи. Пунктом 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~29.12.1992\~р.\~№ 14\~«Про судову\~практику у\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають: - заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Згідно частини 3 статті 136 КЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до суду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Так, позивач вважає, що, у зв`язку із неналежним виконання своїх трудових обов`язків, а саме перевезення вантажу, на території автомобільної дороги Н-10, Стрий-Чернівці-Мамалига, 245 км.+906 порушив вимоги ст.ст.34, 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», посадової інструкції та трудового договору, а саме при виконанні міжнародних перевезень вантажу, не роздрукував з цифрового тахографа на паперовий носій інформацію про його роботу та відпочинок в період з 09.06.2024 року 04:53 год, а також був відсутній бланк підтвердження діяльності, чим спричинив роботодавцю матеріальні збитки в сумі 34000,00 грн. Відповідно до вимог ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, відповідач, який працював у позивача на посаді водія автотранспортного засобу та з яким було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, повинен нести повну матеріальну відповідальність за невиконання посадової інструкції та укладених з роботодавцем договорів, що спричинило матеріальні збитки в сумі 34000,00 грн. Оскільки відповідач ухиляється від сплати заподіяної шкоди в добровільному порядку та жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 34000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджуються: договором про представництво та надання правової допомоги від 12.04.2024 року адвокатами Гінгуляком В.М та Гінгуляком Ю.В.; додатком №1 до договору про надання правової допомоги 01.11.2024 року, квитанцією №1 від 01.11.2024 року, якою прийнято гонорар у сумі 5000,00 грн. до Договору про надання правової допомоги від 01.11.2024 року, попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат,які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 01.12.2024 року, ордером адвоката серії СЕ №1081152, свідоцтвом про право на здійснення адвокатською діяльністю серії СЕ №1100713 виданого 01.11.2024 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000564 від 26.11.2021 року. Обсяг виконаних робіт та гонорар визначений в Додатку №1 до договору про надання правової допомоги є невід`ємною частиною даного Договору від 12.04.2024 року. Під час розгляду справи стороною відповідача [PERSON] не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Також, відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 30.07.2024 року №0.0.3792745074.1 за звернення до суду з позовною заявою представником позивача [PERSON] адвокатом Батраковим М.Ю. були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2377,20 гривень. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовними вимогами сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4087585932.1 та враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved