Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Брусвяна» про стягнення орендної плати та пені, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так,16 березня 2009 року між ним та ТОВ «Брусвяна» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого він надав, а орендар ТОВ «Брусвяна» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3, 22 га, кадастровий номер 1820986000:05:000:0231, терміном на 15 років. Вказаний договір зареєстрований в Брусилівському районному реєстраційному відділі ЖРФ ДП «Центр ДЗК» 18.03.2009 року за № 040920500003. Відповідно до п. 9 вищевказаного Договору оренди землі орендна плата вноситься до 1 листопада поточного року. Згідно до п. 12 даного Договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 3% несплаченої суми за кожний день прострочення. Додатковою угодою від 07 грудня 2018 року до даного Договору оренди землі внесені зміни до п. 7, який викладений в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 10 000 гривень, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або за бажанням орендодавця в натуральній формі». Всі інші умови договору оренди землі від 16 березня 2009 року залишено без змін. Однак, в порушення умов вище вказаного Договору орендна плата за 2023 рік була виплачена позивачу шляхом перерахування на банківську картку лише 29 грудня 2023 року, тобто з простроченням на 58 днів, через що позивач вважає, що ТОВ «Брусвяна» має виплатити йому пеню у розмірі 17 400 гривень. Вказав, що розмір пені встановлений шляхом визначення 3% із несплаченої суми, а саме з 10 000 гривень, що становить 300 гривень в день, які помножені на кількість прострочених 58 днів. Крім того, позивач зазначив, що дія вищевказаного Договору оренди землі припинена 18 березня 2024 року у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, однак орендна плата за період з 01 січня 2024 року по 18 березня 2024 року в розмірі 2 130, 96 гривень до цього часу не виплачена. Розмір орендної плати встановлений шляхом визначення розміру орендної плати за день, тобто розмір орендної плати за рік - 10 000 гривень поділено на кількість днів у 2024 році - 366, що становить 27, 32 гривень в день, які помножені на кількість днів оренди - 78. З вимогою про виплату вищевказаної орендної плати та пені 15.04.2024 року позивач звертався до ТОВ «Брусвяна», однак до цього часу ніяких виплат не отримав. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з ТОВ «Брусвяна» на його користь пеню в розмірі 17\~400 грн., заборгованість з орендної плати за період з 01 січня 2024 року по 18 березня 2024 року в розмірі 2\~130, 96 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.11.2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Представником відповідача ТОВ «Брусвяна» адвокатом Слівінським В.О. до суду було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого позовні вимоги останнього ТОВ «Брусвяна» не визнає через наступне. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав відомості про реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Брусвяна», було внесено 21.02.2024 року. При цьому додаткову угоду від 07 грудня 2018 року [PERSON] у Державному реєстрі не зареєстровано. За яких причин [PERSON] під час реєстрації договору оренди не проведено реєстрацію додаткової угоди відповідачу ТОВ «Брусвяна» не відомо. Як наслідок, додаткова угода не була зареєстрована протягом дії договору оренди земельної ділянки, хоча ініціатором її укладення являвся орендодавець [PERSON] , та у останнього був достатній час на вчинення дій з її реєстрації у Державному реєстрі речових прав. При цьому, на думку представника відповідача, за відсутності факту державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки у сторін цієї додаткової угоди не виникли права та обов`язки, які нею визначені. Тому у відповідача ТОВ «Брусвяна» відсутні зобов`язання з нарахування та виплати орендної плати за землю, виходячи з умов, визначених додатковою угодою від 07 грудня 2018 року, яка не набрала чинності, а саме не зареєстрована згідно вимог чинного законодавства. Тобто розмір орендної плати, який ТОВ «Брусвяна» повинна сплачувати, на думку представника відповідача, встановлений договором оренди земельної ділянки від 16.03.2009 року. При цьому ТОВ «Брусвяна» орендодавцю [PERSON] сплачувала орендну плату за договором у повному обсязі, в тому числі із значною переплатою, що підтверджується довідкою про нарахування та виплату орендної плати згідно договору. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач не надав належних доказів щодо несплати ТОВ «Брусвяна» орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2024 по18.03.2024 року. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив ТОВ «Брусвяна», згідно якого зазначив, що додаткова угода від 07 грудня 2018 року до Договору оренди землі від 16.03.2009 року була укладена за взаємною згодою сторін, що підтверджується відповідними підписами та печаткою ТОВ «Брусвяна». Зазначена додаткова угода почала діяти з моменту досягнення домовленості про зміну договору, тобто з 07 грудня 2018 року, коли вона була підписана сторонами та закріплена печаткою. Вказана додаткова угода ТОВ «Брусвяна» повністю виконувалася і річна орендна плата у розмірі 10 000 гривень повністю виплачувалась (але із затримкою), що підтверджується відповідною довідкою № 10 від 20.11.2024 року, яка надана відповідачем разом з відзивом на позовну заяву. На момент укладення вказаної додаткової угоди (07.12.2018 р.) її реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно жодним нормативно-правовим актом не передбачалася. Доказів визнання даної додаткової угоди недійсною ТОВ «Брусвяна» надано не було, а тому вона є чинною і на її підставі виникли відповідні права та обов`язки у позивача [PERSON] , в тому числі і щодо стягнення орендної плати та пені. Просив позов задовольнити. Представником відповідача ТОВ «Брусвяна» адвокатом Слівінським В.О. було подано заперечення на відповідь на відзив позивача [PERSON] , згідно яких вважає, що п. 38 Договору оренди земельної ділянки від 16.03.2009 року передбачено, що договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації. З врахуванням цього представник відповідача вважає, що додаткова угода від 07 рудня 2018 року, якою внесені зміни до п. 7 договору оренди земельної ділянки від 16.03.2009 року, набирає чинності після її державної реєстрації. Отже вважає, що оскільки позивачем не було вчинено дій для проведення державної реєстрації додаткової угоди, остання не набрала чинності. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 28, 55). Представник відповідача ТОВ «Брусвяна» адвокат Слівінський В.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Також вказав, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів несплати йому орендної плати за 2023 та 2024 рік у встановлений в договорі оренди строк. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 16 березня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Брусвяна» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець [PERSON] надав, а орендар ТОВ «Брусвяна» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,22 га, кадастровий номер 1820986000:05:000:0231, терміном на 15 років. Вказаний договір зареєстрований в Брусилівському районному відділі ЖРФ ДП «Центр ДЗК» 18.03.2009 року за № 040920500003. (а.с. 7-9). Пунктом 7 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки в рік у грошовій формі в розмірі 718, 17 грн. на особистий рахунок орендодавця. Відповідно до п. 9 вищевказаного Договору оренди землі орендна плата вноситься до 1 листопада поточного року. Згідно п. 12 даного Договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 3% несплаченої суми за кожний день прострочення. Крім того, пунктом 32 вказаного Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Пунктом 38 Договору встановлено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Також судом встановлено, що Додатковою угодою від 07 грудня 2018 року до даного Договору оренди землі, яка підписана орендодавцем [PERSON] та орендатором ТОВ «Брусвяна», внесені зміни до п. 4, згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 81\~789, 43 грн., а також до п. 7, який викладений в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 10 000 гривень, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або за бажанням орендодавця в натуральній формі». Всі інші умови договору оренди землі від 16 березня 2009 року залишено без змін (а.с. 10). Крім того судом встановлено, що 15.04.2024 року [PERSON] звернувся листом до ТОВ «Брусвяна» про виплату йому орендної плати за період з 01 січня 2024 року до 18 березня 2024 року, а також пені за несвоєчасну виплату орендної плати за 2023 рік в розмірі 17\~400 грн. (а.с. 17). Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України. Відповідно до вимог статті 124\~ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 792\~ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про оренду\~землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з вимогами статті 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У статті 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Згідно з положеннями статті 24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до положень статей12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що ТОВ «Брусвяна» не було вчасно до 01 листопада, як передбачено договором оренди від 16.03.2009 року, перераховано йому орендну плату за 2023 рік, через що ТОВ «Брусвяна» має сплатити йому пеню за 58 днів прострочення у розмірі 17\~400 грн., виходячи з розміру орендної плати, встановленої в додатковій угоді від 07.12.2018 р. до договору оренди землі, а також не було сплачено орендну плату за період з 01.01. по 18.03.2024 року в сумі 2\~130, 96 грн. Заперечуючи щодо позовних вимог [PERSON] , ТОВ «Брусвяна» посилалось на те, що додаткова угода від 07.12.2018 року до договору оренди землі від 16.03.2009 року, не пройшла державну реєстрацію, а отже не набрала чинності. Тобто ТОВ «Брусвяна» сплачувало орендну плату в розмірі, встановленому в договорі оренди землі від 16.03.2009 року, в сумі 718 грн. 17 коп. Суд не може погодитись з такими міркуваннями відповідача з огляду на наступне. Так, на час підписання договору оренди 16 березня 2009 року частина четверта статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. У частині другій статті 125 ЗК України було вказано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, була передбачена у частині другій статті 126 ЗК України. Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. У статті 13 Закону в редакції станом на момент укладення договору оренди землі 16.03.2009 року було надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону). Згідно зі статтею 18 Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 20 Закону було передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Під час підписання сторонами додаткової угоди від 07 грудня 2018 року до договору оренди землі від 16.03.2009 року частина четверта статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Стаття 125 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно вимог ст. 126 ЗК України встановлювала, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, Законом України «Про оренду землі» в редакції станом на момент укладення додаткової угоди від 07.12.2018 року, а саме ст. 14 Закону, було визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Тобто станом на момент укладення додаткової угоди до договору оренди державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки. У постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України від 3 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 щодо моменту набрання чинності договором оренди земельної ділянки, визначивши, що договір оренди земельної ділянки, укладений після 1 січня 2013 року, не потребує державної реєстрації, а є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами. З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою. З врахуванням викладеного можна зробити висновок, що після 1 січня 2013 року договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792\~ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі». Більш того, в самому договорі оренди землі від 16.03.2009 року сторони передбачили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін ( п. 32 договору). Таким чином, суд вважає, що додаткова угода від 07.12.2018 року до договору оренди землі від 16.03.2009 року набрала чинності після її підписання сторонами, а отже розмір орендної плати після цієї дати становив 10\~000 грн. Про те, що сторонами було дійсно досягнуто згоди щодо такого розміру орендної плати, також свідчить й надана відповідачем довідка з нарахування та виплати орендної плати за договором оренди землі від 16.03.2009 року, згідно якої протягом 2018-2023 року позивачу [PERSON] ТОВ «Брусвяна» щорічно сплачувало орендну плату в розмірі 10\~000 грн. (а.с. 38). Разом з тим, суд погоджується з міркуваннями представника відповідача щодо того, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів того, що орендна плата за 2023 рік ТОВ «Брусвяна» була виплачена позивачу несвоєчасно, а саме 29.12.2023 року, тобто з простроченням у 58 днів. Так, на підтвердження таких доводів позивачем [PERSON] було надано виписку з власного банківського рахунку за 29.12.2023 року, з якого вбачається надходження цього дня на рахунок суми у 9\~950 грн. (а.с. 13), а також скрін з онлайн сторінки Приватбанку позивача про зарахування орендної плати 29.12.2023 року (а.с. 53). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом першим частини другої вказаної статті визначено, що ці дані встановлюються , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. У відповідності\~до ст.ст.\~77-80\~ЦПК України,\~які регулюють\~питання належності,\~допустимості,\~достовірності та\~достатності доказів,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, з наданої виписки банківського рахунку позивача неможливо встановити, ким саме була перерахована зазначена у ній сума. Щодо скріну з онлайн сторінки Приватбанку суд вважає, що на скріншоти поширюються загальні вимоги до доказів, зокрема, належність, допустимість і достовірність. Так, скріншот повинен мати інформацію щодо предмета доказування, інформацію про дату і час його отримання,найменування сайту, приналежність заявнику, містити дані про особу, яка здійснила його виведення на екран та подальшу роздруківку, програмне забезпечення і використану комп`ютерну техніку тощо. Верховний Суд у своїй постанові від 13.10.2021 року у справі № 923/1379/20 роз`яснив, що допустимими доказами є, зокрема, зроблені і завірені особами, які беруть участь у справі, роздруківки матеріалів, розміщених в інформаційно-телекомунікаційній мережі (скріншот), із зазначенням адреси інтернет - сторінки, з якої зроблено роздруківку, а також точного часу її отримання. Такі роздруківки підлягають оцінці судом під час розгляду справи нарівні з іншими доказами. Втім, наданий позивачем скрін зазначених відомостей, зокрема, адреси інтернет - сторінки, з якої зроблено роздруківку, а також точного часу її отримання, не містить, через що вважати такий доказ достовірним в суду немає підстав. З огляду на вказане, позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження надходження йому від відповідача орендної плати за 2023 рік саме 29.12.2023 року з простроченням у 58 днів, що дає підстави для нарахування та стягнення передбаченої договором оренди пені. Щодо стягнення орендної плати за період з 01 січня по 18 березня 2024 року суд зазначає наступне. Так, з довідки з нарахування та виплати орендної плати, наданої ТОВ «Брусвяна», вбачається, що дійсно у 2024 році орендна плата [PERSON] не виплачувалась. Також з вказаної довідки вбачається, що протягом дії договору оренди землі ТОВ «Брусвяна» робились відрахування до бюджету у розмірі 18% ПДФО та з 2014 року 1,5% військового збору (а.с. 38). Положеннями п. п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 розд. ІV\~Податкового кодексу\~України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 ПКУ. Відповідно до п. п. 170.1.1\~п.\~170.1\~ст.\~170\~Податкового кодексу\~України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. При цьому об`єкт оподаткування визначається, виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену вст.\~167\~ПКУ (п. п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України). Згідно п. 170.1.4\~ст.\~170\~Податкового кодексу\~України доходи, зазначені, зокрема, у п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст.170 Кодексу, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18%, визначеною п. 167.1 ст.167 Кодексу. Такі доходи також підлягають оподаткування військовим збором. Ставка військового збору до 1 грудня 2024 року становила 1, 5%. об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX\~Податкового кодексу\~України (пп. 1.3 п. 11 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України). Таким чином, системне тлумачення положень п. п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164, п. п.168.1.2\~п.\~168.1\~ст.\~168 , п. п.170.1.1\~п.\~170.1\~ст.\~170\~Податкового кодексу\~України дає підстави виснувати, що ТОВ «Брусвяна» як податковий агент при виплаті орендної плати [PERSON] повинно було утримувати податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % та військовий збір у розмірі 1,5%. А відтак орендна плата на корись позивача [PERSON] мала б бути виплачена не в визначеному умовами договору оренди (додаткової угоди від 07.12.2018 року) розмірі 10\~000 грн., а вже із здійсненими орендарем необхідними податковими відрахуваннями. Отже, розмір коштів, фактично отриманих [PERSON] від ТОВ «Брусвяна», є більшим ніж сума, яку він мав би отримати у разі виплати оренди за період після укладення додаткової угоди від 07.12.2018 року, в тому числі й з 01 січня по 18 березня 2024 року. При цьому норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та положення укладеного між сторонами договору оренди не містять заборон на сплату орендної плати авансом за наступні роки користування земельною ділянкою. Аналогічний висновок сформульованій Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2024 у справі № 702/595/22. Таким чином, враховуючи очевидну переплату орендної плати за договором оренди, укладеним між сторонами, суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача орендної плати за період з 01 січня по 18 березня 2024 року. З врахуванням викладеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 638, 759, 792, ст.ст. 124, 125, 126 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», ст. 170 Податкового кодексу України та

Outcome: dismissed