Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором № 440315-КС-004 про надання кредиту від 19.02.2024 у розмірі 59608,09 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» 21.01.2025 та підписані представником позивача Памірським Максимом Анатолійовичем, який діє на підставі довіреності та в порядку самопредставництва (а.с.17,18). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 19.02.2024 ТОВ «Бізпозика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту. 19.02.2024 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 440315-КС-004 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. Позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, вказаний позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачем було введено/відправлено. Отже, 19.02.2024 між сторонами укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності та сплати процентів з користування кредитом, які є фіксованими. Позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором про надання кредиту, перерахувавши грошові кошти в розмірі 15000,00 грн на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що зазначений позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, частково здійснив оплату за договором на суму 3250,00 грн, у зв`язку з чим, у відповідача за договором № 440315-КС-004 про надання кредиту утворилася заборгованість у розмірі 59608,09 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14827,48 грн, суми прострочених платежів по процентах - 43192,81 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1587,80 грн. 22.01.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання; за клопотанням сторони позивача витребувано у АТ «Ощадбанк», ЄДРПОУ 00032129 інформацію щодо випуску банківської картки № [NUMBER] та відкриття під неї відповідного банківського рахунку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); виписки про рух коштів по рахунку, який відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 19.02.2024 (дата видачі кредиту) по 05.08.2024 (дата закінчення терміну кредитування) (а.с.62-63). 17.02.2025 суд постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, що сформований в системі «Електронний суд» 16.02.2025 та підписаний представником відповідача адвокатом Потапчуком Володимиром Руслановичем, який діє на підставі ордеру (а.с.99), та про відкладення судового розгляду справи задля надання позивачу можливості подання відповіді на відзив (а.с.96-99, 101). У відзиві на позовну заяву сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. Заперечення проти позовну обґрунтовані тим, що укладений кредитний договір порушує ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки позивач при видачі кредиту не ознайомив позичальника з можливими ризиками, матеріали справи не містять підтвердження про ознайомлення відповідача з такою інформацією. Здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет за 15 хвилин, клієнт не має можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки. Сума заборгованості за нарахованими процентами у три рази перевищує суму тіла кредиту, є порушенням розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Сторона відповідача, з посиланням на п. 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, посилалася на те, що за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, несправедливим щодо боржника, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником зобов`язань, зважаючи, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, та виплативши суму грошових коштів, буде позбавлена можливості здійснювати свій обов`язок по утриманню дитини. На думку сторони відповідача, умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності. 17.02.2025 суд постановив ухвалу про повернення без розгляду представнику позивача Виноградову Ю.Е. відповіді на відзив, як такої, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 179, п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Суд роз`яснив стороні позивача, що повернення відповіді на відзив не перешкоджає повторному зверненню у встановлений судом строк, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення відповіді на відзив (а.с.109-124). 11.03.2025 суд постановив ухвалу про відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача адвоката Потапчука В.Р. (а.с.174,180). 07.04.2025 суд на місці долучив до матеріалів справи витребувані судом за ухвалою суду від 22.01.2025 докази, що надійшли до суду 07.02.2025; відповідь на відзив, що надійшла до суду 20.02.2025, сформована в системі «Електронний суд» 19.02.2025 та підписана представником позивача Виноградовим Юрієм Ернстовичем, який діє в порядку самопредставництва та на підставі довіреності; надані до суду 05.03.2025 представником відповідача Потапчуком В.Р. докази (а.с.85-95, 96-99, 166-173). У відповіді на відзив сторона позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що сторона відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечує щодо укладення кредитного договору з позивачем, отримання кредитних коштів за договором, здійснення платежу та наявність заборгованості за кредитним договором. Представник позивача звернув увагу на те, що ТОВ «Біснес Позика» не нараховувала та не просить стягнути з відповідача пеню чи штрафи, а просить стягнути тільки заборгованість по тілу кредиту та процентам, які нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Національне законодавство не наділяє суд правом зменшувати суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Кредитним договором встановлений орієнтовний графік платежів за ним, та у випадку сплати позичальником заборгованості відповідно до встановленого графіку без порушень, до сплати підлягала б сума орієнтовної загальної вартості кредиту. Порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, оскільки процентна ставка за умовами кредитного договору нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості. За фактичне число календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитними коштами та комісія нараховувалися позивачем правомірно та відповідно до умов кредитного договору. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Дармограй А.Т., яка діє на підставі довіреності та в порядку самопредставництва, подала до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд» 28.01.2025, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.75-80). Також, представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» Виноградов Ю.Е. у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач та її представник адвокат Потапчук В.Р. (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України) у судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки сторони виклали свої позицію по цим спірним правовідносинам у заявах по суті: позовній заяві, відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив, суд дійшов висновку, що неявка учасників справи не є перешкодою для судового розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Суд встановив, що 19.02.2024 ТОВ «Бізнес Позика» надіслало [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту у розмірі 15000,00 грн строком на 24 тижня до 05.08.2024, з фіксованою процентною ставкою (стандартна - 2,00% в день; знижена - 1,15011689% в день), з комісією за надання кредиту - одноразово у розмірі 2250,00 грн, підписану директором Товариства Гайворонською М.М. 19.02.2024 о 19:16:13 (а.с.31-35). 19.02.2024 [PERSON] прийняла (акцент) пропозиції (оферти) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою шляхом підписання 19.02.2024 о 19:18:09 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6539, який направлено ТОВ «Бізнес Позика» позичальнику на її номер телефону [NUMBER] , зазначений останньою у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с.36-40, 43). Також 19.02.2024 о 19:15:56 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9939 підписала паспорт споживчого кредиту ТОВ «Бізнес Позика», в якому наявна інформація про умови кредитування, про орієнтовну загальну вартість кредиту, розмір комісії, про порядок повернення кредиту тощо (а.с.23-25). 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, який підписано позичальником 19.02.2024 о 19:18:09 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6539 (а.с.26-30). За умовами договору позичальнику надані грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позивальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 процентів (стандартна процентна ставка) та 1,15011689 процентів (знижена процентна ставка) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, становить 2250,00 грн та її розмір залишається незмінним протягом усього строку договору. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 39000,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9168,16 процентів. Сторонами, відповідно до умов договору про надання кредиту, погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні, до 05.08.2024. Договір містить Графік платежів за період з 04.03.2024 по 05.08.2024. Отже, договір про надання кредиту укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024, що акцептована відповідачем 19.02.2024 шляхом підписання електронним підписом відповідача. Також, укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024, з якої вбачається, що 19.02.2024 о 18:25:56 клієнт [PERSON] , використовуючи власний номер телефону, ідентифікувався в ІТС та «здійснив вхід» до особистого кабінету на сайті https://my.bizpozyka.com, надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором UA-9939 паспорт споживчого кредиту, здійснив акцептування умов оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-6539 (а.с.41-42). Відповідно до листа АТ «Ощадбанк» від 03.02.2025, по банківському рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , № [NUMBER] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] (а.с.85). З наданої виписки по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] за період з 19.02.2024 по 05.08.2024 вбачається, що на зазначений вище рахунок на картку № [NUMBER] 19.02.2024 зараховано переказ у розмірі 15000,00 грн (а.с.88). Також, своєчасне та повне виконання ТОВ «Бізнес Позика» свого зобов`язання перед відповідачем за договором про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024 підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 08.01.2025 № 220/01, з якої вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало 19.02.2024 о 19:18:49 одним платежем 15000,00 грн через платіжний сервіс «Platon» [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] OSCHAD BANK (саме такий номер електронного платіжного засобу зазначений у договорі № 440315-КС-004 про надання кредиту від 19.02.2024) (а.с.44). [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за договором про надання кредиту щодо своєчасного повернення та у визначеному розмірі кредитних коштів, внаслідок чого за наданим позивачем розрахунком за період кредитування з 19.02.2024 по 05.08.2024, та відповідно до довідки про стан заборгованості, з урахуванням сплачених відповідачем 03.03.2024 грошових коштів у розмірі 3250,00 грн, станом на 05.01.2025 утворилась заборгованість за договором № 440315-КС-004 від 19.02.2024 про надання кредиту в розмірі 59608,09 грн, що складається з: 14827,48 грн - заборгованість за кредитом; 43192,81 грн - заборгованість по відсотках; 1587,80 грн - заборгованість по комісії (а.с.20-22). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідачу з 19.02.2024 по 05.08.2024, тобто у межах строку кредитування, передбаченого кредитним договором, розмір таких відсотків станом на 05.08.2024 становить 43192,81 грн, та з 06.08.2024 по 05.01.2025 відсотки не нараховувалися. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредиткредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими кредитодавець зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, позивач, відповідно до приписів чинного законодавства, до укладення кредитного договору ознайомив відповідача з умовами кредитування у ТОВ «Бізнес Позика», відповідач з викладеними у зазначених вище документах умовами кредитування погодилася без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на них проставила свій електронний підпис. Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Позичальник [PERSON] отримала грошові кошти на погоджених нею умовах кредитування шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, проте свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів не виконала. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Отже, дії Товариства щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості та вимога про стягнення нарахованої комісії правомірні. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що умови кредитного договору не є справедливими та розумний баланс між інтересами боржника та кредитора не дотриманий, з посиланням на п.8.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, з огляду на таке. Спірні правовідносини по справі № 902/417/18, що переглядалася Великою Палатою Верховного Суду не є релевантними спірним відносинам у справі, що розглядається. Так, у п. 8.38 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У справі, що розглядається, позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів, що не мають штрафного характеру та нараховані відповідно до умов договору та у межах строку кредитування, а не в порядку ст. 625 ЦПК України, яка передбачає відповідальність за порушення виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості». Крім того, відповідач у випадку незгоди з умовами укладеного з нею договору, не відмовилася від договору без пояснення причин протягом 14 календарних днів, що передбачено п.4.1.2 договору; отримані в кредит грошові кошти не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, частково погашала заборгованість, що свідчить про її обізнаність з умовами кредитування та погодження таких умов. При укладенні договору про надання кредиту його сторони погодили всі істотні умови договору, а саме, тип кредиту, процентну ставку, комісію, строк кредитування, графік платежів тощо. Встановлення у кредитному договорі нарахування процентів за кожен день прострочення відповідає принципу свободи договору, з умовами якого позичальник погодилася. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, посилання сторони відповідача на те, що відповідач при оформлені кредиту не мала можливості об`єктивно оцінити умови кредитування з урахуванням можливих ризиків та збитків, а також наявність на утриманні у відповідача дитини, не є підставою для звільнення відповідача від зобов`язань за кредитним договором та/або зменшення розміру кредитної заборгованості за відсотками. Відповідно до положень частин 2, 4 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, суд не бере до розгляду подані 05.03.2025 стороною відповідача докази, а саме, копії свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копії свідоцтва про смерть [PERSON] та копії пенсійного посвідчення позивача, оскільки такі докази не стосуються предмету доказування, яким є наявність та розмір заборгованості та наявність правових підстав для її стягнення. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії у строки, визначені графіком погашення кредиту, кредит, проценти за його користування та комісію у повному обсязі не сплатила, порушивши умови договору про надання кредиту. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунку та належних й допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявність заборгованості та її розміру суду не надано. Отже, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Бізнес Позика» обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved