Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ\~«ПУМБ»)\~звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами укладено наступні кредитні договори: ?11 травня 2018 року кредитний договір № 1001034230001, за яким позичальнику видано кредит у сумі 80\~226,70 грн; ?09 листопада 2018 кредитний договір № 2001165835601, за яким позичальнику видано кредит у сумі 24\~501,00 грн; ?21 березня 2019 кредитний договір № 1001273321101, за яким позичальнику видано кредит у сумі 50\~000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед банком станом на 06 жовтня 2024 року склала: по кредитному договору від 11 травня 2018 № 1001034230001 60 424,56 грн, з\~яких: 28 708,66 грн заборгованість за кредитом; 14 066,33 грн заборгованість процентами; 17\~649,57 грн заборгованість за комісією; по кредитному договору від 09 листопада 2018 року № 2001165835601 38\~058,27 грн, з яких: 22\~792,18 грн заборгованість за кредитом; 15\~266,09 грн заборгованість процентами; 0,00 грн заборгованість за комісією; по кредитному договору від 21 березня 2019 року № 1001273321101 65\~452,37 грн, з яких: 41512,28 грн заборгованість за кредитом; 20,09 грн заборгованість процентами; 23\~920,00 грн заборгованість за комісією; Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 06 жовтня 2024 склала 163 935,20 грн. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи викладене, банк просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] . Кредитну заборгованість у розмірі 163 935,20 грн, а також понесені судові витрати. Рух справи Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 січня 2025\~року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 04 лютого 2025\~року. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року здійснено перехід зі стадії спрощеного позовного провадження на розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року позовні вимоги\~АТ\~«ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорами, роз`єднано в окремі самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги\~АТ\~«ПУМБ» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором №\~2001165835601\~від 09 листопада 2018\~року (передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку). Виділено в самостійне провадження позовні вимоги\~АТ\~«ПУМБ» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~1001273321101 від 21 березня 2019 року\~(передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку). В межах справи № 515/1918/24 залишено позовні вимоги\~АТ\~«ПУМБ» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~1001034230001 від 11 травня 2018 року. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10 год 30 хв 02 квітня 2025 року. Аргументи, доводи, клопотання учасників справи АТ\~«ПУМБ» у позовній заяві просило провести розгляд справи за\~відсутності представника банку, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує відносно заочного розгляду справи. [PERSON] не скористалася правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Про дату, час та місце слухання справи [PERSON] повідомлялась належним чином, зокрема й через оголошення на на веб-сайті суду. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи та вважає, що відповідач у цій справі є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008\~року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 11 травня 2018 року між АТ «ПУМБ»\~та [PERSON] \~укладено кредитний договір № 1001034230001, шляхом приєднання\~останньої до\~договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб, за яким позичальнику видано кредит у сумі 80\~226,70 грн. Відповідно до умов такого договору сторони домовились, що банк надає клієнту у платне строкове користування кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 80\~226,70\~грн на 24 місяці; процента ставка, відсотків річних 12\~(фіксована); щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,75%; ранова комісійна винагорода 0,00% + 300,00; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 86,2336%; штрафи 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення починаючи з п`ятого календарного дня від дати прострочення; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання 0,01% (пункти 1-7 договору). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У\~свою\~чергу відповідач довготривалий строк взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 06\~жовтня 2024 утворилася заборгованість в загальній сумі 60 424,56 грн, з яких: 28 708,66 грн заборгованість за кредитом; 14 066,33 грн заборгованість процентами; 17\~649,57 грн заборгованість за комісією. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відтак відповідач порушив умови договору та на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява АТ «ПУБМ» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~та\~статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини третьої\~статті 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У межах цієї справи суд вважає доведеною обставину укладення між сторонами договору № 1001034230001 від 11 травня 2018 року; виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів у сумі 80\~226,70\~ грн на 24 місяці із процентною ставкою 12 % річних. За розрахунком позивача позичальник зобов`язання із повернення основного боргу виконав частково\~на суму 51\~518,04 грн, тому заборгованість становить\~28\~708,66 грн. Відповідач вказану обставину не заперечив, альтернативного розрахунку, доказів на спростування вказаних обставин суду не надав. Відповідно до частини другої\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з абзацом 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016\~набрав чинності 10.06.2017. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої, другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у\~пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як встановлено, на підставі умов укладеного договору позичальнику нараховано 52\~949,25 грн комісії; позичальник сплатив 35\~299,68 грн, яку банком зараховано в рахунок погашення такої комісії; в межах цього позову заявлено до стягнення 17\~649,57 грн.

Outcome: partial