Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просить стягувати із відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатися у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку, щомісячно до закінчення ним навчання 30 червня 2026 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 20.10.2007 перебувала з відповідачем у шлюбі, який 25.01.2016 розірваний на підставі рішення суду. Під час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 року з відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. [INFO] синові [PERSON] виповнилось 18 років, а тому стягнення аліментів з відповідача, які були присуджені Надвірнянським районним судом Івано-Франківської, області припинено. Син [PERSON] є студентом ІІІ курсу денної форми навчання ВСП «Надвірнянський фаховий коледж НТУ», за спеціальністю «122 Комп`ютерні науки» й навчається за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення). Термін навчання на даній спеціальності з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року. Вказані обставини свідчать про наявність витрат позивачки на утримання їх спільної з відповідачем дитини, яка продовжує навчатися. Відповідач після припинення стягнення аліментів матеріальної допомоги не надає, не бере участь у витратах, викликаних потребами сина-студента. Вона проходить військову службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення, однак її доходів не вистачає для забезпечення сина, який продовжує навчатись, всім необхідним. У зв`язку з навчанням на денній формі, їх син [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Він не має змоги працювати та забезпечувати себе самостійно. Батько добровільно не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, тому весь тягар його матеріального забезпечення покладено на неї. Вона постійно надає кошти на щоденне харчування їх сина [PERSON] , придбання канцелярських приладь, необхідної навчальної літератури та особистого одягу. У зв`язку з навчанням син [PERSON] потребує матеріальної допомоги від батька, однак не отримує її, а тому з цих підстав вона змушена звертатись до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчатись. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Голіней Л.Д. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача та її представника. 1.2. Відповідач двічі належним чином повідомлений судом про дату час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу [PERSON] , зареєстровану у встановленому законом порядку, і яка підтверджується інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.02.2025 вих. № 1122063, ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та судової повістки. Вказана кореспонденція з штриховим ідентифікатором 0610232861765 повернулась до суду органом поштового зв`язку з довідкою, у якій вказано причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань не подавав. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 07.04.2025. Однак вдруге судова кореспонденція з штриховим ідентифікатором 0610238637549 також повернулась до суду органом поштового зв`язку з довідкою, у якій вказано причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, відповідач повідомлявся про дату час та місце розгляду справи через оголошення про виклик учасника від 12.03.2025, розміщеному на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 128\~ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4, ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За вказаних обставин відповідач вважається повідомленим належним чином про дату час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань не подавав. 2. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.02.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та за клопотанням позивача витребував з Державної податкової служби України інформацію про доходи відповідача. У відповідності до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що сторони у справі проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 (а.с. 8). Під час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) а.с.10. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років і на даний час він є студентом ІІІ курсу денної форми навчання ВСП «Надвірнянський фаховий коледж НТУ», за спеціальністю «122 Комп`ютерні науки» й навчається за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення). Термін навчання за даною спеціальностю з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою за №111 від 10.02.2025 року та договором, копія якого долучена до позовної заяви, укладеного між Відокремленим структурним підрозділом «Надвірнянський фаховий коледж Національного транспортного університету» державної форми власності в особі директора та позивачкою [PERSON] (а.с.11-13). З акту обстеження, складеного депутатом Надвірнянської міської ради від 07.02.2025 за №139 убачається, що позивачка проживає разом з сином [PERSON] , зі слів заявника, батько дитини [PERSON] не бере участі у вихованні дитини (а.с.12). На виконання ухвали суду про витребування доказів, Державна податкова служба України повідомила, що станом на 03.03.2025 року у Державному реєстрі відсутні відомості про джерела та суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) за період з ІІІ кварталу 2024 по І квартал 2025 (а.с.32-33). Відповідно до\~спільного наказу №304/262 від 24.06.2024 Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України «Про затвердження порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами Державної податкової служби та Державної судової адміністрації України» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платника податків про джерела та суми доходів, а тому на запит суду отримано відповідь №1183537 від 10.03.2025 року, з якої убачається, що інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку за період 1 квартал 2024 по 4 квартал 2024 на [PERSON] в ДРФО відсутня (а.с.30). 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~201\~Сімейного кодексу\~України до відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей, суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є: досягнення сином, дочкою відповідного віку (18-23 роки), навчання (право на утримання припиняється у разі припинення навчання); реальна потреба у матеріальній допомозі (яка підлягає доказуванню); наявність у батьків фінансових можливостей надати таку допомогу (наявність таких обставин або їх відсутність також підлягає доказуванню). Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що\~Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша\~статті 183 ЦПК України). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частини перша, друга, п`ята\~статті 183 СК України). Відповідно до\~статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатністьі взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 5. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. З наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] станом на день звернення до суду досяг 18-річного віку, навчається на ІІІ курсі денної форми навчання ВСП «Надвірнянський фаховий коледж НТУ», за спеціальністю «122 Комп`ютерні науки» й навчається за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення). Термін навчання на даній спеціальності з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року, не має самостійного доходу, що свідчить про реальну потребу у матеріальній допомозі. Позивач, в обґрунтування заявленого до стягнення розміру аліментів - 1/3 частки доходу відповідача посилається на наявність у останнього постійного доходу, отримання значної заробітної плати, відповідач є здоровою працездатною особою, інших осіб на утриманні немає, однак вказані позивачем обставини всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підтверджені доказами. Не додано до матеріалів справи й доказів на підтвердження здійснених витрат на утримання повнолітнього сина, якими позивач обгрунтовує заявлений до стягнення розмір аліментів. Обставин про доходи відповідача та їх розмір судом не встановлено. Таким чином доводи позивача про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку є\~припущеннями, а на припущеннях заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України). Натомість відповідач у свою чергу також не довів неможливість сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Приймаючи до уваги, що фінансування навчання [PERSON] , здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (державне замовлення),\~ щоденні потреби пов`язані із його навчанням, враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON] щомісячно аліменти на час навчання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Визначений судом розмір аліментів на дитину не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин, встановлених під час судового розгляду. При визначені розміру аліментів судом враховано, що аліменти стягуються на одну дитину, заявлений позивачем розмір 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача не обґрунтований та не підтверджений достатніми доказами, а тому розмір аліментів має бути справедливим, відповідати інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини. Враховуючи положення ст. 191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 14.02.2025 року. В задоволенні решти позовних вимог має бути відмовлено. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід державного бюджету підлягає стягненню 605,60 грн витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг). На підтвердження наданих адвокатом послуг та виконаних робіт представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 06.02.2025 року за №10, який укладено між позивачкою та адвокатом Голіней Л.Д., відповідно до умов якого сторонами визначено фіксований розмір гонорару в сумі 5000 грн. (п. 4.1 Договору), ордер на надання правничої допомоги від 07.02.2025 року та квитанцєю № 0896 від 06.02.2025 року, відповідно до якої позивачкою сплачено адвокату Голіней Л.Д. 5000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача суд враховує характер правовідносин, спір щодо яких вирішувався у спрощеному позовному провадженні, обсяг підготовлених адвокатом доказів. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру суд дійшов висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3\~000,00 грн. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial