Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник АТ «Харківобленерго» звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію, що утворилась за адресою: [ADDRESS] за період з 31.12.2017 по 31.12.2018 у розмірі 4269,41 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01.09.2006 між АК «Харківобленерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією на об`єкті за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ). Відповідно до п. 1 договору енергопостачальник взяв на себе зобов?язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктом 11 договору передбачено, що споживач електричної енергії зобов?язується дотримуватися вимог договору про користування електричною енергією; оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. У п. 16 договору зазначено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. По факту отримання платіжного документа, виписаного енергопостачальником, оплата здійснюється у термін, обумовлений у платіжному документі. У разі неотримання платіжного документа, виписаного енергопостачальником, оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. У період з 31.12.2017 по 31.12.2018 Товариством було поставлено [PERSON] електричну енергію у розмірі 3098 кВт*год на загальну суму 4269,41 грн. Проте, в порушення договору відповідачем не здійснено оплату за спожиту електричну енергію у вказаний період, у зв?язку 3. чим станом на сьогоднішній день у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у сумі 269,41 грн, що підтверджується розрахунком суми боргу за спожиту електричну енергію. Згідно з п. 28 договору останній було укладено на три роки, набрав чинності з дня його ідписання та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із горін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. У період з 31.12.2017 по 31.12.2018 дія договору продовжувалася, оскільки жодною із горін не було заявлено наміру про його припинення чи внесення змін. Відповідач не виконує умови укладеного договору та не дотримується Правил в частині оплати вартості спожитої електричної енергії, внаслідок чого станом на 31.12.2018 на особовому рахунку утворилася сума заборгованості, яка згідно з розрахунку за період з 31.12.2017 по 31.12.2018 складає 4269,41 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електроенергію та судові витрати. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 позов Акціонерного товариства «Харківобленерго» до\~Акціонерного товариства «Харківобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 4269 грн. 41 коп., а також судові витрати у виді судового збору в сумі 3028 грн. 00 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.03.2025 за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.08.2024 було скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.03.2025 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу №ВМХ 102789 від 13.08.2010 [PERSON] продала кв. [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , з цієї ж дати [PERSON] за цією адресою не проживала та не була зареєстрована, тому вважає себе неналежним відповідачем у справі. Крім цього, просила компенсувати їй за рахунок позивача судові витрати, понесені на оплату судового збору у розмірі 605,60 грн., витрат на поштові послуги у сумі 180 грн., витрати на друк та ксерокопіювання документів у сумі 200 грн., а також моральну шкоду, яка виразилась у душевних хвилюваннях, відриві від звичних занять, перебування у стресі, втраті сну, зниження творчого потенціалу та інших негативних впливах на здоров`я відповідача і самопочуття у сумі однієї мінімальної заробітної плати на момент судового розгляду. 24.03.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначила, що Після продажу квартири [PERSON] не повідомляла енергопостачальника про остаточне припинення користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] та заяву про розірвання Договору енергопостачальнику не надавала. За таких обставин договір про користування електричною енергією не може вважатися розірваним, а умови цього Договору є дійсними для його сторін й дотепер, оскільки відповідачем не було дотримано законодавчо визначений порядок розірвання такого договору. Можливості автоматичного розірвання договору про користування електричною енергією лише при зміні місця проживання не передбачено жодним законом чи кодексом. Підключення електроенергії за адресою відповідача: [ADDRESS] (власника квартири на той момент), відкриття особового рахунку на її ім`я та укладання з нею договору про користування електричною енергією породжує права та обов`язки як для енергопостачальника, так і для споживача. Крім цього, відповідач не спростовує того факту, що вона не повідомляла енергопостачальника про остаточне припинення користування електричною енергією, не проводила остаточний розрахунок та не подавала заяву про розірвання Договору для того, щоб новий власник продовжив користування електричною енергією, тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась у судове засідання, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач також в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову з урахуваннмя заперечень, викладених у відзиві на позов. У зв`язку з неякою сторін, на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] уклала з АТ «Харківобленерго» договір про користування електричною енергією від 01.09.2006 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розрахунком суми боргу за спожиту електричну енергію станом на 31.12.2018 існує заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4269,41 грн., яка утворилась за період з 31.12.2017 по 31.12.2018 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2010, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. і зареєстровано в реєстрі за №1308, відповідачка [PERSON] продала зазначену вище квартиру [PERSON] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.06.2024 за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не зареєстрована. З копії паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 закону визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Беручи до уваги те, що відповідач з 13.08.2010 власником квартири за адресою: [ADDRESS] не являється і не зареєстрована в ній, та те, що заборгованість за спожиту електроенергію в зазначеній квартирі виникла за період з 31.12.2017 по 31.12.2018, коли відповідачка вже не була власником квартири і не була зареєстрована в ній та не могла користуватися послугами електропостачання, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію за адресою: [ADDRESS] , за період з 31.12.2017 по 31.12.2018 в розмірі 1838,54 грн., так як позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача викладені у відповіді на відзив, стосовно того, що [PERSON] є належним відповідачем, так як вона в порушення вимог чинного законодавства, а саме п. 6 ПРРЕЕ, ст. 651 ЦК України та умов договору не повідомила про зміну власника квартири та письмово не повідомила постачальника про розірвання договору, що зобов`язує її оплатити заборгованість в незалежності від факту не проживання за адресою на яку постачалася послуга позивачем. По-перше, на час виникнення спірних правовідносин, а саме укладення договору 01.09.2006 діяли «Правила користування електричною енергією для населення», затверджені постановою КМУ № 1357, від 26.07.1999. Відповідно до п. 42 цих Правил, не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі споживач зобов`язаний письмово повідомити електропостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Але цей обов`язок ніяк не пов`язаний з обов`язком сплачувати за електроенергію, яка фактично не поставлялася даному споживачу за договором від 01.09.2006 внаслідок припинення ним користування даною послугою через звільнення приміщення на адресу якого постачальником постачалася електроенергія. Правила ПРРЕЕ, на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив на час укладення договору від 01.09.2006 не діяли, тому не можуть регулювати спірні правовідносини. По-друге, в п. 29 Договору від 01.09.2006 про користування електричною енергією передбачено, що договір може бути розірвано достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією. Положення даного договору не містять порядок дострокового розірвання договору у випадку остаточного припинення користування електричною енергією. Відповідно до ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Даним договором сторони передбачили можливість його дострокового розірвання. Так як відповідач фактично припинила користування житловим приміщенням, оскільки продала квартиру, знялася з реєстрації за даною адресою, то вона фактично припинила користування електричною енергією і перестала бути фактичним індивідуальним споживачем послуги, яку надавало АТ «Харківобленерго» за даною адресою. Тобто відповідач не повинна відповідати за заборгованість по оплаті електроенергії, яку вона фактично не отримувала. Позивач не надав суду доказів того, що саме [PERSON] проживала в квартирі на період виникнення заборгованості та користувалася електроенергією, які б могли спростувати дані висновки суду, тому суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Щодо компенсації відповідачу витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 134 ЦПК Україниразом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви, так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи. На підставі вищевикладеного, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: dismissed