Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що вона проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем послуг з постачання та розподілу природнього газу. У її квартирі встановлено індивідуальний лічильник природнього газу за кошти Оператора ГРМ. За вказаною адресою 30.05.2016 року представниками Оператора ГРМ за кошти Оператора ГРМ (АТ «Волиньгаз») було встановлено загальнобудинковий ВОГ (вимірювальний комплекс КВУ-1.02 (G-40) заводський № [NUMBER] ). 21.10.2016 року за зверненням заводу виробника СП «Радміртех» ВОГ був розпломбований та направлений на завод виробника для оновлення програмного забезпечення та калібровки. Внаслідок чого, Оператором ГРМ було проведено перерахунок об`ємів використання природнього газу споживачам у яких відкрито особові рахунки та відсутні індивідуальні прилади обліку газу з 31.05.2016. року по 01.10.2016 року. На даний час загальнобудинковий прилад обліку природнього газу відсутній. Таким чином відповідачі не виконали свій обов`язок щодо встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загально будинкових до 01.01.2021 року. На разі, ТОВ «Газорозподільні мережі України» нараховує частині власників квартир (в т.ч. позивачу) плату за газ згідно показників індивідуальних лічильників, а власникам квартир, в яких індивідуальні лічильники не встановлено за нормою споживання помноженою на кількість зареєстрованих осіб в квартирі. Наприклад, у сусідній з позивачем квартирі [ADDRESS] проживають троє квартирантів, а зареєстрована лише одна особа. Відтак, позивачу нараховується плата за послуги в середньому по 7 куб.м. за місяць, а трьом споживачам квартири [ADDRESS] - за спожитий об`єм природнього газу 3,56 куб.м. за місяць. З наведеного слідує, що Оператор ГРМ нав`язує [PERSON] такі умови одержання послуги, які ставлять її у нерівне становище порівняно з іншими споживачами. З огляду на вказане, позивач просить суд зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» забезпечити 100% облік споживання природнього газу власникам квартир і нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] шляхом встановлення індивідуальних лічильників природнього газу за власні кошти в усі квартири і нежитлові приміщення та встановлення загально будинкового приладу обліку природнього газу, а також стягнути з відповідачів 500\~000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 11.02.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 03.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Газорозподільні мережі України» (далі Відповідач 2, ТОВ «ГРМУ»), в якому представник відповідача заперечує позовні вимоги. Вказує, що Волинська філія ТОВ «ГРМУ» розпочала свою ліцензовану діяльність як Оператора ГРМ з 01.12.2023 року (до цього часу Оператором ГРМ було АТ «Волиньгаз»). Відтак, питання про можливе встановлення індивідуальних лічильників газу в багатоквартирному будинку [ADDRESS] не може бути заявлене до часу 01.12.2023 року, оскільки Відповідач 2 не був на той час наділений повноваженнями Оператора ГРМ. Крім того, з іншими власниками квартир підписано окремі індивідуальні договори розподілу природнього газу, такі договори є двосторонніми. Позивач не наділена повноваженнями на представництво інтересів інших споживачів та вправі реалізовувати лише власні (належні їй) права. На даний час жоден мешканець будинку не звертався до Відповідача 2 із заявою про встановлення індивідуального приладу обліку газу. Доказів спричинення моральної шкоди позивачем не надано, вказана вимога є безпідставною. 04.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив Відповідача 1 (АТ «Волиньгаз»), в якому представник відповідача зазначає, що АТ «Волиньгаз» стабільно надавало послуги з розподілу природного газу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Постановою НКРЕКП № 2225 від 29.11.2023 року АТ «Волиньгаз» зупинено дію ліцензії з розподілу природного газу з 01.12.2023 року. 01.12.2023 року розподіл природного газу позивачу здійснюється новим Оператором ГРМ (ТОВ «ГРМУ»). Встановлення лічильників газу споживачам здійснювалося ПАТ «Волиньгаз» у відповідності до Закону України № 3533VI від 16.06.2011року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон). Згідно ч.1 ст.6 Закону, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року (тобто у випадку наявності лише газової плити). При цьому обов`язок забезпечити встановлення лічильників газу трактувався Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включало в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території. Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснювалось виключно за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. В тарифі Оператора ГРМ не було передбачено витрати на встановлення індивідуальних лічильників, за адресами, де було передбачено встановлення загальнобудинкового ВОГ. Жодних вимог щодо встановлення індивідуальних лічильників у період здійснення ліцензійної діяльності до відповідача позивачкою, так і іншими споживачами, що споживають природний газ у будинку [ADDRESS] не пред`являлось. Позивачем пред`явлені вимоги в інтересах інших осіб (як фізичних так і юридичних), разом з тим, до позову не додано доказів, які б свідчили про уповноваження Жукової Л.О. на представництво їх інтересів у суді. Крім того, [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її особистих майнових чи немайнових прав та відповідно факту заподіяння АТ «Волиньгаз» моральної шкоди. 10.03.2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив ТОВ «ГРМУ», в якому [PERSON] зазначає, що позов пред`явлено до належних відповідачів. Повноваження представника Відповідача 2 належним чином не підтверджені. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник АТ «Волиньгаз» проти задоволення вимог заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Представник ТОВ «ГРМУ» просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2498 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір розподілу природного газу» (далі - Договір), який у відповідності до п.1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно п.1.2. Типового договору, умови цього Договору однакові для\~всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України«Про ринокприродного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що Договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально. Позивач є споживачем послуг з розподілу природного газу (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с.7-8). В кватирі [ADDRESS] встановлений індивідуальний прилад обліку газу з 28.08.2024 року, що не заперечується сторонами. З 01.12.2023 року на території Волинської області ліцензійну діяльність Оператора ГРМ здійснює ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Волинської філії (згідно Постанови НКРЕКП №1839 від 26.12.2022 року та Постанови НКРЕКП від 29.11.2023 року № 2224 «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП № 1839 від 26 грудня 2022 року». До вказаного часу повноваження Оператора ГРМ у Волинській області здійснювало АТ «Волиньгаз» (Постанова НКРЕКП №813 від 19.06.2017 року, постанова НКРЕКП №914 від 31.05.2019 року «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 19 червня 2017 року № 813»). 30.05.2016 року представниками Оператора ГРМ за кошти Оператора ГРМ (ПАТ «Волиньгаз») за адресою [ADDRESS] було встановлено загальнобудинковий ВОГ (вимірювальний комплекс КВУ -1.02 (G-40) заводський № [NUMBER] ), згідно показів якого проводилось нарахування. 21.10.2016 року зазначений загальнобудинковий лічильник за зверненням заводу-виробника СП «Радміртех» був розпломбований представниками ПАТ «Волиньгаз», знятий з адреси: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 12 та направлений на завод виробника для оновлення програмного забезпечення та калібровки. Враховуючи вказане, Оператором ГРМ було проведено перерахунок об`єму використаного природного газу за період з 30.05.2016 року до 01.10.2016 року, споживачам, у яких відкрито особові рахунки по будинку [ADDRESS] , та у яких були відсутні індивідуальні прилади обліку газу, за нормами споживання, визначеними Постановою КМУ №203 від 23.03.2016 року. У зв`язку із тим, що в тарифі Оператора ГРМ не було передбачено витрати на встановлення індивідуальних лічильників, за адресами, де було передбачено встановлення загальнобудинкового ВОГ до 01.12.2023 року АТ «Волиньгаз» споживачам, у яких відкрито особові рахунки по будинку [ADDRESS] , та у яких відсутні індивідуальні прилади обліку газу, в тому числі позивачу, визначення об`єму використаного природного газу здійснювалось за нормами споживання, визначеними Постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 року, Постановою КМУ №143 від 27.02.2019 року. Встановлення лічильників газу споживачам здійснювалося ПАТ «Волиньгаз» у відповідності до Закону України № 3533VI від 16.06.2011 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно ч.1 ст.6 вказаного Закону, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року (тобто лише у випадку наявності газової плити). У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону). Заходи зі встановлення будинкових лічильників газу (із зазначенням адрес будинків) та встановлення індивідуальних лічильників газу, там де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у 1 розділі таких планів інвестиційних програмах на 2016 рік (долучено до матеріалів відзиву на позов). Суд зауважує, що фактів порушення прав позивача щодо встановлення в її квартирі індивідуального приладу обліку газу станом на дату розгляду справи не встановлено (індивідуальний прилад обліку встановлено в квартирі [PERSON] 28.08.2024 року). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір розподілу природного газу є двостороннім, стосується кожного окремого споживача. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.4 ЦПК У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. З матеріалів справи вбачається, що жодних звернень інших власників квартир (мешканців) будинку [ADDRESS] щодо встановлення індивідуальних приладів обліку газу в їх квартирах до Оператора ГРМ не надходило (як позасудовому так і судовому порядку). Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що вимоги стосуються забезпечення індивідуальними приладами обліку газу всіх квартир багатоквартирного будинку в якому проживає позивач. В свою чергу, повноважень [PERSON] щодо представництва інших осіб (власників квартир будинку [ADDRESS] ) не надано. Порушення прав чи безпосередніх інтересів позивача у розглядуваному випадку належним чином не доведено. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи висновок суду про відсутність факту порушення відповідачем прав позивача в межах заявлених нею позовних вимог, а також беручи до уваги відсутність доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed