Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 08.06.2015 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодився на: відкриття банківського рахунку, встановлення відновлювальної кредитної лінії. 13.09.2022 року [PERSON] також підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, якою погоджено інші істотні умови кредитування. На підставі підписаних заяв АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило на ім`я [PERSON] рахунок, здійснило неодноразовий випуск кредитних карток з встановленням на них кредитного ліміту та наданням можливості його використання для особистих цілей. [PERSON] користувався кредитним лімітом, однак допустив порушення зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за його використання. Внаслідок порушення [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором станом на 11.12.2024 виникла заборгованість у загальному розмірі 57\~012 грн. 81 коп., з яких: 46\~028 грн. 30 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10\~984 грн. 51 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. З урахуванням вищевикладеного, АТ КБ «ПРИВАБАНК» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 10.02.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. Судовий розгляд призначався 05.03.2025 року на 10 год. 00 хв., 01.04.2025 року на 12 год. 00 хв. У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового засідання представником позивача подано клопотання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного судового рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання від 05.03.2025 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання (а.с. 190) у зв`язку з проходженням [PERSON] військово-лікарської комісії. При цьому до заяви не було долучено жодних документів на підтвердження викладених у ній обставин, які унеможливлювали прибуття відповідача у судове засідання. Разом з тим, судове засідання за клопотанням відповідача було відкладено на 01.04.2025 року. У судове засідання від 01.04.2025 року [PERSON] повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Перед засіданням [PERSON] подав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з поганим станом здоров`я. При цьому до заяви так само не було долучено жодних документів на підтвердження викладених у ній обставин, які унеможливлювали участь відповідача у судовому засіданні. Крім того, судом враховано, що поганий стан здоров`я, на який посилається [PERSON] , не завадив йому в день засідання подати відповідну заяву особисто через канцелярію суду. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності. Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року). Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії учасників справи. З урахуванням вищевикладеного, суд оцінює дії відповідача [PERSON] щодо подання заяв про відкладення судового засідання без надання доказів на підтвердження наявності поважних причин неприбуття до суду як зловживання процесуальними правами. Відповідно суд визнає причини неявки [PERSON] у судове засідання неповажними. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] мав значний обсяг процесуального часу та процесуальних можливостей для висловлення власної позиції щодо суті пред`явлених позовних вимог. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказані висновки викладені у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, у вказані постанові ВП ВС зробила висновок, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що 08.06.2015 року [PERSON] було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 96). Підписавши вказану заяву, [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тарифів, правил користування, основних умов обслуговування і кредитування, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які всі разом становлять договір про надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви [PERSON] засвідчив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з усіма його умовами. Таким чином, суд приходить до висновку, що з 08.06.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання останнім заяви про приєднання було укладено договір про надання банківських послуг. З довідки від 17.12.2024 року (а.с. 95) судом встановлено, що на підставі договору про надання банківських послуг від 08.06.2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило на ім`я [PERSON] банківський рахунок та протягом 2015-2019 років здійснило випуск платіжних карток. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 17.12.2024 року (а.с. 94) судом встановлено, що на вищезазначених платіжних картках, які були видані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] на підставі договору про надання банківських послуг від 08.06.2015 року, було встановлено кредитний ліміт, розмір якого протягом 2015-2018 років змінювався з 0 грн. 00 коп. до 50\~000 грн. 00 коп. З виписки по банківському рахунку (а.с. 53-93) судом встановлено, що протягом періоду з 2015 року по 2022 рік [PERSON] використовував кошти кредитного ліміту на особисті цілі. При цьому [PERSON] періодично здійснював погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами за використання кредитних коштів. Тим самим, [PERSON] підтвердив, що на підставі договору про надання банківських послуг від 08.06.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] виникло також кредитне зобов`язання. Судом також встановлено, що 13.09.2022 року [PERSON] було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 97-113). Підписуючи вказану заяву [PERSON] приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені в мережі Інтернет в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які всі разом становлять договір банківського рахунка. Відповідно до п. 1.2 заяви про приєднання (а.с. 97) між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було погоджено наступні умови кредитування: тип кредиту у виді відновлювальної кредитної лінії; розмір кредитної лінії не більше 200\~000 грн. 00 коп. для картки «Універсальна Gold»; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту споживчі цілі. У п. 1.3 заяви про приєднання (а.с. 97) сторонами було узгоджено застосування протягом строку кредитування фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 40,8 % річних для картки «Універсальна Gold». У свою чергу, аналіз всього тексту заяви про приєднання (а.с. 97-113) дає можливість зробити висновок, що крім вищезазначених умов кредитування, вказана заява містить вичерпну інформацію щодо реальної річної процентної ставки, реального розміру витрат за кредитом, щодо порядку повернення кредиту, сплати щомісячного мінімального обов`язкового платежу за користування кредитною лінією. Крім того, заява про приєднання вміщує у собі положення розділів та підрозділів «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», а також положення Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, яка була чинною на дату приєднання та підписання їх [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що 13.09.2022 року [PERSON] також було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 109-113), в якому, крім істотних умов кредитування (тип, вид та розмір кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту тощо), викладено вичерпну інформацію щодо орієнтованої загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, загальних витрат за кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку, що 13.09.2022 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] шляхом підписання останнім заяви про приєднання було укладено договір банківського рахунка, який за своїм змістом є договором приєднання. Позивачем надано достатню сукупність доказів на підтвердження ознайомлення та погодження [PERSON] всіх істотних умов кредитування, а також положень Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, яка була чинною на дату приєднання та вміщена безпосередньо у текст заяви про приєднання. З довідки від 17.12.2024 року (а.с. 95) судом встановлено, що на підставі договору банківського рахунку від 13.09.2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснило випуск на ім`я [PERSON] платіжної картки типу «Універсальна Gold». З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 17.12.2024 року (а.с. 94) судом встановлено, що на вищезазначеній платіжній картці було встановлено кредитний ліміт на рівні 50\~000 грн. 00 коп., який у подальшому було поступово зменшено до 0 грн. 0 коп. З виписки по банківському рахунку (а.с. 53-93) судом встановлено, що з 13.09.2022 року [PERSON] використовував кошти кредитного ліміту на особисті цілі. При цьому [PERSON] періодично здійснював погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами за використання кредитних коштів. Тим самим, [PERSON] підтвердив, що на підставі договору банківського рахунку від 13.09.2022 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] виникло також кредитне зобов`язання. \~ \~ \~ \~Судом підтверджено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» своє зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 08.06.2015 року та договором банківського рахунку від 13.09.2022 року виконало у повному обсязі, відкривши на ім`я [PERSON] банківський рахунок, встановивши на ньому погоджений кредитний ліміт, а також забезпечивши використання [PERSON] кредитних коштів для особистих потреб. У свою чергу, [PERSON] здійснив використання наданих кредитних коштів. З розрахунку заборгованості (а.с. 23-52), виписки з банківського рахунку (а.с. 53-93) судом встановлено, що за період з 08.06.2015 року по 17.12.2024 року [PERSON] здійснив використання кредитних коштів у загальному розмірі на 799\~016 грн. 06 коп. При цьому покриття вказаних витрат [PERSON] забезпечив лише у розмірі 742\~003 грн. 25 коп. Внаслідок цього заборгованість [PERSON] за договором становить 57\~012 грн. 81 коп., з яких: 46\~028 грн. 30 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10\~984 грн. 51 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, визначені в Умовах і правилах надання послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які у редакції, чинній на момент підписання заяви про приєднання, були вміщені у текст заяви про приєднання, що, у свою чергу, була особисто підписана [PERSON] , зважаючи на положення паспорту споживчого кредиту, заяви про приєднання від 08.06.2015 року, від 13.09.2022 року, які у своїй сукупності утворюють договір банківського рахунку, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 57 012 грн. 81 коп., з яких: 46 028 грн. 30 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10 984 грн. 51 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved