Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] у с. Тур`я Бистра Перечинського району Закарпатської області померла її мати [PERSON] , [INFO] , яка заповіту не залишила. Вона прийняла спадщину за матір`ю, так як постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, тобто на день смерті, в будинку [ADDRESS] . Більше зі спадкоємців матері ніхто спадщину не прийняв, так як ніхто з нею не проживав та заяв про прийняття спадщини не подавав. Її рідний брат (син спадкодавця) [PERSON] , [INFO] , не подав заяви про прийняття спадщини за матір`ю та не проживав разом з нею на час відкриття спадщини, хоча місце його проживання на час смерті матері було зареєстроване у тому ж будинку, де проживала покійна. Батьки спадкодавця померли ще задовго до неї, а чоловік [PERSON] - у 2015 році. Спадковим майном після смерті матері є будинок [ADDRESS] , який вона успадкувала за своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] . батько матері заповіту не залишив. Мати прийняла спадщину за своїм батьком, так як постійно проживала разом з ним на час смерті та вступила в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємців [PERSON] першої черги за законом крім його дочки [PERSON] не було. Для оформлення спадкування за матір`ю та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Маріаша В.І. Однак так як відсутні документи, які посвідчують право власності на вказаний будинок та право власності на будинок не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус не може оформити спадкування будинку та видати свідоцтво про право на спадщину на нього. Оскільки у неї існують перешкоди в оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 13 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 16 травня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про проведення підготовчого та судового засідання у справі у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, а також не вирішувати питання щодо понесених судових витрат. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав заяву про проведення підготовчого та судових засідань у справі у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. У судове засідання представник Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як відповідача також не з`явилася, однак подала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Т.-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 19 вересня 2002 року, актовий запис № 18. З Виписки з погосподарської книги, видана старостою Тур`я-Бистрянського старостинського округу І.Кметичем 11 квітня 2023 року за № 157 вбачається, що за померлим [INFO] [PERSON] дійсно був зареєстрований особовий рахунок, номер об`єкта погосподарського обліку № [NUMBER] в погосподарській книзі № 3 за 2001-2005 роки, і такий був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Рік побудови житлового будинку - 1980. Згідно довідки № 155, виданої старостою Тур`я-Бистрянського старостинського округу І.Кметичем 11 квітня 2023 року, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і протягом шести місяців з дня його смерті (до [INFO] ) в жилому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] були зареєстровані і проживали, зокрема, [PERSON] , [INFO] (померлий), та його дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Так, відповідно ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Однак, відповідно до ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] як спадкоємець першої черги протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступила в управління спадковим майном, так як була зареєстрована та проживала у останньому, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилися, тому вважається такою, що її прийняла одноосібно. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 744496988 та Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 74496933 від 26 жовтня 2023 року, наданих приватним нотаріусом Маріашем В.І., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена. Однак, [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка була матір`ю позивача [PERSON] , померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Тур`є-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 жовтня 2018 року, актовий запис № 23. Враховуючи те, що спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] , тому відносини спадкування регулюються правилами ЦК України. З довідки № 154, виданої старостою Тур`я-Бистрянського старостинського округу І.Кметичем 11 квітня 2023 року, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і протягом шести місяців з дня її смерті (до [INFO] ) в жилому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] (померла), її син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] . Син [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрований, але з 30 липня 2005 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 74497108 та Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 74497064 від 26 жовтня 2023 року, наданих приватним нотаріусом Маріашем В.І., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. Отже, враховуючи те, що позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилася від спадщини, а наявність інших спадкоємців першої черги чи спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку, та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, відтак вона прийняла таку одноосібно. Що стосується відповідача [PERSON] , як можливого спадкоємця на підставі ст. 1261 ЦК України, суд звертає увагу на наступне. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації. Як вбачається з довідки № 154, виданої старостою Тур`я-Бистрянського старостинського округу І.Кметичем 11 квітня 2023 року, та Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 693, виданої 05 грудня 2019 року Тур`є-Бистрянською сільською радою Закарпатської області, [PERSON] , будучи зареєстрованим у [ADDRESS] , з 30 липня 2005 року фактично проживає, а з 05 грудня 2019 року ще й зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] у спірному житловому будинку був зареєстрований, проте не проживав, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620 св 21). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаша В.І. від 07 листопада 2023 року № 48/01-16 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , який така успадкувала за своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] , через відсутність документів, що посвідчують право спадкодавця [PERSON] чи її батька [PERSON] на вказане нерухоме майно та відсутність відомостей про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В переданому Ужгородською районною радою архіві БТІ с. Тур`я Бистра відсутня інвентаризаційна справа та відомості паро реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить повідомлення Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 28/11-09 від 20 жовтня 2023 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350797860 від 18 жовтня 2023 року відомості про права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження у вказаних реєстрах щодо майна за адресою: [ADDRESS] , також відсутні. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 3930720012 від 07 листопада 2023 року позивачем [PERSON] сплачено 2 002,00 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] , з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved