Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованості за договором позики 75261258 у розмірі 19 772,80 грн, з яких 6 400,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 13 372,80 грн - сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код юридичної особи - 39861924) та [PERSON] укладено Договір позики № 75261258 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 400,00 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [NUMBER], що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня позикодавець виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 6 400 грн на банківський картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи. З урахуванням умов договору загальна заборгованість становить 19 772,80 грн , з яких 6 400 грн 00 коп. сума заборгованості за основним боргом та 13 372 грн 80 коп. заборгованість за відсотками. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 1221, згідно з яким право грошової вимоги за договором позики № 75261258 від 22.06.2021 перейшло від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики № 75261258 від 22.06.2021 перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». Згідно з витягом із реєстру прав вимоги до зазначеного договору факторингу, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 19 772,80 коп. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованість. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтовує тим, що з аналізу положень договору (п.2.2 договору) та враховуючи надані позивачем докази слідує, що строк дії підписаного позикодавцем та позичальником договору складав 30 днів, та діяв до 22.07.2021 року. Умови даного договору не містять положень про його продовження. Відтак доводить, що позивач здійснив нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, тобто після 22.07.2021 безпідставно. У відповіді на відзив представник позивача Гедзь О.В. просила позовні вимоги задовольнити повністю, та зазначила, що відповідно до п. 5.2. договору позики № 75261258, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Таким чином доводить, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Суд на підставі вимог ст. 223 ЦПК України ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши подані докази, суд встановив наступні обставини. 22 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 75261258. За умовами п. 2 вказаного договору Товариство надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 6 400 грн на строк 30 днів із базовою процентною ставкою 1,99 %. Пунктом 2.3 договору позики № 75261258 від 22.06.2021 визначені дата видачі й дата повернення позики, за яким позичальник зобов`язувався сплатити місячний платіж на погашення позики до 22.07.2021, що включає суму позики та проценти за користування нею. Договір позики № 75261258 від 22.06.2021 підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», який міститься у реквізитах позичальника у договорі позики. Під час підписання договору відповідач зазначив свої персональні дані (прізвище, ім`я, по батькові, паспортні відомості, РНОКПП, номер телефону, адресу електронної пошти, банківську картку для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання). Факт отримання кредитних коштів підтверджується копіює платіжної інструкції, про перерахування 22.06.2021 на рахунок [PERSON] 6 400,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості відповідача надано розрахунок заборгованості за договором позики № 75261258 від 22.06.2021 за період з 22.06.2021 до 27.12.2024, згідно з яким станом на 27.12.2024 загальна сума заборгованості становить 19 772,80 грн, з яких 6 400 грн 00 коп. заборгованість за тілом позики, а 13 372 грн 80 коп. заборгованість за відсотками. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права грошової вимоги до боржників. Згідно з пунктом 5 цього договору, підписання сторонами та скріплення їх печатками акта приймання-передачі реєстру боржників підтверджує перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прав вимоги заборгованості. Того самого дня, 21.12.2021 року, між сторонами складено відповідний акт приймання-передачі реєстру заборгованостей. Згідно з реєстром прав вимоги № 4 від 21 грудня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право вимоги до відповідача у сумі 21 683,52 грн (№ 1315 у реєстрі). 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого перше передало другому права грошової вимоги до боржників. Пункт 5 зазначеного договору встановлює, що підписання сторонами та скріплення їх печатками акта приймання-передачі реєстру боржників підтверджує перехід від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» прав вимоги заборгованості. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було складено відповідний акт приймання-передачі. Згідно з реєстром боржників від 31 березня 2023 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право вимоги до відповідача у розмірі 21 683,52 грн. (№ 1313 у реєстрі). Станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати суми заборгованості за договором позики. Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 Цивільного кодексу України (ЦК України), правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (зокрема, у листах чи телеграмах), якими обмінялися сторони. Правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені та погоджені сторонами, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів відповідного виду, а також усі ті умови, щодо яких хоча б одна зі сторін висунула вимогу про досягнення згоди. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірах та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента й визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності й справедливості. Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожен примірник електронного документа з накладеним на нього підписом (визначеним статтею 12 цього Закону) є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту отримання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про її прийняття у порядку, встановленому частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію, підписаного за правилами статті 12 цього Закону; заповнення формуляра (заяви) про прийняття пропозиції в електронній формі, який підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, де розміщено пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Крім того, стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Позивач надав суду письмову форму укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідачем [PERSON] договору позики 75261258 від 22.06.2021, у пункті 18 «Реквізити сторін» якого зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Укладений договір містить погоджені сторонами суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом. Відповідачем не надано жодних доказів, що спростовували б факт укладення договору в електронній формі. Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало власні обов`язки за електронним договором позики від 22.06.2021 та надало відповідачу кредит у розмірі 6 400 грн 00 коп. Водночас відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, що виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою факторові з дня виникнення права вимоги до боржника. Стаття 1080 ЦК України встановлює, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону чи обмеження відступлення права грошової вимоги. У такому разі клієнт не звільняється від зобов`язань чи відповідальності перед боржником у зв`язку з порушенням ним умови про заборону чи обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно зі статтею 1084 ЦК України, якщо за умовами договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання цієї вимоги. Можливість заміни кредитора у зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до яких кредитор може бути замінений іншою особою шляхом передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва і може мати місце на будь-якій стадії процесу. При цьому відступлення права вимоги призводить до зміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює змісту самого кредитного договору. Факт переходу до позивача права кредитора за договором позики № 75261258 від 22.06.2021 підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні. Тлумачення статті 516 та частини другої статті 517 ЦК України свідчить про те, що боржник, котрий не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на його сплату первісному кредитору, і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, де вказано, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 у справі № 522/22802/17. До суду не подано доказів, що після заміни кредитора відповідач вчиняв дії щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Станом на день звернення до суду відповідач не погасив у добровільному порядку заборгованість за договором позики в частині повернення суми позики, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом у розмірі 8 500 грн 00 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Водночас, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить окрім заборгованості за основною сумою боргу стягнути з відповідача 13 372,80 коп. заборгованості за відсотками. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд ураховує, що відповідно до усталеної судової практики припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики за відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або з моменту пред`явлення позичальнику вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постановах Великої Палати від 28.03.2018 у справі № 444/9519/1, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Отже, проценти за користування кредитом, нараховані поза межами строку кредитування, не підлягають стягненню. Як убачається з п. 2.2 Договору позики № 75261258 від 22.06.2021, позика була надана на 30 днів із 22.06.2021 до 22.07.2021. Позивач не довів, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою чи зміну дати погашення позики, або що сторони домовлялися про продовження строку позики понад передбачений п. 2.2 Договору. Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», є неналежним доказом у справі, так як даний документ не містить підпису позичальника та відповідач з ним не ознайомлена. Такі правила є роздруківкою із сайту позикодавця, які не можуть виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «Фінпром Маркет» набув право на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за договором позики № 75261258 від 22.06.2021 у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 22.06.2021 (дата укладення договору) до 22.07.2021 (останній день повернення позики). Водночас згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відсотки нараховувались до 20.10.2021, тобто поза межами строку договору позики. В той же час, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 22.07.2021 заборгованість за відсотками становить 1 910,40 грн. З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за договором позики № 75261258 від 22.06.2021, позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 8 310 грн 40 коп., що складається з 6 400 грн 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу) та 1 910 грн 40 коп. (сума заборгованості за відсотками). В іншій частині позов задоволенню не підлягає через недоведеність. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, типовість позовних заяв характерних позивачу, критерії реальності адвокатських витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінпром маркет» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 1 000 грн. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 27.12.2024. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 017 грн 41 коп.,тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (42 %). Таким чином, судові витрати, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача становлять 2 017,41 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial