Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У лютому 2025 року з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов позивач мотивує тим, що згідно кредитного договору №75438366 від 11.06.2021 року відповідач [PERSON] , отримала в ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 6000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. За умовами кредитного договору відповідач був зобов`язаний повернути позику в строк кредитування 30 днів, та сплатити проценти за користування позикою. Того ж дня, Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75438366 від 11.06.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №dc116096-8581-474d-8c60-d8fbd5fa1f71 від 11.06.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Позивач зазначає, що Відповідачем здійснені платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 1 611,90 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 18 716,10 грн., зокрема: ??6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу ?12 716,10 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначає, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав. В подальшому, Позикодавцем/Первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним вище Договором позики, зокрема: 21.12.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35017877) уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75438366 від 11.06.2021. 31.03.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 43311346) уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75438366 від 11.06.2021. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором позики № 75438366 в розмірі 18 716,10 грн., з яких: 6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 716,10 грн. - сума заборгованості за відсотками, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. 20.02.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ЦПК України порядку, відзив на позов не надала, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] , укладено Договір позики №75438366 від 11.06.2021. (а.с. 12 зворотня сторона - 13). Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що відповідач з яким укладено договір позики №75438366 від 11.06.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» акцептував договір позики підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Одноразовий ідентифікатор: [NUMBER]. Час відправки ідентифікатора позичальнику:11.06.2021 07:57:50. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] (а.с. 25). Відповідно до п. 2.1. договору позики №75438366 від 11.06.2021 сума позики складає 6000,00 грн. Відповідно до п. 2.2. Договору позики: процентна ставка базова/день 1,99% (фіксована), знижена процентна ставка - 0,90 %, процентна ставка за понаднормове користування позикою - 2,70 %, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1708,53%. Пунктом 4 Договору позики встановлено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики. Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 05.03.2025 № БТ/Е-1178 на ім`я відповідача [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] (а.с. -91) Відповідно до виписки руху коштів по картці від 04.03.2025 на картку відповідача (№ [NUMBER] )11.06.2021 перераховано суму наданої позики у розмірі 6000 грн.(а.с. 93). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75438366 від 11.06.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актом прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості від 21.12.2021 (а.с.36) та Реєстром прав вимог № 4 ( а.с. 36 зворотня сторона - 37). 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників відповідно до Реєстру заборгованостей (додаток № 1 до Договору) (а.с.39-43). Відповідно до акту приймання-передачі реєстру заборгованостей від 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало, а позивач - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» отримав права вимоги заборгованостей до боржників зазначених у Реєстрі заборгованостей (а.с. 46). Як вбачається з Реєстру боржників позивач набув права вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №75438366 від 11.06.2021, а саме: сума заборгованості за тілом позики - ?6 000,00 грн. та сума заборгованості за по відсоткам - 14328,33 грн. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики №75438366 від 11.06.2021 вбачається, відповідач 11.07.2021 частково сплатила нараховані відсотки у розмірі 1611,90 грн., станом на 10.01.2025 за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 18716,10 грн., з яких: 6000,00 грн. - заборгованість за тілом позики та 12716,10 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.4-6). Відомостей про повне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. Оскільки відповідач не сплатила заборгованість за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати цієї заборгованості, не спростувала обставин на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Ткаченко Ю.О. на підставі договору про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, який наявний в матеріалах справи (а.с.49-52). Відповідно до витягу з акту приймання-передачі наданих правничої допомоги № 2-П від 06.12.2024, адвокат надав ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» юридичні послуги на суму 3500,00 грн. (а.с.53). Платіжною інструкцією від 18.12.2024 підтверджується факт сплати адвокату Ткаченко Ю.О. грошових коштів у рахунок оплати акту приймання-передачі наданих правничої допомоги № 2-П від 06.12.2024. Згідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило. З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Outcome: approved