Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 12 лютого 2025 року [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка), в особі представника - адвоката Кучинської Вікторії Вікторівни, яка діє на підставі ордеру серії АЕ № 1355065 від 11.02.2025, звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач) предметом якої є: розірвання шлюбу зареєстрованого 07.08.2015 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 364, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 22.02.2017. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що сімейне життя не склалось, через деякий час сторони зрозуміли, що рішення укласти шлюб було передчасним, відносини між ними поступово погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час між подружжям ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, позивачка у зв`язку із повномасштабним вторгненням та бойовими діями в Україні виїхала за межі України, повертатися найближчим часом не збирається, за глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Майнових спорів між сторонами немає. Надання строку для примирення подружжя суперечитиме інтересам сторін, оскільки між сторонами немає любові та взаємоповаги, сторони давно припинили спільне проживання, їх нічого не пов`язує. Від шлюбу подружжя дітей не має. 1.2. заперечень відповідача 12 березня 2025 року через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позов не відповідає ст. 175 ЦПК України, а також через те, що розірвання шлюбу можливе шляхом надання відповідної заяви через органи РАЦСу (позасудовий порядок), так як дітей у подружжя не має, а не через суд. Також, відповідачем зазначено, що під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, [PERSON] виїхала за кордон, де на теперішній час проживає, спільного господарства вони не ведуть, проживають у різних країнах, у кожного своє життя. Під час телефонних розмов, неодноразово підіймали тему розірвання шлюбу, [PERSON] ніколи не заперечував, не заперечує та не у подальшому не буде заперечувати щодо розлучення з позивачкою (а.с. 26). Оскільки подружжя не має дітей, відповідач вважає, що розірвати шлюб можливо через органи РАЦСу у позасудовому порядку. Щодо стягнення суми витрат з відповідача, [PERSON] заперечує у повному обсязі. У відзиві зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн не підтверджені жодним чином, матеріали справи не містять квитанції про оплату юридичних послуг, акта виконаних робіт, копій адвокатських запитів тощо (а.с. 23-29). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 06.03.2025 через канцелярію Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 15). У цей дань його ознайомлено з матеріалами справи, про що свідчить розписка (а.с. 15). 06 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки - адвоката Кучинської Вікторії Вікторівни, яка діє на підставі ордеру серії АЕ № 1355065 від 11.02.2025, надійшла заява про відкладення розгляду справи, задля можливості надання оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 17-19). 12.03.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-29). 31 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від представника позивачки - адвоката Кучинської Вікторії Вікторівни, яка діє на підставі ордеру серії АЕ № 1355065 від 11.02.2025, надійшло клопотання щодо долучення до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] повторно виданого 11.03.2025 Індустріальним ВДРАЦС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.30-33). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 12.02.2025 справа № 644/1262/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 7). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 13.02.2025 судом сформовано засобами системи «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь [NUMBER], згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: . [ADDRESS] (а.с. 8). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.02.2025 провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 9-11). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу.Судом досліджено позов, проаналізовано матеріали справи, досліджено та оцінено докази на належність, допустимість, достовірність, а також достатність як кожного окремо, так у їх сукупності та встановлено. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 07.08.2015 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 364, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 11.03.2025 (а.с. 31). Позивачка [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви. На даний час між подружжям ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, позивачка у зв`язку із повномасштабним вторгненням та бойовими діями в Україні виїхала за межі України. Відповідач у своєму відзиві фактично не заперечував проти розірвання шлюбу, заразом заперечував проти способу його розірвання, а саме у судовому порядку, оскільки вважає, що ним не порушені жодні права позивачки, що потребують судового захисту. Дітей від шлюбу сторони не мають, у зв`язку з цим подання позову про розірвання шлюбу позивачем до суду є безпідставним та необгрунтованим, що має наслідком необгрунтованість і вимог щодо стягнення судових витрат. Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Враховуючи викладене вище, суд зауважує, що дійшов переконання, щоподальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо його розірвання по суті, тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Встановлені судом фактам відповідають шлюбно-сімейні правовідносини у сфері шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України)тощо. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3 ,4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які незаборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписами ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). VІ. Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Суд ставиться критично до аргументів відповідача стосовно того, що позивачка зобов`язана була звернутись до органів державної реєстрації актів цивільного стану щодо розірвання шлюбу, адже обраний спосіб захисту [PERSON] не суперечить закону, а право особи на вибір способу захисту своїх прав та інтересів є диспозитивним, відповідно до ст. 5 ЦПК та ст. 105 СК України. Суд зауважує, що будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності. Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Позивачка на свій розсуд обрала один із можливих способів припинення шлюбу, що не суперечить закону, суд, в свою чергу, не може обмежувати чи зменшувати право на доступ до суду нав`язуючи конкретний спосіб захисту позивачу при наявності альтернативних варіантів, кожен з яких є ефективним способом захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, або до такої міри, що порушується сама сутність права. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн, суд зазначає таке. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вимога ч. 8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.0.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 та 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Кучинської В.В. надано суду: - договір № 03/25 про надання професійної правничої допомоги від 05.02.2025, укладеного між адвокатом Кучинською В.В. та [PERSON] з додатком № 1 від 05.02.2025 до договору № 03/25 від 05.02.2025; - довідку від 11.02.2025 виданою Кучинською В.В. на підтвердження отримання гонорару від [PERSON] про надання правничої допомоги № 03/25 від 05.02.2025. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. З позовної заяви вбачається, що позов подано представником позивача через систему «Електронний суд». Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Суд звертає увагу на те, що представник позивачки не приймала безпосередню участь в судовому засіданні та вказана цивільна справа не є складною. Суд бере до уваги доводи відповідача, що до позовної заяви та до вирішення позову по суті, позивачкою не надано жодних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу. Жодних заяв до вирішення справи по суті в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу до справи не додано. Крім цього, до позовної заяви не додано документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача. Суд критично ставить до довідки виданою самим представником щодо отримання нею гонорару від [PERSON] у сумі 13 000,00 грн, оскільки така довідка суперечить позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн (а.с. 6). Отже, враховуючи, що відповідач по суті визнав позовні вимоги, що вбачається з відзиву, заперечуючи сам спосіб розірвання шлюбу, суд вважає за можливе покласти судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211,20 грн у рівному співвідношенні, тобто стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial