Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (далі - позивач, ТОВ «Гелексі Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту від 23 лютого 2022 року в розмірі 262 426,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 180 960,00 грн. (сума кредиту - 160 000,00 грн., проценти - 20 960,00 грн.), проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 81 466,67 грн.; стягнути з відповідача-1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 23 лютого 2022 року у розмірі 126 000,00 грн.; стягнути з відповідача-2 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» пеню згідно з договором поруки від 23 лютого 2022 року в розмірі 160 000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що 23 лютого 2022 року [PERSON] разом із [PERSON] звернулися до ТОВ «Гелексі Фінанс» із заявою щодо можливості отримання кредиту у сумі 160 000,00 грн. Цього ж дня позивач поінформував відповідачів про фінансову послугу що пропонується, із зазначенням її вартості, порядку сплати податків та зборів, порядку здійснення розрахунків, урегулювання спірних питань, розмір винагороди фінансової установи, наявні та можливі схеми кредитування та інше, та було надано відповідачам паспорт споживчого кредиту № 23-02-22-01-О. Після цього, 23 лютого 2022 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] укладений договір № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 160 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 78 % річних та інші нараховані суми, на умовах та в строки, встановлені договором. Кредит надано строком на 3 місяці з 23 лютого 2022 року до 23 травня 2022 року. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за договором, що є невід`ємною частиною договору. На забезпечення виконання умов договору позивальник передала у заставу ТОВ «Гелексі Фінанс» належний їй на праві власності транспортний засіб марки INFINITI, моделі FX37, рік випуску 2010, колір - коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Також, ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали 23 лютого 2022 договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитодавцем за виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за договором № 23-02-22-01-О. 23 лютого 2022 року відповідач-1 звернулася з заявою на отримання позики, в якій просила перерахувати 156 500,00 грн. на її розрахунковий рахунок, за рахунок отриманого кредиту 3 000,00 грн. [PERSON] , як оплату за вчинення нотаріальних послуг, за рахунок отриманого кредиту 500,00 грн. ФОП [PERSON] , як оплату за надання послуг згідно акта прийому-передачі наданих послуг №1 до договору про надання послуг № ВО 23-02- 22-01-0 від 23 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року ТОВ «Гелексі Фінанс» перерахувало: [PERSON] 156 500,00 грн., [PERSON] - 3 000,00 грн., ФОП [PERSON] - 500,00 грн. На виконання умов договору №23-02-22-01-О [PERSON] не здійснила жодних платежів, унаслідок чого станом на 23 травня 2022 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 180 960,00 грн., із яких: сума кредиту 160 000,00 грн., проценти - 20 960,00 грн. Уточнивши свої вимоги 13 листопада 2023 року, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за договором № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 23 лютого 2022 року в розмірі 262 426,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 180 960,00 грн. (сума кредиту - 160 000,00 грн., проценти - 20 960,00 грн.), проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 81 466,67 грн.; стягнути з відповідача-1 штраф за порушення умов договору застави транспортного засобу від 23 лютого 2022 року - 126 000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати; повернути позивачу судовий збір у розмірі 2 400,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 серпня 2023 року. 18 серпня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідачів на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн. Зазначає, що у відповідачів відсутні підстави для сплати відсотків, які за своєю природою є підвищеними відсотками за порушення виконання грошового зобов`язання. Також, у відповідача-1 відсутні підстави для сплати штрафу за договором застави транспортного засобу, а у відповідача 2 - пені згідно договору поруки. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року відкладено розгляд справи на 15 листопада 2023 року. 07 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідачів на позовну заяву, в якому він підтримав доводи, викладені у позові, та просив його задовольнити у повному обсязі. 07 вересня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про роз`єднання провадження у даній справі, в якому остання просила роз`єднати позовні вимоги у справі, виділивши позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 заборгованості за договором № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту від 23 лютого 2022 року в розмірі 262 426,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 180 960,00 грн. (сума кредиту - 160 000,00 грн.), про стягнення з відповідача-2 на користь позивача пені згідно з договором поруки від 23 лютого 2022 року в розмірі 160 000,00 грн., в самостійне провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року в задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «Гелексі Фінанс» - адвоката Дударенко А.М. про роз`єднання провадження у справі відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року зупинено провадження у цивільній справі № 757/8012/23-ц за до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі № 757/8012/23-ц. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 липня 2024 року. Заяву представника позивача ТОВ «Гелексі Фінанс» - адвоката Дударенко А.М. про залишення без розгляду позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 23 лютого 2022 року, - задоволено. Позов ТОВ «Гелексі Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 23 лютого 2022 року, - залишено без розгляду. Відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва судове засідання, призначене на 01 липня 2024 року, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Дата наступного судового засідання 19 вересня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року у справі оголошено перерву до 15 січня 2025 року. 19 лютого 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Гелексі Фінанс», третя особа - [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 лютого 2022 року уклала з ТОВ «Гелексі Фінанс» договір № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 160 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 % річних (перший місяць користування кредитом 0,1 % в місяць) та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором. Відповідно до п. 1.5. договору кредит надається строком на три місяці від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 23 лютого 2022 року до 23 травня 2022 року. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п. 1.8.1 та 1.8.1.1 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 78,21% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 117,26% від суми кредиту у процентному виразі або 187 610,00 грн, що включає в себе проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 13,10 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 20 960,00 грн. Окрім цього, відповідно до п. 1.8.2.2 договору вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 500,00 грн., пунктом 1.8.2.3. договору вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 500,00 грн., пункт 1.8.2.4. договору містить вартість послуг за вилучення обладнання місцезнаходженням автомобіля - 1 650,00 грн. Вважає, що пункти 1.8.2.2, 1.8.2.3 та 1.8.2.4 не можуть входити до тягаря оплати позичальника, адже ці пункти не відносяться до самого споживчого кредитного договору. Поряд з цим, пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі якщо поручитель не виконав своє зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики (п. 3.3. цього договору), кредитодавець має право стягнути з поручителя пеню у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення. Зазначає, що вказані пункти містять несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, встановлено її обов`язок сплачувати проценти та пеню, що в цілому перевищує 50 % вартості наданих кредитних послуг. Позаяк, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Пункти зазначеного оскаржуваного договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору є несправедливими та суперечать принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та її, як споживача послуг банку, обов`язків, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором. Вона не могла у повній мірі розуміти зміст всіх положень договору. Посилаючись на наведене, просила визнати недійсним пункти 1.8.2.2, 1.8.2.3, 1.8.2.4, 5.1., 7.1. кредитного договору від 23 лютого 2022 року № 23-02-22-01-0 укладеного між нею та ТОВ «Гелексі Фінанс». 12 березня 2025 року ТОВ «Гелексі Фінанс» подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в її задоволенні. При укладенні оспорюваного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, цим договором чітко визначені зобов`язання сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №757/8431/25-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Гелексі Фінанс», третя особа - [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним та цивільну справу № 757/8012/23-ц за позовом ТОВ «Гелексі Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Справі присвоєно єдиний унікальний номер № 757/8012/23-ц. Розгляд справи призначено на 01 квітня 2025 року. В судове засідання, призначене на 01 квітня 2025 року, представник ТОВ «Гелексі Фінанс» не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов товариства просив задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні позову [PERSON] . [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилася, представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов [PERSON] просив задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Гелексі Фінанс». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягає частковому задоволенню, позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Суд установив, що 23 лютого 2022 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] укладений договір № 23-02-22-01-О про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до пункту1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 160 000 гривень 00 копійок, на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 78 відсотків річних (перший місяць користування кредитом 0,1 відсотка в місяць) та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором. Відповідно до п. 1.5. договору кредит надається строком на три місяці від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 23 лютого 2022 року до 23 травня 2022 року. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до пунктів 1.8.1 та 1.8.1.1 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 78,21% річних. Орієнтовна загальна вартість споживчого кредиту складає 117,26% від суми кредиту у процентному виразі або 187 610 гривень 00 копійок, що включає в себе проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 13,10 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 20 960 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 1.8.2.2 договору вартість послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 500 гривень 00 копійок, пункту 1.8.2.3. - вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля - 500 гривень 00 копійок, пункту 1.8.2.4. договору - вартість послуг за вилучення обладнання місцезнаходженням автомобіля - 1 650 гривень 00 копійок. Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі якщо поручитель не виконав своє зобов`язання за цим договором у повному обсязі протягом (п`яти) календарних днів з моменту порушення позичальником строків повернення суми позики (п. 3.3. цього договору), кредитодавець має право стягнути з поручителя пеню у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до пункту 7.1 договору у випадку порушення позичальником графіку розрахунків (додатку №1 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом. На забезпечення виконання умов договору позивальник передала у заставу ТОВ «Гелексі Фінанс» належний їй на праві власності транспортний засіб марки INFINITI, моделі FX37, рік випуску 2010, колір - коричневий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 23 лютого 2022 року [PERSON] звернулась із заявою на отримання позики, в якій просила перерахувати 156 500,00 грн на її розрахунковий рахунок, за рахунок отриманого кредиту 3 000,00 грн [PERSON] , як оплату за вчинення нотаріальних послуг, за рахунок отриманого кредиту 500,00 грн ФОП [PERSON] , як оплату за надання послуг згідно акта прийому-передачі наданих послуг №1 до договору про надання послуг №ВО 23-02- 22-01-0 від 23 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року ТОВ «Гелексі Фінанс» перерахувало: [PERSON] 156 500,00 грн, [PERSON] - 3 000,00 грн, ФОП [PERSON] - 500,00 грн. Крім того, 23 лютого 2022 року ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитодавцем за виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за договором № 23-02-22-01-О. В подальшому [PERSON] не виконувала зобов`язання за договором № 23-02-22-01-О, унаслідок чого станом на 23 травня 2022 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 180 960,00 грн, із яких: сума кредиту 160 000,00 грн, проценти - 20 960,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо позову ТОВ «Гелексі Фінанс» про стягнення заборгованості У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що ТОВ «Гелексі Фінанс» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором від 23 лютого 2022 року № 23-02-22-01-0. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Вказаний розмір заборгованості здійснений ТОВ «Гелексі Фінанс» відповідно до умов договору та підтверджений наданим суду розрахунком заборгованості. У свою чергу, [PERSON] вказаний розрахунок жодними доказами не спростувала, суду не надала своїх розрахунків погашення заборгованості, які б мали противагу розрахункам ТОВ «Гелексі Фінанс». Також, [PERSON] не надала доказів на підтвердження належного виконання умов договору. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У розглядуваній справі ТОВ «Гелексі Фінанс» довело належними та допустимими доказами факт укладення з [PERSON] кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. У свою чергу [PERSON] не спростувала факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед ТОВ «Гелексі Фінанс», у тому числі, не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 180 960,00 грн, із яких сума кредиту - 160 000,00 грн, проценти - 20 960,00 грн є такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] не спростувала розмір заборгованості та судом не встановлено підстав для її звільнення від обов`язку з повернення використаних нею кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу. У позові ТОВ «Гелексі Фінанс» посилалося на те, що воно не позбавляється права на отримання від боржника належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у розмірі 720 % річних за користування кредитом на підставі пунктів 1.5, 7.1, 7.3 кредитного договору від 23 лютого 2022 року № 23-02-22-01-0 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після цього права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного стягнення договірних відсотків після закінчення строку кредитування є порушенням вищевказаних норм. Відповідно до пункту 1.5. договору №23-02-22-01-0 кредит надається строком на три місяці від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з «23» лютого 2022 року по «23» травня 2022 року Договір набуває чинності з моменту його укладання (підписання сторонами). У разі невиконання / неналежного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань передбачених договором, дія даного Договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному в п.7.3. Договору, пеня за неналежне виконання Позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі визначеному п.8.3 Договору до повного розрахунку за Договором. Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків (Додатку №1 до даного Договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом. У пункті 7.3 договору № 23-02-22-01-0 сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення Позичальником графіку розрахунків, а саме: неповернення суми кредиту та нарахованих відсотків, штрафів, пені у строк визначений пунктом 1.5 договору, з наступного дня після закінчення строку Позичальник сплачує Кредитодавцю відсотки за неправомірне користування кредитом (проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання) у розмірі 720 відсотків річних. За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми позики настав 23 травня 2022 року і саме в межах цього строку ТОВ «Гелексі Фінанс» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом на підставі пунктів 1.5, 7.1 кредитного договору по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону. Статтею 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Вимога щодо нарахування та стягнення 720% річних ґрунтується на положеннях п. 7.1 укладеного між сторонами договору № 23-02-22-01-0. Відповідно до вказаного пункту сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки, передбачені графіком розрахунків; з наступного дня кредит за договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком; протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720% річних за користування кредитом. Зважаючи на зміст вказаного пункту договору, зазначені в ньому відсотки нараховуються за користування хоча і простроченим, але кредитом, тобто в межах дії кредитного договору, що не може бути тотожним встановленому статтею 625 ЦК України обов`язку сплати коштів за користування чужими коштами. Крім того, відповідно до пункту 1.5 кредитного договору після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному, в пункті 7.3 договору (тобто у розмірі 720 % річних), пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі, визначеному пунктом 8.3 договору до повного розрахунку за договором. Отже, сторони дійшли згоди про те, що після закінчення строку позичальник сплачує кредитодавцю відсотки за неправомірне користування кредитом (проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання) у розмірі 720 % річних. Тобто, кредитним договором передбачені проценти за неправомірне користування кредитом як плата, яка встановлюється позивачем за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У цьому випадку позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом (за прострочення виконання грошового зобов`язання), оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, сторони чітко визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за користування кредитом, а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Разом із тим, відповідно до пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 17 березня 2020 року № 533-IX (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. На підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами), «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року №392 (із змінами), «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641 (із змінами) та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року №1236 (із змінами) з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України діяв карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, враховуючи пункт 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] , яка є споживачем фінансових послуг, на користь позивача процентів за неправомірне користування кредитом в сумі 81 466,67 грн та штрафу за порушення умов договору застави транспортного засобу від 23 лютого 2022 року у розмірі 126 000,00 грн. Щодо позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним Обґрунтовуючи підстави позову, [PERSON] посилалась на те, що пункти 1.8.2.2, 1.8.2.3 та 1.8.2.4 укладеного між нею та ТОВ «Гелексі Фінанс» кредитного договору містять несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, встановлено її обов`язок сплачувати проценти та пеню, що в цілому перевищує 50 % вартості наданих кредитних послуг. Позаяк, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Пункти зазначеного оскаржуваного договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору є несправедливими та суперечать принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та її, як споживача послуг банку, обов`язків, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором. Вона не могла у повній мірі розуміти зміст всіх положень договору. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 сформульовано висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до підписання кредитного договору була ознайомлена зі всіма суттєвими його умовами, що стало наслідком укладання договору про надання коштів у позику від 23 лютого 2022 року № 23-02-22-01-0. [PERSON] була повідомлена про фінансову послугу, що пропонується, із зазначенням її вартості, порядку сплати податків та зборів, порядку здійснення розрахунків, урегулювання спірних питань, розмір винагороди фінансової установи, наявні та можливі схеми кредитування та інше, та було надано відповідачам паспорт споживчого кредиту № 23-02-22-01-О. При укладенні договору [PERSON] ознайомилась та підписала паспорт кредиту, в якому доведено до її відома інформацію про кредит згідно з Законом України «Про споживче кредитування». Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, можна встановити, що відповідно до пп.11.4 кредитного договору підписанням цього договору позивач підтверджує, що інформація, зазначена в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» йому надана, Позивач повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачем суті фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею. Крім того, оспорюваний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, [PERSON] була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її особистим підписом у договорі. За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладання кредитного договору, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15, Верховного Суду у постанові 26 червня 2024 року у справі № 523/18001/18. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору за обставинами, які викладені [PERSON] у позовних вимогах. Позичальник не довела факт укладення цього правочину на умовах, що обмежують її права? як споживача, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, [PERSON] під час укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов, договір містить інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору. Виходячи з викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання недійсними кредитного договору у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягає частковому задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 714,54 грн.

Outcome: partial