Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором про надання послуг б/н від 23.09.2021 у розмірі 449\~563,62 грн, а також судовий збір у розмірі 4495,64 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2021 між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання послуг з ремонту. Позивач зазначає, що виконав всі ремонтні роботи, що були обумовлені відповідно до договору. Відповідно до договору субпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт з поточного ремонту від 20.10.2021 ФОП [PERSON] було виконано ремонтні роботи робітниками у квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В подальшому позивач звернувся до [PERSON] щодо здійснення розрахунку за виконані ремонтні роботи та прийняття роботи, однак відповідачка відмовилась здійснити розрахунок за виконану роботу та повідомила, що її не влаштовує якість виконаних робіт. Позивач вказує, що план робіт виконаний в повному обсязі та відповідно до домовленостей. Відповідно до акту виконаних робіт від 12 жовтня 2021 року, з урахуванням сплачених замовником сум, заборгованість за договором складає 449\~563,62 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. 20.06.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідачка визнає укладення договору, проведення демонтажних робіт, отримання позивачем від відповідачки грошових коштів, однак не погоджується з конкретно виконаними роботами позивачем, оскільки вона не є фахівцем в галузі будівництва. Вказав, що позивач жодного разу не узгоджував та не повідомляв відповідачку про ціни на свої послуги і жодного разу до звернення до суду не надавав акти виконаних робіт. Жоден акт не містить підпису відповідачки. Позивач не надав докази, що ціни були узгоджені з відповідачкою та не надав докази того, що сума його вимог ґрунтується на цінах, які склались на аналогічні послуги позивача станом на момент укладення договору. Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів щодо об`єму виконаних позивачем робіт, ціни цих робіт, закупівлі матеріалів та ціни цих матеріалів та використання цих матеріалів при ремонті квартири відповідачки. Встановити такі дані без проведення експертизи неможливо, а позивач не ставить такого питання перед судом. Також зазначив, що витрати відповідачки складаються з оплати гонорару адвокату в розмірі 67\~000,00 грн. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 у справі відкрито провадження, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року провадження відновлено. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які понесла відповідачка. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. ст.1, 3 ЦК України, ст. ст.2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Судом встановлено, що 23 вересня 2021 року між [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] (Замовник) було укладено договір по надання послуг (далі Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору за завданням Замовника Виконавець надає Замовнику послуги з ремонту в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору Замовник зобов`язаний приймати від Виконавця послуги, що надаються Договором та оплачувати надані Виконавцем послуги на умовах та в порядку, визначеному Договором. Відповідно до п. 6.3 Договір набирає чинності з моменту підписання. перелік виконаних робіт Виконавцем передбачений п. 6.6 Договору та включає ремонтні роботи каналізації та шпаклювання стін, укладка плитки та ламінату. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією і породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, і творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення і Цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Позивач звертаючись з позовом до суду зазначив, що відповідачка не здійснила повний розрахунок за виконані позивачем роботи. За ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до змісту ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах наданих послуг. Відповідно до пункту 4.2 договору акт про надані послуги підписується сторонами до___ числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавались послуги. До матеріалів справи долучені акти виконаних робіт, які не підписані відповідачкою, тому суд не може приймати такі докази як доказ проведення робіт належної якості та в обсязі, вказаному у відповідному акті. До того ж суд зазначає, що ухвалою від 29 квітня 2024 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, однак 02.07.2024 матеріали справи повернулись до суду без виконання експертизи, оскільки, як зазначено в повідомленні про неможливість надання висновку експерта № 4342, не отримано відповідь на клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. Тому суд позбавлений можливості визначити вартість та обсяг фактично виконаних позивачем робіт. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, §23). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved