Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті покійний заповіту не залишав. Крім позивача, інших спадкоємців за законом немає. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. З метою оформлення своїх спадкових прав на вищевказаний житловий будинок позивач звернувся до приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Гута А. П. Однак, 19 жовтня 2024 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, які засвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно та рекомендовано звернутися до суду. Так як єдиним засобом захисту порушеного права є судовий захист, [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Будь-яких інших процесуальних дій у справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та вчасно, причини своєї неявки суду не повідомив. 24 березня 2025 року подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 26). Представник відповідача Турійської селищної ради Волинської області Безсмертний Олексій Миколайович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та вчасно, причини своєї неявки суду не повідомив. 12 березня 2025 року подав заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти задоволення позову, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 25). Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (№ 435-IV), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (№ 1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України (№ 435-IV) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Мокрецької сільської ради Турійського району Волинської області, актовий запис № 26 (а. с. 8). Згідно частин першої-другої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивач у справі є спадкоємцем першої черги, як син померлого. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 червня 1955 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною другою статті 553 ЦК УРСР визначено, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно запису в погосподарській книзі по селу Турія за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] належав, побудований в 1950 році, житловий будинок, який знаходиться в селі селі Турія Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, в якому останній проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті - [INFO] . Крім покійного, у вказаному житловому будинку проживала та була зареєстрована його невістка - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] Мокрецькою сільською радою Турійського району Волинської області не посвідчувався. В управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] вступив його син - позивач [PERSON] , котрий проживав та проживає в належному його батькові житловому будинку. Зазначене підтверджується відповідною довідкою № 311, виданою 16 жовтня 2024 року Турійською селищною радою Волинської області (а. с. 9). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78811742, виданого 19 жовтня 2024 року Приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області, за № 106/2024 заведено спадкову справу щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а. с. 11). Щодо спірного житлового будинку, за заявою спадкоємця - позивача у справі про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, нотаріусом 19 жовтня 2024 року постановлено про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подано документів, які підтверджують право власності спадкодавця - померлого [INFO] [PERSON] на належне йому майно (а. с. 12). Зазначені обставини справи також підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 106/2024 щодо майна померлого [PERSON] . Відповідно до повідомлення Комунального підприємства «ВОЛИНЬПРОЕКТ» Волинської обласної ради № 1238/01-04 від 12 березня 2025 року, державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилася (а. с. 30-37). Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець, вчиняв дії щодо оформлення спадкових прав, однак з незалежних від нього обставин не може отримати свідоцтво про право власності. Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до частин другої-третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На час побудови житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, належного спадкодавцю [PERSON] , питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 1268 та частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини і відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на саму спадщину. 06 лютого 2025 року на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт з реєстраційним номером [NUMBER] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., допоміжною площею 31,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня Г-1, хлів Б-1, хлів В-1. Згідно висновку оцінювача № 46, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, станом на 14 лютого 2025 року, становить 53 573 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні (а. с. 13-15, 16). Згідно довідки-витягу № 274 від 10 вересня 2024 року з погосподарської книги № 9 села Турія на 2021-2025 роки, виданої Турійською селищною радою Волинської області, за номером об`єкта погосподарського обліку № 0022-1 знаходиться побудований у 1950 році житловий будинок, власником якого був [PERSON] (а. с. 17). [PERSON] , як син покійного, та, відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем першої черги, належним чином не може оформити право власності на вказане спадкове майно в позасудовому порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та зареєстрованого права власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 1 від 30 травня 2008 року передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення такого питання за правилами позовного провадження. Оскільки, в цьому випадку, питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом. На підставі наведеного, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved