Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

03 квітня 2025 року заявник [PERSON] через свого уповноваженого представника - адвоката Костенка О.М., звернувся до суду із зазначеною вище заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Луганськ Луганської області, Україна. В обґрунтування позову зазначає, що він, [PERSON] , народився [INFO] . Його батьками в свідоцтві про народження записані: батько - [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), мати - [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ). Разом зі своїми батьками заявник проживав в [ADDRESS] . 19 лютого 2014 року розпочалась окупація російською федерацією окремих територій та 27 квітня 2014 року відбулося незаконне самопроголошення «Луганської Народної Республіки». У 2017 році заявник переїхав з м. Луганськ в с. Жуківка та був взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа. Батьки заявника залишилися проживати в м. Луганськ за місцем своєї реєстрації. [INFO] , на тимчасово окупованій території України у місті Луганськ Луганської області, померла мати заявника [PERSON] , [INFO] . Даний юридичний факт встановлений у рішенні Згурівського районного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі № 365/349/23. [INFO] помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України у місті Луганськ Луганської області, на території незаконної самопроголошеної влади «Луганської Народної Республіки» в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правий режим на тимчасово окупованій території України». Про смерть батька заявник дізнався від знайомих [PERSON] та [PERSON] , які знаходяться на окупованій території, були присутні час поховання та надіслали заявнику фото могили батька, який похований поряд з могилою його матері. Враховуючи, що у заявника відсутнє свідоцтво про смерть його батька, видане державним органом України, заявник не має можливості зареєструвати його смерть у відповідних органах державної реєстрації. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та вирішення в подальшому питання щодо вступу в спадщину та оформлення належним чином спадщини. Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, задоволено клопотання про витребування справи № 365/349/23 для огляду в судовому засіданні. У судове засідання заінтересована особа - Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіо\-нального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. 08.04.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява, у якій заінтересована особа в особі керівника [PERSON] просить проводити розгляд справи без їх участі не заперечує проти заявлених вимог. У судовому засіданні 09.04.2025 представник заявника [PERSON] заявив усне клопотання про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердити обставини, на які заявник посилається у своїй заяві. Суд задовольнив клопотання представника заявника. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі та просили її задовольнити. Представник заявника просив оглянути у справі № 365/349/23, яка витребовувалася для огляду в судовому засіданні за його клопотанням, копію свідоцтва про смерть [PERSON] на предмет того, чи є в ньому зазначення особи, кому це свідоцтво видавалося, оскільки це свідоцтво отримував батько заявника [PERSON] , копії фотографій могили матері заявника - [PERSON] , а також оригінал рішення, копія якого додана до заяви. Свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , показала, що вони із заявником [PERSON] з 08.08.2020 року перебувають у шлюбі. Заявника знає давно, разом працювали та у 2017 році виїхали з м. Луганськ. Також знала батьків заявника, які залишилися проживати на тимчасово окупованій території в м. Луганськ. Мати заявника [PERSON] померла у 2021 році у м. Луганськ та похована на місцевому кладовищі у м. Луганськ. Батько заявника [PERSON] помер [INFO] у м. Луганськ Луганської області. [INFO] йому виповнилося 90 років. Її матір, яка теж проживає в м. Луганськ, та з якою свідок підтримує контакти, підтримувала спілкування з батьком заявника, проте у останніх розмовах перед 14.01.2025 мати їй казала, що батько заявника не відповідає на дзвінки. А увечері [INFO] [PERSON] , яка є далекою родичкою її чоловіка та проживає в м. Луганськ, повідомила їм, що батько заявника помер уві сні та готуються похорони. Пізніше [PERSON] , син [PERSON] , через соцмережу Телеграм, розповідав їм як пройшли похорони та надіслав фото могили батька заявника. Свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , показала, що заявник [PERSON] є її вітчимом, та вона проживає разом з ним та матір`ю - [PERSON] . Свідок знала батьків заявника, які проживали у м. Луганськ. Мати заявника [PERSON] померла у 2021 році, а батько - [PERSON] помер [INFO] у віці 90 років. Обоє померли у м. Луганськ та поховані на місцевому кладовищі. Про смерть [PERSON] свідок дізналася від свого вітчима, якому 14.01.2025 увечері подзвонили та повідомили про смерть його батька. А через декілька днів їй про це казала бабуся [PERSON] , яка також проживає в м. Луганськ та з якою свідок підтримує контакт через соцмережу Телеграм. Пізніше вони з вітчимом та матір`ю ходили до місцевої церкви, замовляли поминальну службу за батьком вітчима та відносили панахиду. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), [INFO] , та [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), [INFO] (копії паспортів - а.с. 10, 18, копія свідоцтва про народження (російською мовою) - а.с. 12, копія рішення суду - а.с. 13-17). Заявник [PERSON] є внутрішньо переміщено особою (копія довідки від 01.08.2017 № 3220-247 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи). З копій фотосвітлин з місця поховання, доданих заявником до заяви, а також копій фотосвітлин, які містяться у матеріалах справи № 365/349/23 та були оглянуті судом в судовому засіданні за клопотанням представника заявника, вбачається, що могила [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), [INFO] , розташована поруч з могилою матері заявника - [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), 19.08.1935-11.11.2021, та ці могили мають спільне огородження (а.с. 20, 21 - копії фотосвітлин). Факт смерті громадянина України [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ), [INFO] , який помер [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Луганськ Луганської області, крім показань свідків та копій фото світлин з місця поховання, також підтверджується паперовими копіями (роздруківками) електронної переписки в соціальній мережі Телеграм (а.с. 22-24). Встановлення факту смерті [PERSON] має значення для заявника, в тому числі для оформлення його спадкових прав після смерті батька, як спадкоємця першої черги. Аналіз документів, представлених заявником, свідчить про те, що для підтвердження факту смерті його батька [PERSON] відсутній документ, що підтверджує факт смерті відповідно до вимог, визначених Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5. Також, заявник позбавлений можливості отримання документів, що підтверджують смерть його батька, виданих органами окупаційної влади. Суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації іншими особами своїх прав. В силу ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно з роз`ясненнями у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Луганськ Луганської області, тому за встановлених обставин неможливо провести реєстрацію факту її смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved