Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Зміст позовних\~вимог та\~позиції учасників\~справи У грудні 2024 року Акціонерне \~товариство «КРЕДОБАНК»\~(далі АТ«КРЕДОБАНК»)\~ звернулося\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» (далі- ТОВ «А-Транс ЮА»), в якому просив визнати недійсним акт приймання-передачі №427, 428, виданий приватним нотаріусом Романішиним Я.О., яким передано земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, площею 1,06 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Товариству з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» та стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 30 жовтня 2020 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-293464, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 500000,00 грн на строк до 29 жовтня 2025 року на поточні потреби позичальника, за процентною ставкою 35% річних. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, що стало підставою для звернення банку до суду. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2024 року по справі № 680/843/23 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-293465 від 30 жовтня 2020 року станом на 30 листопада 2023 року у розмірі 698943 гривні 23 копійок. У подальшому в процесі виконавчого провадження №75414566 приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. Проте у боржника відсутнє майно на яке можна звернути стягнення, оскільки як стало відомо позивачу 20 лютого 2024 року відповідач [PERSON] на підставі акту приймання-передачі №427,428 передав земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429 Товариству з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА», директором якого є відповідач [PERSON] , а власниками сам же [PERSON] та його дружина [PERSON] . Вважає, що відповідач діяв недобросовісно,оскільки знаючи про розгляд справи про стягнення заборгованості, на шкоду позивачу вирішив відчужити земельну ділянку з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно, що свідчить про фіктивність правочину, що є підставою для визнання його недійним на підставі статті 234 ЦК України. Відповідач [PERSON] через представника [PERSON] подав до суду відзив на позов (хоча документ має назву заява), в якому просив відмовити у позові. Зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Зокрема, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність будь-якої із підстав для визнання фіктивним акта приймання-передачі майна до статутного капіталу, а у позовній заяві викладено лише загальні міркування та припущення позивача стосовно того, що існують підстави для задоволення відповідних позовних вимог. Позивачем не доведено факту порушення прав Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» зі сторони відповідача в частині формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» за рахунок земельної ділянки площею 1,0553 га з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, відносно якої позивач не має будь-якого правового відношення, що в свою чергу, є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Акт приймання-передачі не має ознак правочину у розумінні ст. 202 ЦК України, а є лише первинним документом, тому не підлягає визнанню недійсними. Також зазначив, що цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства,\~оскільки \~ стосується [PERSON] корпоративних прав (частки у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА». Позивач АТ «КРЕДОБАНК» через представника [PERSON] подав до суду відповідь на відзив (хоча документ має назву додаткові пояснення), в якій вказав, що зміст акту приймання-передачі, яким було передано земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429 площею 1,06 га Товариству з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» свідчить про те, що цей акт є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Отже, такий двосторонній акт у даних правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Надані позивачем докази доводить той факт, що [PERSON] діяв не добросовісно, знаючи, що проти нього йде розгляд справи про стягнення заборгованості, усвідомлюючи правові наслідки розгляду справи, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, вирішив відчужити земельну ділянку, яка належала йому на праві власності, та знаючи що в нього та його дружини [PERSON] відсутнє інше майно, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Доводи представника відповідача щодо належності спору до господарського судочинства вважає припущеннями, оскільки цей спір стосується фіктивності правочину, який укладений між фізичною особою та юридичною особою, та взагалі не має відношення до корпоративних прав. Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК»-\~адвокат \~Павленко С.В.\~позовну заяву\~підтримав з\~підстав,\~викладених у\~ній та\~у відповіді\~на відзив. Також зазначив, що на даний час рішення суду не виконане, що не заперечується відповідачами. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились. Представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її та відповідача [PERSON] участі. Представник ТОВ «А-Транс ЮА» у судове засідання не з`явився. Суд здійснював виклик відповідача ТОВ «А-Транс ЮА» за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, 5. До суду повернувся конверт із позначкою «за закінченням терміну зберігання». При вирішенні питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача ТОВ «А-Транс ЮА» суд виходить із того, що вказаний відповідач повинен бути обізнаним про розгляд даної справи. Так, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 753/21967/15-ц (провадження № 61-43936св18) зазначено, що добросовісність учасників судового процесу, зокрема полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та вживати заходи щодо обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судом обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення. Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Керівником ТОВ «А-Транс ЮА» є Бородін О.М., отже останній здійснює самопредставництво юридичної особи. [PERSON] достовірно відомо про розгляд цієї справи, оскільки його інтереси представляє адвокат Савченко О.В., яка належним чином повідомлена про розгляд справи. Крім того судова повістка була направлена на адресу \~місця проживання [PERSON] , що зареєстрована у встановленому законом порядку, проте до суду повернувся конверт із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, [PERSON] \~ на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Отже, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи за відсутності відповідачів. Процесуальні дії у справі 09 січня 2025 року прийнято до провадження справу, призначено розгляд справи по суті за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 28 січня 2025 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неприбуттям відповідачів та відсутністю даних про їх належне повідомлення про час і місце проведення підготовчого засідання. 18 лютого 2025 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із першою неявкою відповідачів. 28 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, у підготовчому засіданні оголошено перерву. 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом 30 жовтня 2020 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-293464, відповідно до умов якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 500000,00 грн до 29 жовтня 2025 року на поточні потреби позичальника, за процентною ставкою 35% річних, що підтверджується кредитним договором (арк.спр. 13-18). 03 листопада 2023 року на адресу проживання позичальника [PERSON] представником кредитора АТ «КРЕДОБАНК» направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-293464, яку [PERSON] отримав особисто (арк.спр.19-24). Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2023 року відкрито провадження у справі № 680/843/23 за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, що підтверджується ухвалою (арк.спр.25). Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2024 року у справі № 680/843/23 позов Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, - стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-293465 від 30 жовтня 2020 року станом на 30 листопада 2023 року у розмірі 698943,23 грн. Рішення набрало законної сили 06 травня 2024 року (арк.спр.27-30). 14 травня 2024 року Новоушицьким районним судом видані виконавчі листи на виконання зазначеного вище рішення суду (арк.спр.33-34). 01 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. на підставі заяв стягувача (арк.спр.31-32) відкрито виконавче провадження № 75414566 на підставі виконавчого листа №680/843/23, виданого Новоушицьким районним судом 14 травня 2024 року про стягнення із [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №CL-293465 від 30 жовтня 2020 року у розмірі 698 943,23 грн, про що свідчить постанова (арк.спр. 35). 16 липня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 774\~817,64 грн (арк.спр.36). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджується наявність відомостей щодо державної реєстрації 23 лютого 2015 року речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, площею 1,06 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Куражинської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області на підставі договору оренди від 01 серпня 2014 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «БІГРАЙЗ-СВ» (арк.спр. 37 на звороті). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна підтверджується, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, площею 1,06 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Куражинської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» 18 квітня 2024 року на підставі акту приймання-передачі, серії та номер 427,428, виданого 20 лютого 2024 року приватним нотаріусом Романішиним Я.О. (арк.спр.38). Даними акта приймання-передачі та грошової оцінки майна від 20 лютого 2024 року підтверджується, що громадянин України [PERSON] передав, а ТОВ «А-Транс ЮА» в особі директора Бородіна Олександра Миколайовича, який діє на підставі Статуту, прийняв до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, площею 1,06 га балансовою вартістю 30\~000 грн (арк.спр.200). Інформація Державного земельного кадастру від 14 листопада 2024 року свідчить, що суб`єктом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429 є Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» (арк.спр.39). Дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Транс ЮА» зареєстроване 19 лютого 2024 року, засновником якого є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] також є керівником даного товариства (арк.спр.40). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою - четвертою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину. Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсним акта прийому-передачі майна до статутного фонду, вчиненого 20 лютого 2024 року, відповідно до якого [PERSON] передав, а ТОВ «А-Транс ЮА» в особі\~директора Бородіна\~Олександра Миколайовича, прийняло до статутного фонду земельну ділянку з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429, балансовою вартістю 30 000 грн. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту. Суд установив, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта від 14 листопада 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером: 6823384500:09:001:0429 передана у власність ТОВ «А-Транс ЮА» (код ЄДРПОУ - 45394728). Тобто, оспорюваний акт за яким [PERSON] передав до статутного фонду ТОВ «А-Транс ЮА», а останнє прийняло земельну ділянку, має ознаки двостороннього правочину, оскільки свідчить про погоджену дію сторін на набуття та припинення цивільних прав та обов`язків. Відтак доводи позивача в цій частині є обґрунтованими. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття заінтересована особа такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному правочині. Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі є: права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, особа вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що оскаржуваний правочин є фраудаторним, оскільки укладений з метою приховування належного відповідачу [PERSON] майна та недопущення звернення стягнення на нього у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Слід зазначити, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України. Для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявності сукупності наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Верховний Суд у справі №904/6251/20 зазначив, що договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику. Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належного йому майна з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (постанова Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у справах №910/7976/17, №299/396/17, №405/1820/17, №922/1903/18 будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення правочину був обізнаний про наявність у нього обов`язку про повернення боргу, оскільки 03 листопада 2023 року він отримав досудову вимогу банку про повернення кредитних коштів. Крім того відповідачу [PERSON] було відомо про розгляд справи судом, провадження у якій було відкрито 28 грудня 2023 року. Водночас державна реєстрація юридичної особи ТОВ «А-Транс ЮА», засновниками якої є [PERSON] та його дружина [PERSON] , відбулась [INFO] , а передача [PERSON] майна до статутного капіталу ТОВ «А-Транс ЮА» здійснена 20 лютого 2024 року. Тобто відчуження нерухомого майна здійснювалось після настання строку виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів, після направлення кредитором вимог про погашення заборгованості за кредитним договором та після відкриття провадження у справі судом, а отже, [PERSON] усвідомлював ризик можливості стягнення заборгованості за рахунок реалізації нерухомого майна, що дає підстави для висновку про наявність умислу в діях [PERSON] . На даний час рішення суду у справі № 680/843/23 не виконано, що не заперечується відповідачами. Проте [PERSON] не втратив фактичного контролю щодо нерухомого майна, оскільки [PERSON] та ТОВ «А-Транс ЮА» є пов`язаними особами в розумінні ПК України (підпункт 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, [PERSON] при здійсненні відчуження на користь пов`язаної особи ТОВ «А-Транс ЮА» належного йому нерухомого майна за актом прийому-передачі від 20 лютого 2024 року у статутний капітал ТОВ «А-Транс ЮА» діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача (який в даному випадку є його кредитором), а тому такі дії вчинено з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, що безумовно свідчить про порушення прав позивача як кредитора. Відтак суд вважає, що позивач довів відсутність в учасника правочину [PERSON] наміру створити юридичні наслідки, а відповідачі цю обставину не спростували. Також суд вважає доводи представника відповідача [PERSON] про належність цього спору до господарського судочинства помилковими, виходячи із усталених в судовій практиці Верховного Суду висновків та наступних обставин. Згідно з визначеннями статті 45 ГПК, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. ГПК України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 3, 4, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу). Натомість відповідно до положень статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду вже розглядала питання предметної та суб`єктної юрисдикції спорів у справі за позовом стягувача у виконавчому провадженні про визнання недійсним договору відчуження/продажу боржником власних корпоративних прав, що був укладений з метою ухилення від виконання судового рішення у справі (постанова від 04.09.2019 у справі № 927/90/19). Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі зробила висновок, що спір ґрунтується на правовідносинах, які не мають господарсько-правових ознак. Позов у справі направлений на захист прав позивача, як стягувача у виконавчому провадженні, щодо майна (частки в ТОВ) боржника, яким останній розпорядився, відчуживши його іншій фізичній особі. Тому вирішення цього спору має здійснюватися за нормами Цивільного процесуального кодексу України. Судова практика Верховного Суду у вказаній категорії спору є усталеною (постанова від 22.10.2024 у справі № 904/4459/23, постанова від 12.03.2024 у справі № 914/1229/23, постанова від 30.11.2022 у справі № 910/4219/22, постанова від 10.11.2021 у справі № 910/6503/21, постанова від 15.08.2023 у справі №755/1637/21). Як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі, вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «А-Транс ЮА» обґрунтовані тим, що спірний акт прийому-передачі, укладений з метою виведення відповідачем [PERSON] нерухомого майна з-під можливого звернення стягнення у межах відкритого виконавчого провадження №№75414566 щодо [PERSON] . Вказане свідчить про те, що у позивача існує цивільний інтерес до майна боржника [PERSON] не як до співзасновника товариства й не в межах корпоративних правовідносин. Отже, заявлений спір ґрунтується на правовідносинах, направлених на захист прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні №75414566 щодо майна відповідача [PERSON] , яке він вніс до статутного капіталу ТОВ «А-Транс ЮА», співзасновником якого він є. Отже, правовідносини сторін не мають ознак господарсько-правових, тому вирішення цього спору має здійснюватись за нормами ЦПК України. Відтак, суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат З урахуванням\~положень ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК,\~ задоволення\~позову,\~ судовий\~збір,\~який був\~сплачений за\~подання позовної\~заяви \~у розмірі\~3\~028\~грн,\~слід стягнути\~із відповідачів у рівних частинах - по 1514 грн з кожного.

Outcome: approved