Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 26.12.2023 звернувся до суду з указаним позовом, уточнивши його востаннє 17.10.2024, та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальні збитки, завдані внаслідок злочинних дій останнього, у розмірі 344117,00 грн, моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позову зазначив, що 23.01.2023 близько 15 год. 30 хв., у межах нерегульованого перехрестя автодороги О-101605 сполученням м. Узин м. Обухів та автодороги О-101606 сполученням с. Степок- с. Германівка в Обухівському районі Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів Ford Probe, р/н [NUMBER] , та Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] . Вироком Обухівського районного суду Київської області від 19.05.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Указаним вироком із речового доказу, автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] , знято арешт та повернуто власнику - [PERSON] . Унаслідок вказаної ДТП, належний позивачу транспортний засіб був пошкоджений, згідно з експертним висновком, вартість матеріального збитку складає 330117,00 грн. Додатково за проведення судової експертизи позивачем сплачено 14000,00 грн, що позивач просить стягнути на свою користь з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн, яка полягає у тому, що більше року він не може користуватися належним йому майном, та фактично обмежений у звичайній можливості пересуватися власним транспортом, що спричиняє стрес та роздратування. Унаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП у позивача з`явилися постійні переживання та турботи, пов`язані з пошкодженим автомобілем та необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав. Ухвалою суду від 16.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази. Ухвалою суду від 19.03.2024 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 10.03.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Представником позивача [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. Третя особа: ТДВ СК «Альфа-Гарант» участі представника у судовому засіданні не забезпечила, заяв, клопотань та письмових пояснень не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалити в справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку позивача та його представника проти заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, закріплено в ч. 1 ст. 15 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання деліктної відповідальності за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Вироком Обухівського районного суду Київської області від 19.05.2023 (справа №372/1276/23) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік із покладенням обов`язків ст. 76 КК України, стягнуто на користь держави у відшкодування процесуальних витрат - вартість проведення судових експертиз 1700,00 грн. Із речових доказів: автомобілів марки Ford Probe, р/н [NUMBER] , та Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] , знято арешт та повернуто власникам (а.с.10-11). Судом встановлено, що 23.01.2023, близько 15 год. 30 хв., водій [PERSON] , у світлий час доби, за сприятливих погодних умов, сухому асфальтному покритті, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] , без пасажирів, рухався прямо автодорогою «О-101606», сполученням «с. Степок - с. Германівка» Обухівського району Київської області в межах нерегульованого перехрестя, з автодорогою «О-101605», сполученням «м. Узин - м. Обухів», в напрямку до села Германівка, Обухівського району, Київської області. Під час руху водій [PERSON] , не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважний під час керування транспортним засобом та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів: 16.3 та 16.11 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, не обрав безпечну швидкість руху, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на нерегульоване перехрестя, де не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, з ліва на право відносно його напрямку руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Ford Probe, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався на нерегульованому перехресті по автомобільній дорозі «О-101605», сполученням «м. Узин - м. Обухів» прямо в напрямку від м. Обухів, Київської області, без пасажирів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля Ford Probe, р/н [NUMBER] , [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 2-7 ребер праворуч із наявністю правобічного травматичного гемопневмоторакса, розвитком травматичної підшкірної емфіземи, а також відкритої рани волосистої частини голови, забою коліна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Грубе порушення [PERSON] п. п. 16.3 та 16.11 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, що визначено ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , транспортний засіб марки Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с.8-9). За даними веб-сайту МТСБУ, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, 23.01.2023, діяв поліс № АТ2784710 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним у ТДВ СК «Альфа-Гарант», забезпечений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] . У зв`язку з викладеним, факт завдання шкоди позивачеві [PERSON] із вини [PERSON] , що встановлено під час розгляду кримінального провадження, є преюдиціальними та доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальними правилами, визначеними ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, із урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для визначення вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого власникові транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, р/н [NUMBER] , [PERSON] , унаслідок ДТП, що відбулася 23.03.2023, судом призначалася судова автотоварознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта від 31.07.2024 № 30/07-01, на дату проведення експертизи, 26.07.2024, вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту) становить 330117,00 грн (а.с.69-77). Окрім цього, позивачем також понесені витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 14000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 28.05.2024 № 0.0.3672148112.1 (а.с.105). Уточнивши позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що судовим експертом визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 344117,00 грн, тому він звернувся до суду з даним позовом, обравши захист своїх прав шляхом стягнення спричиненої йому шкоди безпосередньо з винної особи [PERSON] . Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачем [PERSON] , а також беззаперечне право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 330117,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральних страждань, яку він оцінив у 25000,00 грн. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12.07.2007). У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП він більше року не може користуватися належним йому транспортним засобом, та фактично обмежений у звичайній можливості ним пересуватися, що спричиняє стрес та роздратування. Також, у позивача з`явилися постійні переживання та турботи, пов`язані з пошкодженим автомобілем та необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було заподіяно моральної шкоди, яка виразилась у фізичних стражданнях, негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна. Взагалі сам факт пошкодження майна безумовно негативно вплинув на моральний стан позивача та призвів до душевних страждань. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн. Беручи до уваги викладене вище, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 330117,00 грн, моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 3551,17 грн стягнути з відповідача з розрахунку: 1% від суми шкоди, присудженої до стягнення. Окрім того, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті за проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 14000,00 грн.

Outcome: approved