Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2020 року № 127425 в сумі 5200,00 грн, яка складається з: 1000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн. Мотивуючи вимоги наступним. 07 червня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 127425, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в сумі 1000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2% в день або 730% річних. ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом безготівкового переказу. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 5200,00 грн, з яких: 1000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200 грн прострочена заборгованість за процентами. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 127425 від 07 червня 2020 року. 27 лютого 2025 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху. 05 березня 2025 року на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, встановлено відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу строк для подачі до суду відповіді на відзив. 01 квітня 2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що нею позовні вимоги не визнаються в повному обсязі оскільки вона ніколи не мала ніяких відносин ні з ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» ні з ТОВ «ЗАЙМЕР» ні з будь якою іншою фінансовою компанією чи банком щодо надання відповідачу кредитних коштів. Ніколи не входила на сайти ніяких кредитних спілок та не вводила там логінів чи паролів особистого кабінету, а тому не підписувала договорів електронно-цифровим підписом та не отримувала жодних листів на електронну пошту та смс-повідомлень на мобільний телефон з паролями чи кодами. Відповідач стверджує, що про існування у неї кредитного боргу, вона дізналась лише 20 березня 2025 року коли в приміщенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ознайомилась з ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою від ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Відповідач зазначає, що коштів на платіжну банківську карту яка вказана в позовній заяві від ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відповідач ніколи не отримувала, і взагалі дана карта їй не належить та ніколи не належала, точно так як і номер телефону який був вказаний в позовній заяві, з огляду на що вважає, що позовні вимоги не містять належних аргументів, а викладені обставини на яких ґрунтується позовна заява є недоведеними та несправедливими. Відповідач вважає, що позовна заява ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» взагалі не підлягає до задоволення оскільки вона подана з пропуском строків позовної давності визначених законом України. Оскільки з 07.06.2020 р. коли відповідач ніби то уклала кредитний договір № 127425 строком на 30 днів та по 11.02.2025 р. коли ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ » фактично звернулось до суду минуло більше ніж 4 роки. На підставі викладеного відповідач просить в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі в зв`язку зі спливом строку позовної давності передбаченої ст. 257 ЦК України (а.с. 55-60). Також, 01 квітня 2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до вимог ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 127425 від 07.06.2020 та відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 127425 від 07.06.2020 у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 61-66). Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, явку в судове засідання свого представник не забезпечив. Відповідач та представник відповідача, адвокат Яковенко Г.М. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача, адвокат Яковенко Г.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність відповідач та його представника, просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача застосувавши позовну давність. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 610, ст. 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що на підставі договору про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 127425, додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 127425 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту. Сума кредиту становить 1000 грн, строк кредиту 30 днів до 06 липня 2020 року, але в будь якому випадку договір діє до повного виконання сторонами (п.п. 1.2 п. 1 Договору), процентна ставка 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу (а.с. 14-16). Згідно із довідкою про ідентифікацію договір про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 127425, додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту від 07 червня 2020 року № 127425 підписано в електронній формі одноразовим ідентифікатором KL 9645 (а.с. 10). ТОВ «ЗАЙМЕР» перерахувало кошти в розмірі 1000 грн на зазначений у договорі рахунок платіжної картки позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою від 10 січня 2025 року № 670/01 (а.с. 24). Таким чином, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, додатковою угодою № 1, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Згідно з договором факторингу від 28 жовтня 2021 року № 01-28/10/2021, витягу з реєстру боржників до цього договору ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ЗАЙМЕР» і боржниками (а.с. 9, 17-20). Відповідно до виписки з особового рахунку по кредитному договору від 07 червня 2020 року № 127425 та зробленого ТОВ «ЗАЙМЕР» розрахунку заборгованості за Договором № 127425 від 07 червня 2020 року, загальна сума заборгованості станом на 04 грудня 2024 року становить 5200,00 грн, з яких: 1000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200 грн прострочена заборгованість за процентами. (а.с. 9, 39-44). 12 листопада 2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» звернулося до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором (а. с. 8). Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2020 року № 127425, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 у справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, позикодавець ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Зважаючи на належним чином доведений факт отримання відповідачем 1000,00 грн. кредитних коштів за договором про надання фінансового кредиту № 127425 від 07 червня 2020 року, право вимоги за яким перейшло до позивача у справі, вимога останнього про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1000,00 грн підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 127425 від 07 червня 2020 року, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 06 липня 2020 року. Згідно п.1.3 договору про надання фінансового кредиту № 127425 від 07 червня 2020 року, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим договором. В той же час, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1000,00 грн суми кредиту та 600, 00 грн нарахованих відсотків за 30 днів, що складає період кредитування (1000 х 2 % х 30), що разом становить 1600, 00 грн. Підсумовуючи, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК» «КЕШ ТУ ГОУ», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом мотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за фінансового кредиту № 127425 від 07 червня 2020 року в сумі 1600,00 грн. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 127425 від 07 червня 2020 року, суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповнення внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Україні метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територіях України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). В подальшому такий строк дії карантину на території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України було неодноразово продовжено, та діяв до 01.07.2023 року. Також, 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнних стан по всій території України, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 24.02.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України № 64/2022. В подальшому такий строк дії воєнного стану в Україні відповідно до Указів Президента України та Верховною Радою України (шляхом прийняття відповідних Законів України) було неодноразово продовжено, та діє по теперішній час. Законом України від 15 березня 2020 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року по справі № 679/1136/21. Отже, строк позовної давності в даній справі слід вираховувати щодо кожного окремого платежу відповідно до «Графіку платежів». Строк позовної давності щодо першого платежу (08.06.2020 року) припадає на 08.06.2023 року, а відповідно до п. 12 та 19 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану перебіг такого строку зупиняється, а тому строк позовної давності по даній справі не є пропущеним і суд не може застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 127425 від 07 червня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «ФК»«КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10500,00 грн підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року з переліком видів послуг адвоката, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладеною 27 грудня 2024 року (а.с. 11-13), актом отримання правової допомоги від 31.03.2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Пархомчуком С.В., в загальній сумі 10500,00 грн, а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи (а.с. 73), рахунком 31.03.2025-15 згідно якого розмір правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 31.03.2025 року складає 10500,00 грн (а.с. 75), платіжною інструкцією № 37165 за якою ТОВ «ФК» «КЕШ ТУ ГОУ» перераховувало [PERSON] оплату за правничу допомогу згідно рахунку 31.03.2025-15 в сумі 10500 грн (а.с. 74). Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольняє заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10500,00 грн підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК»«КЕШ ТУГОУ» пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 3230,77 (1600 / 5200 х 10500 = 3230,77) грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. (а.с. 6) Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 745,35 (1600 / 5200 х 2422,40 = 745,35) грн пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial