Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

17 липня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 414048614 від 12 березня 2020 року у розмірі 24534 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 березня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка уклали кредитний договір № 414048614 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало останній грошові кошти в сумі 9700 грн на банківську карту № [NUMBER] , проте відповідачка належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. За договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 та додаткових угод до нього про продовження строку дії між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» останній набув право вимоги до відповідачки за кредитним зобов`язанням на загальну суму 23379,70 грн. 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 та додаткових угод до нього відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідачки на загальну суму 23379,70 грн. 14 лютого 2022 року між позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі і за кредитними зобов`язаннями відповідачки, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь вказану суму заборгованості разом з понесеними судовими витратами: судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн. 07 серпня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки та зміну прізвища з 03.01.2023 року на « [PERSON] » провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11 листопада 2024 року відповідачка [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши на те, що позивач надав суду документи не оформлені належним чином, зокрема, договори факторингу, додаткові угоди до них та реєстри боржників не містять усіх необхідних реквізитів сторін, дат складання документів, відомостей про боржника та його реквізити, а також позивач не надав докази оплати за договорами. Крім того, кредитний договір укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою 12 березня 2020 року, тоді як договір факторингу між кредитодавцем та ТОВ «Таліон Плюс» - укладений 28 листопада 2018 року, у зв`язку з чим право вимоги останнім до боржниці набуто не було, оскільки на той час її не існувало взагалі, та відповідно не могло бути передано у подальшому, зокрема і позивачеві. Тому позивач не надав суду доказів переходу до нього права вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідачки від 12 березня 2020 року. 31 січня 2025 року у відповідь на відзив представник позивача надав додаткові пояснення щодо переходу право вимоги по факторинговому ланцюгу від первісного кредитодавця до позивача, зазначивши, що оплата за договорами факторингу не є предметом даного спору, у витягах з реєстрів прав вимоги, які надані суду, наявні усі відомості про боржницю. У договорах факторингу чітко зазначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимоги або акту прийому-передачі такого реєстру, тому позивач довів факт переходу до нього права вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідачки від 12 березня 2020 року. Неповідомлення боржницю про зміну кредитора не звільняє її від обов`язку погашення кредиту. Сторони в судове засідання 31 березня 2025 року не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, та підтримання позовних вимог. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Судом враховується також судові повістки у електронному вигляді, надіслані на електронну пошту, зазначену відповідачкою у заяві під час звернення до суду. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 12 березня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний договір № 414048614 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідачка на офіційному сайті товариства - www.moneyveo.ua після ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику й Паспортом споживчого кредиту подала відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Після перевірки\~персональних даних\~та погодження\~Товариством заявки\~відповідачка підписала\~Кредитний договір\~електронним підписом,\~створеним за\~допомогою одноразового\~персонального ідентифікатора 53PAKY85. Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, які розміщені на вебсайті, повністю приймає їх умови, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору [PERSON] здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, без чого укладення було б неможливе. За умовами договору кредитодавець надав відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9700 грн, перерахувавши 12 березня 2020 року гроші на її банківську карту № [NUMBER] , а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Кредитна лінія надавалася строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 11 квітня 2020 року, на таких умовах: за користування кредитними коштами нараховуються проценти щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, у випадку користування кредитом понад встановлений договором строк умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальниця зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом. Відповідачка користувалася кредитними коштами, але свої зобов`язання щодо погашення основної суми боргу за кредитним договором та сплати відсотків за користування кредитом не виконувала. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2023 року і № 32 від 31 грудня 2023 року, якими строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 85 від 23 червня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 23379,70 грн, з яких 9700 заборгованість за тілом кредиту, 13679,70 грн заборгованість за відсотками. Отже, право вимоги за кредитним договором № 414048614 від 12 березня 2020 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 23 червня 2020 року на підставі підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 85, що засвідчує передачу права вимоги до боржників згідно з реєстром, зокрема і до відповідачки. 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01. Додатковими угодами до нього № 2 від 03 серпня 2021 року, № 3 від 30 грудня 2022 року строк дії договору продовжено до 30 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (з урахуванням додаткових угод) від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 24534 грн, з яких 9700 заборгованість за тілом кредиту, 14834 грн заборгованість за відсотками. 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 14/02/2022-01, за умовами якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 24534 грн відповідно до реєстру права вимоги № 1 від 14 лютого 2022 року. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). З виписки з особового рахунку вбачається, що відповідачка використала кредитні кошти за призначенням. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитом в розмірі 24534 грн підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. Посилання відповідачки на не доведення позивачем переходу до нього права вимоги спростовується положеннями договорів факторингу, за умовами яких перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами реєстру прав вимог у формі, встановленій у відповідному додатку, після чого фактор стає кредитором стосовно заборгованості боржників та набуває відповідні права вимоги. Витяги з реєстрів прав вимог, надані позивачем, мають усі необідні відомості для ідентифікації заборгованості відповідачки, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові; РНОКПП боржника, номер і дата кредитного договору та сума заборгованості. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження\~витрат правничої\~допомоги позивачем\~надано договір\~надання правничої\~допомоги №\~17/06/24-02\~від 17\~червня 2024\~року,\~укладений між\~позивачем та\~Адвокатським бюро\~«Тараненко та\~партнери»,\~а також\~Додаткову угоду\~№ 3\~від 17\~червня 2024\~року та\~акт прийому-передачі\~наданих послуг\~від 17\~червня 2024\~року,\~в яких\~сторони погодили\~вартість послуг,\~зокрема: усна консультація: 1 год. 500,00 грн; вивчення матеріалів справи: 1 год.- 500 грн; складання позовної заяви: 2 год.- 4000 грн. Отже, враховуючи вказані норми та додані докази про розмір правничої допомоги, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №922/445/19. Згідно зі ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved