Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх доньки [PERSON] , 2017 р.н. Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 21.07.2017 по 21.12.2018, від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з 2018 року сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач самоусунувся від виховання доньки, не цікавиться її здоров`ям та духовним розвитком, , не надає матеріальної допомоги. В 2022 році позивачка одружилася вдруге, дитина проживає в її сім`ї, та вітчим піклується про дитину як батько, має бажання вдочерити дитину. Відповідач не сплачує аліменти, стягнуті за рішенням суду, має значну заборгованість по їх сплаті за тривалий час, в розмірі 114 974 грн. Також відповідач неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за ст. 309 КК України та ст. 130 КУпАП. Посилаючись на наведене вище, просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , 2018 р.н. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді від 04.07.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.09.2024 задоволено клопотання представника позивача та замінено третю особу у справі з служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. 07.01.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, у якому він заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що після розірвання шлюбу за можливості надавав матеріальну допомогу та брав участь у вихованні, а після переїзду позивачки з дитиною в Київ з 2024 року намагається у повному обсязі забезпечити доньку, з травня 2024 року погашає заборгованості по аліментам на значну суму, ставить під сумнів довідку, видану органами ВДВС щодо розміру заборгованості. Вказав, що на даний час проходить службу в ЗС України, має дохід. Вказує, що позов грунтується на непорозумінні між сторонами, доказами не доведено ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам доньки, він не має негативного впливу на дитину, тому задоволення позову було б передчасним. 09.01.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що у відзиві відповідачем не надано доказів на підтвердження приймання відповідачем участі у вихованні дитини, аліменти він у добровільному порядку не сплачував до травня 2024 (до подачі позову про позбавлення його батьківських прав), хоча мав таку можливість, оскільки контракт із ЗСУ уклав 07.12.2022. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Вказала, що через короткий час після народження дитини виїхала від відповідача через протиправну поведінку останнього, тривалий час відповідач повністю не цікавився дитиною, хоча можливість для спілкування була. Щороку влітку дитину привозила до бабусі, матері відповідача, однак останній не вживав заходів для спілкування чи матеріального забезпечення доньки. Після переїзду дитини в Київ відповідач питав щодо побачень та спілкувань, проте не враховував зайнятість дитини в школі та на гуртках. На даний час в дитини з відповідачем відсутній психологічний зв`язок, останній майже не цікавиться її станом та життям. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, вказала, що тривалий час відповідач повністю ігнорує батьківські обов`язки, має заборгованість по аліментам, не забезпечує доньку, не відвідував школи чи дитсадок доньки, не вітав та не дарував їй подарунків. Також притягувався до кримінальної відповідальності. В свою чергу, дитина росте в сім`ї матері та вітчима і не має прив`язаності до відповідача. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє представник, який повідомив про службу [PERSON] в ЗС України. Представник заперечив щодо позову, вказав, що відповідач тривалий час не мав змоги повноцінно виконувати батьківські обов`язки, так як позивачка з дитиною виїхала в м. Дніпро, потім переїхала в Київ. В свою чергу, відповідач служить з 2022 року, тобто фізично не має змоги відвідувати доньку. Вказує, що відповідач категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, так як бажає мати зв`язок з дитиною. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання. 10.04.2025 суд перейшов до стадії прийняття рішення, повідомив про оголошення повного судового рішення 14.04.2025. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.15). На підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.12.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.14). [PERSON] 13.08.2022 зареєстровано шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.08.2022 (а.с.16 зв.). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №318044625 від 19.12.2022, чоловік позивача [PERSON] на праві власності володіє квартирою за адресою: [ADDRESS] , в якій [PERSON] з донькою проживали на момент подачі позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.19). Довідкою УК «Затишок Сервіс» від 01.02.2024 підтверджується, що [PERSON] мешкала з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). З довідки КНП «Дніпровський ЦПМСД №2» амбулаторії ЗПСМ №1 від 21.12.2023 вбачається, що дитина [PERSON] на прийом до сімейного лікаря зверталася у супроводі [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Згідно довідки КЗДО №112 Дніпровської міської ради №73 від 20.12.2023, [PERSON] з березня 2021 відвідувала КЗДО №112 ДМР, за час відвідування дитиною закладу її батько [PERSON] жодного разу не приводив і не забирав дитину, на батьківські збори не з`являвся (а.с.23). Згідно з довідкою №250 від 10.09.2024, [PERSON] навчається в 1-Д класі спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №314 з поглибленим вивченням іноземної мови м. Києва на очній формі (а.с.78). Відповідно до довідки Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м.Київ) від 08.11.2023, станом на 08.11.2023 за [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 95 771,15 грн. (а.с.24). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] від 03.05.2024 встановлено, що за період з вересня 2018 по квітень 2024 відповідачем було сплачено 26 056,30 грн. аліментів на дитину та сукупний розмір заборгованості станом на квітень 2024 становить 114 974,15 грн. (а.с.25-27, 29-31). Банківськими виписками АТ «Ощадбанк» підтверджується перерахунок через мобільний банкінг аліментів на утримання дитини: 22.05.2024 - 7 000 грн., 14.06.2024 - 20 000 грн., 14.07.2024 - 20 000 грн., 16.08.2024 - 6 000 грн., 11.09.2024 - 10 000 грн., а всього - 63 000 грн. (а.с.136-138). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, сукупна сума доходу [PERSON] за 2023 рік становить 342 376,83 грн., за січень-квітень 2024 становить 61 967,96 грн. (а.с.138 зв.-139) Відповідно до довідки Міністерства оборони України від 07.02.2024, матрос [PERSON] перебуває на службі у ВЧ [NUMBER] (а.с.135) 07.12.2024 [PERSON] укладено з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, строком на 3 роки (а.с.133-134). Відео- та фото-записами на флеш-накопичувачі підтверджується спільне спілкування й проведення часу [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] (а.с.172). Висновок служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 21.01.2025 вказує на недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] додо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.) Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її онукою. Коли вони з [PERSON] одружилися, проживали у Києві, але свідок з чоловіком приїздили до [PERSON] в гості. Відповідач фактично не працював. Після народження дитини у [PERSON] були проблеми зі здоров`ям, вона їздила до лікаря, а [PERSON] доглядала дитину. Був такий випадок, коли [PERSON] бив свою маму, [PERSON] заступилася за неї і батько відповідача за це її виганяв з дому, а [PERSON] в цей час спав п`яний, не захищав позивачку. Потім онука зняла квартиру і почала працювати, чоловік їй не допомагав, позивач зустріла [PERSON] і вони почали проживати разом. Відповідач знав, де вони проживали, але допомоги на утримання не надавав. Онука розповідала, що коли [PERSON] підросла, то заїжджала в село до батькової бабусі - [PERSON] .. Коли позивачка проживала в Києві, то був випадок, коли [PERSON] забрав дочку, гуляв з нею і не хотів віддавати, був конфлікт через це. Аліменти він не сплачував, але недавно почав інколи сплачувати. Свідок з чоловіком допомагали позивачці грошима і продуктами харчування, завжди підтримували онуку та її доньку, доглядали за [PERSON] . [PERSON] одружилася вдруге і зараз проживає нормально. Цієї зими свідок була в Києві і в цей час приїздила мама відповідача і щось привозила [PERSON] з Нідерландів. З мамою приїздив і [PERSON] , і його співмешканка, але вони стояли осторонь. [PERSON] спочатку проживала у Києві, потім переїхала до Дніпра , а згодом повернулася до Києва. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється кумою позивачки - [PERSON] її похресниця. За сім з половиною років вона добре знає цю сім`ю - батька [PERSON] бачила лише раз, коли дитині виповнився рік. [PERSON] не забороняла спілкуватися батьку з дочкою. Батьки [PERSON] перестали проживати разом, коли дитині був 1-2 місяці. Під час спільного проживання, [PERSON] неодноразово морально знущався з [PERSON] , в сім`ї були скандали, тому [PERSON] змушена була переїхати від [PERSON] . На 1 рік батько приніс дитині подарунок і 1 кульку. [PERSON] вважає батьком [PERSON] . Свідку відомо, що [PERSON] з дочкою приїздила в село до бабусі відповідача і, можливо, в цей час він частково виконував свої батьківські обов`язки (в цей час з [PERSON] була його співмешканка), та те, що виконавча служба примусово стягує з [PERSON] аліменти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає разом із [PERSON] та [PERSON] , більше 6 років він займається і виховує [PERSON] , вона вважає його своїм батьком. Він повністю забезпечує усім [PERSON] . [PERSON] не займався вихованням дитини. Одного разу [PERSON] забрав дитину й не хотів повертати, і позивач з [PERSON] повернули її додому. Також був випадок, коли відповідач приїхав провідати дитину, вони вийшли на зустріч до нього, поговорили, відповідач захотів допомогти матеріально, пішов до банкомату та не повернувся. Також, відповідач приїздив до дитини зі своєю матір`ю, співмешканкою та її дитиною та стояли осторонь, коли бабуся спілкувалася з онукою. Виплачувати аліменти відповідач почав лише після блокування його рахунків. Ніхто і ніколи не приховував місце проживання позивача та їх дитини, в будь-який момент відповідач міг зателефонувати і домовитися про зустріч, спілкування з дитиною, але не робив цього. Дитина ходила в дитячий садочок, зараз ходить до школи, відвідує гуртки, але батько не спілкується з вчителями, не цікавиться навчанням дочки, цим займається свідок. [PERSON] почав писати і телефонувати позивачці, коли вона подала позов про позбавлення батьківських прав. Ще під час спільного проживання позивача та відповідача, [PERSON] вживав наркотики, зраджував дружині, вчиняв насильство в сім`ї, у зв`язку з чим притягувався до відповідальності. З приводу того, що відповідачу забороняють спілкуватися з дитиною, він до органів опіки та піклування та до суду з цього приводу він не звертався, дні спілкування йому не визначалися. Від дружини свідку відомо, що відповідач писав [PERSON] лише з приводу аліментів. Інших доказів по суті позову не надано. Законодавство, оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58 зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 61-36905св18. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Суд враховує, що фактично сторони розірвали шлюб та перестали проживати коли дитина була в дуже ранньому віці. Потім відповідач та дитина з матір`ю проживали в різних містах, а з 2022 року відповідач несе службу в ЗС України. Вказані вище обставини хоч жодним чином і не виправдовують недостатнє спілкування відповідача та дитини чи несвоєчасну сплату аліментів, але, з врахуванням категоричних заперечень відповідача проти позбавлення батьківських прав, періодичні, хоч і зарідкі, ініціативи по зустрічі з дитиною - спростовують твердження про доцільність застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Суд також враховує, що між самим батьками наявні неприязні відносини, дитина проживає в повноцінній сім`ї та має теплі стосунки з вітчимом, має ще малий вік, тому неактивні дії відповідача розцінюються також і як спосіб уникнення негативного психологічного впливу і є в певній мірі позитивними стосовно дитини, яка є ще достатньо малою, щоб робити відповідні висновки щодо стосунків її батьків. Суд також враховує висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 21.01.2025 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , протилежного висновку чи нових доказів, отриманих після затвердження висновку - суду не надано. Доводи про негативні характеристики відповідача через вчинення адмінправопорушень та притягнення до кримінальної відповідальності суд відхиляє, так як в суді не було встановлено обставин вчинення протиправних дій відповідачем щодо дитини чи позивачки, а доказування не може грунтуватися лише на припущеннях та показах свідків, які, вочевидь, більш прихильні до позивачки. Доказів перебування відповідача на обліку в лікаря-нарколога - не надано. Доводи про те, що відповідач по власній ініціативі не бере участь у додаткових витратах на дитину, пов`язаних з її лікуванням чи відпочинком суд відхиляє, оскільки позивачка не позбавлена права звертатися до відповідача з вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, підтверджень ігнорування відповідачем таких вимог - суду не надано. На переконання суду відповідач під час розгляду справи, не зважаючи на неможливість брати безпосередню участь у судових засіданнях через проходження військової служби у лавах ЗСУ, займав активну позицію по відстоюванню своїх прав та інтересів через свого представника, продемонстрував своє бажання виконувати батьківські обов`язки та налагодити процес його подальшої участі у вихованні доньки, що також свідчить про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав на даний час. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №713/63/17, від 23.11.2021 року у справі №592/17972/19 та від 22 лютого 2023 року у справі № 712/13080/20. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини та буде непропорційним втручанням в права відповідача та дитини, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є передчасним. Отже, у задоволенні позовних вимог суд відмовляє. Водночас, на підставі п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та враховуючі правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі №735/308/21 (провадження №61-10098св23), суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] і покласти на орган опіки і піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача. Заяв про розподіл інших видів судових витрат - не надійшло. На підставі викладеного та ст. ст. 150, 155, 157, 164,165, 166 СК України та

Outcome: dismissed