Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.11.2023 [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав власноручно на планшеті Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Також 20.11.2023 відповідач підписав Паспорт кредиту та узгодив з позивачем послугу «Оплата частинами» на наступних умовах: розмір та строк кредиту передбачені Графіком кредиту, процентна ставка 0,12 % річних, платежі здійснюються щомісяця рівними частинами згідно Графіку погашення кредиту. Позивач виконав всі умови договору та надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та Графіку кредиту. Разом з тим, позивачем було встановлено, що відповідач перестав вносити кошти, посилаючись на «спірну» операцію, яка була проведена 20.11.2023 щодо оформлення договору № 23112035312546 «Оплата частинами». В ході перевірки вказаної інформації позивачем встановлено, що 21.11.2023 зафіксоване звернення клієнта [PERSON] , яке було направлено на перевірку фахівцям. В ході перевірки було встановлено, що первинний несанкціонований вхід в акаунт Приват24 клієнта [PERSON] став можливим через підробку сім-картки та компроментацію клієнтом конфіденційних даних (фінансовий номер не змінювався, пароль змінений за допомогою пін-коду картки). Використовуючи вказані дані, треті особи могли отримати доступ до акаунту клієнта [PERSON] та здійснити операцію оформлення кредиту. При цьому вина банку відсутня. За вказаних обставин, відмова відповідач від сплати заборгованості за кредитом є необґрунтованою і суперечить умовам, правилам банку та чинному законодавству. Відповідач станом на 22.07.2024 має заборгованість в сумі 44838,48 грн., яка складається з 44814,73 грн. заборгованості за кредитом та 23,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті та надано відповідачу строк для подання відзиву. 17.12.2024 до суду від представника відповідача адвоката Заболотної Г.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що 20.11.2023 відповідач, намагаючись зайти в додаток Приват24 зрозумів, що через шахрайські дії втратив доступ до додатку. Фінансовий номер телефону відповідача [NUMBER] теж був неактивний. Жодних смс-повідомлень про проведені транзакції за картковими рахунками відповідач не отримував. 21.11.2023 [PERSON] звернувся до відділення банку з метою з`ясування обставин та йому повідомили, що він нібито оформив 20.11.2023 кредит «Оплата частинами» в розмірі 47499 грн. строком на 17 місяців. Підписання паспорту відбулось за допомогою ОТР пароля та банку не відомо яким чином шахраї отримали доступ до додатку Приват24. При цьому банк без відома та згоди [PERSON] збільшив йому кредитний ліміт картки. За вказаним фактом відповідач 21.11.2023 звернувся до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, за якою до ЄРДР були внесені відомості за № 12023020160000575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває на даний час. Також, [PERSON] звернувся до відділення банку з заявою, в якій просив терміново розпочати службове розслідування за фактом шахрайських дій, вчинених невстановленими особами, які безперешкодно заволоділи грошовими коштами 20.11.2023 за його картковими рахунками та вимагав списати заборгованість по вказаному кредиту. Вказаними діями відповідач дотримався вимог Положення і Умов та правил стосовно негайного повідомлення банку та правоохоронних органів про шахрайські дії третіх осіб з його картковими рахунками. За вказаних обставин відповідач не може нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, які відбулись без його волі через шахрайські дії. При цьому позивачем в позовній заяві не доведено, що відповідач сприяв розголошенню своїх персональних даних третім особам. Представник відповідача, посилаючись на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22, стверджує, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Вказані обставини, на думку представника відповідача, свідчать про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача. 13.01.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник пояснив, що в процесі підготовки позовної заяви було встановлено, що відповідач перестав вносити кошти по кредиту, посилаючись на «спірну» операцію, яка була проведена 20.11.2023 - оформлення «оплати частинами» договір № 23112025212546. В ході перевірки даної інформації було встановлено, що 21.11.2023 зафіксоване звернення клієнта [PERSON] , яке було направлено на перевірку фахівцям. В ході вказаної перевірки встановлені наступні обставини. Зі слів клієнта 20.11.2023 надійшов дзвінок від особи, яка представилась працівником «Київстару» та повідомила, що для безпеки та подальшого користування сім-карткою потрібно пройти авторизацію, для якої необхідно озвучити пароль із смс, який був надісланий на його номер, що саме [PERSON] і зробив. В подальшому клієнт дізнався, що його сім-карта (фінансовий номер [NUMBER] ) була заблокована. 20.11.2023 оформлено оплату частинами договір № 23112025312546 на суму 47499 грн. на ім`я [PERSON] за допомогою картки Універсальної [NUMBER]. Підтвердження оформлення договору оплата частинами онлайн відбувається шляхом підтвердження кодом безпеки. Проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки, яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM та встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] не змінювався. 20.11.2023 зафіксовані входи в акаунт [PERSON] з нетипового пристрою та зафіксовано зміну пароля входу в акаунт Приват24. При цьому, згідно даних програмних комплексів банку, при зміні пароля входу в Приват24 клієнта [PERSON] використовувались дані по карті клієнта № [NUMBER], тобто третя особа володіла інформацією щодо ПІН-коду картки. За вказаних підстав, представник позивача, посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справі № 712/9107/18 (постанова від 01.07.2020) та у справі № 235/2054/21 (постанова від 25.01.2023), зазначив, що в даному випадку втрата грошових коштів сталася через власну недбалість та власну бездіяльність відповідача по захисту власних персональних даних та коштів і вина банку в даному випадку відсутня. Представник позивача, зазначає, що наданий відповідачем Витяг з ЄРДР не є доказом вчинення злочину щодо відповідача, оскільки будь-яких доказів винесення вироку або іншого судового рішення, яке набрало законної сили щодо незаконного заволодіння грошовими коштами та здійснення інших незаконних операцій відповідачем не надано. Крім того, представник позивача зауважив, що згідно виписки по рахунку відповідач протягом певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Однак, зважаючи на те, що на даний час відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором з нього підлягає стягненню утворена заборгованість, а відтак представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні, яке відбулось 27.03.2025 представник позивача адвокат Поліщук Т.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що фінансовий номер телефону клієнта [PERSON] не змінювався та в даному випадку відбулась зміна пароля та підробка сім-картки, а тому відсутня вина банку у заволодінні третіми особами грошовими коштами з рахунку відповідача. При цьому відповідач сам передав особисті дані шахраям, назвавши пароль. Також, представник позивача на запитання представника відповідача пояснила, що дійсно банк погодився з тим, що операції за рахунками [PERSON] були вчинені невідомими особами шахрайським шляхом та було встановлено, що вхід в акаунт [PERSON] був здійснений з нетипового пристрою. Разом з тим, для входу в акаунт Приват24 потрібно ввести ПІН-код, однак банку невідомо яку саме інформацію передав відповідач третім особам та чи передавав він свій ПІН-код. Відповідач та його представник адвокат Заболотна Г.В. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача пояснила, що 20.11.2023 відповідач, намагаючись зайти в Приват24 не зміг цього зробити, оскільки на телефоні висвітилось повідомлення про шахрайські дії. Також відповідач зрозумів, що номер його телефону, який є також фінансовим телефоном, заблокований, а тому не міг з нього телефонувати, в тому числі і на гарячу лінію банку 3700. У зв`язку з тим, що вказані події відбулось ввечері, то на наступний день з самого ранку відповідач звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк», повідомивши про шахрайські дії, де було заблоковано карту відповідача. Представник відповідача зазначила, що ніяких дій для збільшення кредитного ліміту відповідач не вчиняв та таке збільшення відбулось без його на те згоди. Працівник банку порадив відповідачу звернутись до поліції, що він і зробив, де за його заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій були внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження. Відповідач в судовому засіданні підтримав пояснення свого представника. На запитання суду повідомив, що на дзвінок особи, яка представилась працівником «Київстар», він повідомив лише пароль, який надійшов у виді смс на його телефон, ПІН-код ні від входу в аккаунт «Приват24», ні від банківської карти він нікому не повідомляв. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 20.11.2023 відповідач [PERSON] за допомогою ОТП пароля підписав Заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с. 23-35). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] 20.11.2023 відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт в сумі 47499,00 грн. (а.с. 22). Також 20.11.2023 відповідач простим електронним підписом підписав Заяву про надання кредиту «Оплата частинами» та Паспорт споживчого кредиту «Оплата частинами» АТ КБ «Приватбанк», за умовами яких [PERSON] надано кредит в сумі 47499,00 грн. на строк 17 місяців зі сплатою мінімального розміру платежу в сумі 2638,83 грн. та сплатою відсотків щомісячно за ставкою 0,01 % від загального розміру кредиту, згідно Графіку платежів (а.с. 36-41). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 20.11.2023 за рахунком відповідача [PERSON] була відсутня будь-яка заборгованість та станом на 22.07.2024 за договором № б/н від 20.11.2023 існує заборгованість в сумі 44838,48 грн., яка складається, з 44814,73 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 23,75 грн. - заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 30). Даними виписки за договором підтверджено, що 20.11.2023 проведено операції щодо переказу з картки № [NUMBER] грошових коштів в сумі 47499,00 грн., зарахування переказу на картку в сумі 2638,38 грн. (а.с. 21). Після 20.11.2023 проведені наступні операції: 20.12.2023 -внесені кошти на картку в сумі 4,75 грн.; 21.12.2023 списання відсотків за користування кредитом в сумі 4,75 грн.; 27.12.2023 - зарахування на поповнення картки в сумі 45,44 грн.; 21.01.2024, 21.02.2024, 21.03.2024, 21.04.2024 та 21.05.2024 - списання відсотків за користування кредитом в сумі по 4,75 грн. Даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 22.11.2023 до вказаного реєстру внесені відомості за № 12023020160000575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вказані відомості внесені на підставі письмової заяви [PERSON] , яка надійшла 21.11.2023 до Могилів-Подільського РВП ГУНП України у Вінницькій області, про те, що невідома особа 20.11.2023 під приводом підключення акції для захисту зв`язку мобільної мережі «Київстар» шахрайським способом здійснивши випуск віртуальної картки номер [NUMBER] , здійснила кілька грошових переказів на загальну суму 49620,00 грн. та взяла кредит на ім`я [PERSON] в магазині «Comfy» на загальну суму 44860,00 грн., оформивши щомісячну оплату в розмірі 2638,00 грн. (а.с. 81). Згідно рапорта оперуповноваженого СКП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Є.Петіна від 31.01.2024, в ході виконання доручення по матеріалам кримінального провадження № 12023020160000575 від 22.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було проведено комплекс заходів направлених на встановлення особи, яка причетна до вказаного правопорушення. В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановити особу, яка шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами [PERSON] в загальній сумі 49620 грн. не представилось можливим. За результатом проведеного тимчасового доступу до інформації по картковим рахунками потерпілого [NUMBER] та [NUMBER] встановлено, що 20.11.2023 в період часу з 17:27 год. по 19:09 год вхід до особистого кабінету інтернет-банкінгу «Приват24» був здійснений з електронного пристрою через мережу інтернет за ІР-адресою [NUMBER] , яка використовувалась для подальшого вчинення протиправних дій, а саме проведення списання коштів з карткового рахунку потерпілого. Згідно даними, які містяться у вільному доступі із застосуванням можливостей Інтернет-ресурсу htpp:www.2ip.ua встановлено Інтернет провайдера ПАТ «ВФ Україна», а також встановлено координати місця знаходження ІР-адреси [NUMBER] , а саме населений пункт м. Львів. Також встановлено, що грошові кошти потерпілого були переведені на картковий рахунок [NUMBER] , який відноситься до рахунків АТ КБ «Глобус» (а.с. 80). Як зазначив в позовній заяві позивач, [PERSON] 21.11.2023 звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» з заявою про здійснення невідомими особами шахрайських дій, які призвели до оформлення на його ім`я кредитного договору «Оплата частинами» та списання грошових коштів з його рахунку. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 11 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Так, на думку суду, наявними у справі доказами, не підтверджено того, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 20 листопада 2023 року щодо оформлення кредиту «Оплата частинами» та перерахування із карткового рахунку грошових коштів. Доводи позивача стосовно того, що саме дії відповідача, в порушення Умов та правил надання банківських послуг, призвели до несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. Позивач не навів конкретні обставини, підтвердженні належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт того, що позивач своїми діями сприяв розкриттю конфіденційної інформації, наслідком чого стало незаконне списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача. Пояснення позивача викладенні у позовній заяві та надані представником позивача адвокатом Поліщук Т.В. у судовому засіданні не мають доказового значення, оскільки не є джерелом доказів. Натомість судом встановлено факт негайного звернення відповідача [PERSON] до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених шахрайських дій з його банківськими рахунками. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була відсутня воля на укладення кредитного договору «Оплата частинами» та вчинення перерахування коштів. Враховуючи викладене, у задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, з урахуванням відмови у позові, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed