Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 30778,56 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 червня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі за текстом - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2084011 (далі за текстом кредитний договір) у електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця, розміщеного за адресою: https://credit7.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало, а [PERSON] отримала кредит у сумі 8300,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 29 липня 2021 року, та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, яка застосовується в межах всього строку кредиту. Відповідно до додаткових договорів до вказаного кредитного договору від 29 липня 2021 року, 28 серпня 2021 року, 09 жовтня 2021 року, 10 листопада 2021 року, було продовжено строк дії вказаного договору з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року, з 28 серпня 2021 року по 28 вересня 2021 року, з 09 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року, з 10 листопада 2021 року по 11 грудня 2021 року. Також, 22 жовтня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі за текстом - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 17579-10/2021 (далі за текстом кредитний договір) у електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця, розміщеного за адресою: https://zecredit.com.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на умовах строковості, зворотності, платності надало кредит у сумі 3300,00 грн. строком на 29 днів, тобто до 19 листопада 2021 року, а [PERSON] отримала кредит у вказаній сумі та зобов`язалась повернути кредит та за користування кредитом сплатити 182,50 % річних від суми кредиту із розрахунку 0,50 % на добу. Відповідно до заявки на відстрочення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було продовжено строк дії вказаного договору до 30 листопада 2021 року. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» виконали умови вказаних кредитних договорів у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлені вказаними кредитними договорами суми грошових коштів, однак [PERSON] не здійснила повернення кредитних коштів, а також не сплатила відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за кредитним договором № 2084011 від 29 червня 2021 року на загальну суму 19575,06 грн., та перед ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» за кредитним договором № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року - на загальну суму 11203,50 грн. Згідно з договором факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ»), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2084011 від 29 червня 2021 року. 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але просила суд про розгляд справи за її відсутності, у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що зазначила у позовній заяві, поданій до суду. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві поспіль неявки відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 07 лютого 2024 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду позовній заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 червня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а. с. 39, 41-42) та [PERSON] , відповідачкою у справі, було укладено кредитний договір № 2084011, згідно з умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало, а відповідачка отримала кредит у сумі 8300,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 29 липня 2021 року, який підписаний електронним підписом позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, яка застосовується в межах всього строку кредиту (а. с. 7-13, 14-15). Укладення Договору здійснювалось сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або Мобільний додаток (пункт 1.1 Договору). Відповідно до пункту 3.1 Договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Згідно з пунктом 10.3 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та припиняється в день повного повернення відповідачкою суми кредиту, процентів за користування кредитом. Відповідно до додаткових договорів до вказаного кредитного договору від 29 липня 2021 року, 28 серпня 2021 року, 09 жовтня 2021 року, 10 листопада 2021 року, було продовжено строк дії вказаного договору з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року, з 28 серпня 2021 року по 28 вересня 2021 року, з 09 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року, з 10 листопада 2021 року по 11 грудня 2021 року (а. с. 17, 18-19, 21, 22-23, 25, 26-27, 29, 30-31). Згідно з Додатком № 1 до кредитного договору № 2084011 від 29 червня 2021 року та додаткових договорів від 29 липня 2021 року, 28 серпня 2021 року, 09 жовтня 2021 року, 10 листопада 2021 року до нього, укладених між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , відповідачкою у справі, які містять таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача), орієнтовна сукупна вартість кредиту склала 13031,00 грн., з якої: сума кредиту - 8300,00 грн., проценти за користування кредитом 4731,00 грн. (а. с. 16, 20, 24, 28, 32). Крім того, 22 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (а. с. 55,56, 57-58) та [PERSON] , відповідачкою у справі, було укладено кредитний договір № 17579-10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на умовах строковості, зворотності, платності надало, а [PERSON] , відповідачка у справі, отримала кредит у сумі 3300,00 грн. (а. с. 44-45, 47). Згідно з пунктом 1.2 Договору кредит надавався строком на 29 днів, тобто до 19 листопада 2021 року. Відповідно до пункту 1.1 Договору відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитами в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а саме 182,50 % річних від суми кредиту із розрахунку 0,50 % на добу. Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1 Договору). Згідно з пунктом 2.1 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до пункту 6.3 Договору сторони домовились, що всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатору, є невід`ємними частинами Договору. Згідно з пунктами 3.1.4 Договору позивач має право без згоди відповідачки поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, у зв`язку з чим відбудеться заміна сторони Кредитодавця за цим Договором. Згідно з Додатком № 1 до кредитного договору № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, який містить графік розрахунків, орієнтовна сукупна вартість за вказаним кредитним договором склала 3778,50 грн., з якої: сума кредиту - 3300,00 грн., проценти за користування кредитом 478,50 грн. (а. с. 46 зворотна сторона). Відповідно до заявки на відстрочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, сторони погодили продовжити строк дії договору на 7 днів, тобто до 30 листопада 2021 року (а. с. 48). Судом встановлено, що вказані кредитні договори були укладеними, кредити були надані позичальниці [PERSON] , відповідачці у справі, виключно за допомогою веб-сайтів кредитодавців, а також сторони вказаних договорів узгодили розмір кредитів, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі [PERSON] , відповідачки у справі, для укладення договорів в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронних підписів одноразовими ідентифікаторами. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», прийняла публічні пропозиції (оферти) та підписала договори (здійснила акцепти пропозицій товариств), тобто договори вважаються укладеними у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочинів та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», отримали її персональні дані та використали їх у власних цілях. Таким чином, сторони Договорів досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали їх у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому кредитні договори № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вказаними Договорами передбачено порядок та умови отримання кредитів, погашення заборгованості за ними, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказані кредитні договори № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, надала згоду на отримання та повернення кредитів і сплату відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаними договорами. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів, наявних у справі, доказом укладення між [PERSON] , відповідачкою у справі, та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитних договорів слугують: кредитні договори № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року та додатки № 1 до них, що підписані з використанням електронних підписів одноразовими ідентифікаторами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з Договором факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а. с. 59, 60, 62-64), позивачем у справі, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за кредитним договором № 2084011 від 29 червня 2021 року на загальну суму 19575,06 грн., з якої: 6580,90 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12994,16 грн. - сума заборгованості за процентами, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників, Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також розрахунком заборгованості (а. с. 33-35, 36, 37, 38). Відповідно до Договору факторингу № 21092022 від 21 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за кредитним договором № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року на загальну суму 11203,50 грн., з якої: 3300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7903,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, що також підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників, Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, а також розрахунком заборгованості (а. с. 50-51, 52, 53, 54). Відповідно до пунктів 1.2. договорів факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року, № 21092022 від 21 вересня 2022 року, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договорів факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року, № 21092022 від 21 вересня 2022 року, набуло право вимоги за кредитними договорами № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, укладеними між первісними кредитодавцями ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредитів та інших передбачених договорами платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитними договорами. Доказів про визнання договорів факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитних договорів № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаних договорах, однак не виконала умови вказаних договорів. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до відповідачки, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості відповідачкою на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредити є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано факт укладення кредитного договору № 2084011 від 29 червня 2021 року між нею та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», кредитного договору № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року між нею та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», внаслідок чого суд вважає укладеними кредитні договори між сторонами. Відповідно до умов укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , відповідачкою у справі, кредитного договору № 2084011 від 29 червня 2021 року, строк, на який надався кредит, становив 30 днів, тобто від 29 червня 2021 року по 29 липня 2021 року, однак його було неодноразово продовжено на 30 днів, а саме з 29 липня 2021 року по 28 серпня 2021 року, з 28 серпня 2021 року по 28 вересня 2021 року, з 09 жовтня 2021 року по 09 листопада 2021 року, з 10 листопада 2021 року по 11 грудня 2021 року. Згідно з умовами укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] , відповідачкою у справі, кредитного договору № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, строк, на який надався кредит, становив 29 днів, тобто від 22 жовтня 2021 року по 19 листопада 2021 року, однак його було продовжено на 7 днів, тобто до 30 листопада 2021 року. Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Доказів на спростування отримання кредитів у сумі 8300,00 грн., 3300,00 грн., [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано. Загальна сума заборгованості за договорами складає 30778,56 грн. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунків заборгованості за кредитними договорами № 2084011 від 29 червня 2021 року, № 17579-10/2021 від 22 жовтня 2021 року, [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано, інші розрахунки заборгованостей на іншу дату за вказаними кредитними договорами суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказані розрахунки приймаються судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 30778,56 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідною платіжною інструкцією (а. с. 1). На підставі статей 11, 207, 208, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved