Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернув з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна подружжя спільною сумісною власністю, в якому просить суд визнати будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за ним право власності на 1/2 частини будинку та земельної ділянки, що за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 01.11.2003 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, та за час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося та рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/2872/23 від 17.10.2023 шлюб було розірвано. Зазначає, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти з відповідачкою було придбано частину будинку та земельну ділянку, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , право власності на які було зареєстровано за відповідачкою, а він як чоловік надав дозвіл на купівлю-продаж вказаної частини будинку. Вказує, що після придбання частини будинку, разом з відповідачкою та дітьми проживали там, за спільні кошти робили ремонт, облаштовували та розбудовували придбаний будинок. Також зазначає, що на цей час разом з синами проживає у спірній частині будинку, а відповідачка після розлучення проживає у нового чоловіка. Вказує, що на цей час не може зареєструватися у спірному будинку, оскільки титульним власником є відповідачка.\~ Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надає згоду на прийняття заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував\~ проти\~ ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача\~ та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.11.2003, про що зроблено актовий запис №235, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. З рішення Костопільського районного суду Рівненської області №564/2872/23 від 17.10.2023 встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16-17). Встановлено, 06.11.2007 під час перебування у шлюбі сторони придбали у власність 59/100 житлового будинку [ADDRESS] , та земельну ділянку (кадастровий номер 5623410100:03:007:0582) під будинком площею 0,0576 га, що підтверджується договором купівлі-продажу частини будинку від 06.11.2007 укладеного між [PERSON] та відповідачкою, витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9, 13). Відповідно до умов вказаного договору у власність покупця відчужено 2-2 та 2-3 жилі кімнати площею 37.8 кв.м., 2-1 коридор, а3 східці, Б літня кухня, б сарай, В погріб, 1/2\~ №1 огорожа, 1/2 І замощення, що становить 59/100 будинковолодіння. Також, з вказаного договору встановлено, що чоловік покупця (позивач по справі) згоден з укладенням цього договору. Встановлено, що право власності на спірну частину житлового будинку та земельну ділянку було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] . Судом встановлено, що після придбання частини будинку позивач з відповідачкою та дітьми проживали у ньому. Разом за спільні кошти робили ремонт та облаштовували житло, розбудовували придбаний будинок, який в кінцевому результаті став складатись з: А-1 житловий будинок, а - прибудова, А-2-житлова добудова, а- вх. сходи, Б-л.кухня, б- прибудова, Д - гараж, Е- вбиральня, Л-вбиральня, 1/2К колодязь, №1-огорожа, №2-ворота. Загальна площа 139,7 кв.м., житлова площа 75,5 кв.м., якому присвоєно адресу [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №321049732 від 25.01.2023 (а.с.11-12). Встановлено, що позивач разом з дітьми проживає у спірній частині будинку, що підтверджується актом про фактичне проживання особи від 26.06.2024 (а.с.7). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірний будинок та земельна ділянка відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя (сторін) та підлягає поділу. Оскільки, добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини (відповідачки) та чоловіка (позивача) є рівними, а тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved