Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачки 20 859, 39 грн. заборгованості за кредитним договором. Посилається в позові на те, що 13 серпня 2021 року між ТОВ» «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою був укладений Кредитний договір №75388398. Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 6 500, 00 грн. під 1,99% в день. Договір був вчинений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття(акцепт)пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після виконання алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі товариства відповідачкою був підписаний договір та зазначено реквізити банківської карти, на рахунок якої кредитодавцем були перераховані кошти, встановлені договором. 22 лютого 202 року між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір №22/02/2022, за яким до нього перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачкою. 10 січня 2023 року був укладений договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідачки за договором №75388398. Станом на час звернення до суду заборгованість за договором відповідачкою не погашена. Загальна сума заборгованості на момент звернення до суду становить 20 859, 39 грн., з яких: -6 500, 00 грн.- заборгованість по кредиту; -14 358, 33 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитного договору,просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 05 грудня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками. Конверт з документами, які направлялися на зазначену відповідачкою адресу при укладенні договору, повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції. Так, ухвала суду про відкриття провадження в справі з копією позову та додатками до нього направлялася відповідачці за вказаною нею у кредитному договорі адресою місця реєстрації. Її адреса реєстрації, зазначена в кредитному договорі, підтверджується і Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживанняз питань реєстрації місця проживання/місця перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні. Направлені судом документи відповідачці повернулися до суду без вручення адресату. З урахуванням цього, суд вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній. Відповідачці був наданий строк для надання відзиву. Відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 13 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою був укладений Кредитний договір №75388398. Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 6 500, 00 грн. під 1,99% в день. Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперт» від 15 жовтня 2024 року грошові кошти були перераховані 13 серпня 2021 року на банківську карту відповідачки [NUMBER] . Договір був вчинений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 22 лютого 202 року між ТОВ» «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір №22/02/2022, за яким право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачкою, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». 10 січня 2023 року був укладений договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідачки за договором №75388398. ( а.с.5; 21 - 22; 35 - 39; 41 - 73 ) Звертаючись до суду, позивач зазначив, що після укладення договорів факторингу відповідачка будь-яких дій, направлених на виконання умов укладеного кредитного договору, не вчинила, заборгованість не погасила. Відповідачка, не подавши до суду відзив, вказаних обставин не спростувала, доказів виконання грошового зобов`язання за умовами укладеного договору не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. ст.11,12 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачкою кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані. В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 ст.517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що сума кредиту за умовами кредитного договору становить 6 500, 00 грн., строк кредитування - 21 день, процентна ставка - 1, 99% в день. Орієнтовна сукупна вартість кредиту на строк кредитування становить 7 452, 72 грн. ( а.с.21 - 22 ) Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи вищевикладене, істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням цього, досягнутої сторонами ціни договору при його укладенні та строку дії договору, до стягнення з відповідачки належить сума не виконаного зобов`язання за умовами договору за обумовлений сторонами строк кредитування. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Звертаючись до суду, позивач надав Договір №01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги, Заявку про надання правничої допомоги №238 від 11 жовтня 2024 року та прас-лист АО «Лігал Ассістанс». Відповідно до витягу з Акту про надання юридичної допомоги від 08 листопада 2024 року позивачу було надано правових послуг на 9 000, 00 грн., в тому числі надання усної консультації та складання позовної заяви. При цьому усна консультація тривала 2 години ( вартість 1 500.00 грн. х 2 = 3 000, 00 грн.) та складання позовної заяви 2 години (вартість 3 000, 00 грн. х 2 = 6 000, 00 грн.). ( а.с.14 - 20 ) Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Не подавши відзив, відповідачка про неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, не заявила. В той же час суд враховує, що в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика, справа не представляє собою будь-якої складності для фахового адвоката, і як для фахового адвоката не потребувала такої кількості часу для надання консультації та складання позовної заяви. Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 865, 48 гр. судового збору.

Outcome: partial