Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача ТОВ "ФК "Кредит-Капітал " - Усенко М.І., звернувся з позовною заявою до Голосіївського районного суду м. Києва, яка сформована в системі "Електронний суд" та просить стягнути відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 03.04.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний Договір про надання споживчого кредиту № 97539539000. Відповідно до умов кредиту банком відповідачеві надано споживчий кредит в сумі 149 999 грн., який останній зобов`язався повернути не пізніше 03.08.2022 разом з іншими платежами, які передбачені умовами вказаного кредитного договору. В подальшому 16.04.2024 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу №269, товариство отримало право грошової вимоги в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 97539539000. [PERSON] свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав, перед первісним кредитором так і перед його правонаступником, як наслідок, виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка становить 260 085 грн. 42 коп., та складається з заборгованості за кредитом в сумі 92 915 грн. 24 коп., та нарахованих відсотків - 167 70 грн. 18 коп. Вказані обставини і слугували підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду. 08.10.2024 ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва справу направлено за підсудністю до Диканського районного суду Полтавської області. 04.11.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 28.11.2024 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання відповідача [PERSON] , здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 03.12.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву в якому, окрім іншого зазначив, що позивачем не надано до суду пояснення щодо суми заборгованості. Яка підлягає стягненню з нього в розмірі 260 085 грн. 42 коп.. Така сума заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач. Відповідач [PERSON] зазначає, що вимога про стягнення зазначеної суми заборгованості, яка є явно завищеною не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності є несправедливо непомірним тягарем для відповідача, тому просить зменшити розмір відсотків до 46 457 грн. 62 коп. З огляду на вказане, відповідач [PERSON] частково погоджується з позовними вимогами позивача та не заперечує стягнення з ньогоо заборгованості за договором кредиту в розмірі 167 170 грн. 18 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 92 915 грн. 24 коп., та відсотків в сумі 46 457 грн. 62 коп. 18.12.2024 представником позивача подано до суду письмові пояснення стосовно відзиву на позов, у яких вважає наведені аргументи відповідача безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності та невиконання своїх зобов`язань. Відповідачеві [PERSON] надавалась банком вся інформація щодо умов договору, з якою він ознайомився та підтвердив підписом факт ознайомлення із кредитним договором. 20.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 19.03.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду письмові пояснення у яких він вказав, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість за кредитним договором становить : за кредитом становить 92 915, 24 грн. - за самим тілом кредиту, за відсотками - 42 078 грн. 55 коп., а також відсотках за прострочення виконання грошового зобов`язання, в порядку ст. 625 ЦК України в сумі 125 091 грн. 63 коп. Вказує, що в силу положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні відповідач звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, а також від сплати пені. За таких обставин, додаткове нарахування відсотків у розмірі 125 091, 63 гри, є незаконним та нараховано необгрунтовано. Таким чином, відповідач [PERSON] погоджується із позовними вимогами ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» частково, а саме не заперечує щодо задоволення позову у частині повернення по кредитному договору тіла кредиту у розмірі 92 915,24 грн. та відсотків у розмірі 42 0 78, 55 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити. 27.03.2025 представником позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подано до суду заперечення на відповідь на відзив, яке сформовано в системі «Електронний суд», де зазначає, що [PERSON] ознайомившись та підписавши кредитний договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. Таким чином відповідач мав можливість проаналізувати умови кредитування та всі платежі, у тому числі в частині нарахування відсотків згідно кредитного договору. Відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором АТ «УКРСИББАНК». у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-. Капітал» вимушене було звернутись із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. З іншими аргументами відповідача [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» не погоджується та вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання про підтримання позовних вимог та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується наданими письмовими поясненнями. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Зважаючи на відсутність заяв про відкладення розгляду справи та достатність матеріалів для розгляду справи по суті, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 03.04.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 97539539000, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 149 999 грн. для особистих потреб. Кредитні кошти надані відповідачеві [PERSON] шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, відкритий банком та до якого випущено платіжну карту (а.с.24-25). Пунктом 3.2 передбачено, що надання кредиту здійснюється у термін, не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання договору. Строк дії договору між сторонами визначений до 03.08.2022 року. Згідно п. 3.4 Договору, повернення кредиту, плата за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позивальників АТ «Укрсиббанк». Ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісяця у розмірі 14 421 грн. у строк до 3 числа місяця (п. 3.6, 3.7 Договору). Відповідно до п. 3.8, 3.9 процентна ставка за договором встановлюється у розмірі 67% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 74% річних. Також до Договору долучено паспорт споживчого кредиту - інформаційний лист, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.28). Паспорт споживчого кредиту, договір № 97539539000 від 03.04.2021 разом із Додатком № 1 та графіком платежів складено в електронній формі засобами Системи АТ «УКРСИББАНК». Датою підписання між банком та клієнтом зазначених документів є дата підписання їх зі сторони банку електронним підписом банка. З витягу з систем Банку щодо підтвердження факту підписання договору електронним підписом фізичної особи-клієнта АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що банк засвідчив факт автентифікації особи підписувача Договору про надання споживчого кредиту № 97539539000 від 03.04.2021 в електронній формі, та підтвердження логічного зв`язку між електронним підписом та кредитним договором у електронній формі. До сукупності даних, за допомогою яких здійснювалась процедура автентифікації особи підписувала входять: ідентифікаційний код відповідача 3231314551, номер мобільного телефону [NUMBER] , цифрове значення коду підтвердження ОТР 18412, електронна адреса позичальника, на яку банк надіслав кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, дата та час, коли банк надіслав на електронну адресу позичальника кредитний договір та паспорт споживчого кредиту 03.04.2021 року 15:21:43 (а.с.30). Факт отримання відповідачем [PERSON] споживчого кредиту у сумі 149 999 грн., підтверджується випискою з карткового рахунку за кредитним договором № 97539539000 від 03.04.2021 року за період 03.04.2021 по 16.04.2024. Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати рух коштів клієнта та відносить до первинних документів, тому є належним та допустимим доказом у справі. Як вбачається з Довідки-розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, наданого позивачем по справі [PERSON] вносив періодично платежі на виконання своїх кредитних зобов`язань, однак не в повній сумі та не систематично, внаслідок чого виникла заборгованість загальною сумою 260 085 грн. 42 коп., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 92 915 грн. 25 коп, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 42 078 грн. 55 коп., заборгованості за відсотками за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін - 125 091 грн. 63 коп. (а.с. 144-148). Крім того, відповідач [PERSON] не заперечував факт отримання ним кредитних коштів за вказаним договором про надання споживчого кредиту, про що зазначено у його письмових поясненнях. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору - ч. 1 ст. 634 ЦК України. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. 16.04.2024 року АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 269, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «УКРСИББАНК», включно і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 97539539000 від 03.04.2021, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу та актом приймання-передачі права вимоги від 16.04.2024. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №269 від 16.04.2024 року, у відповідача перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» загальна сума заборгованості становить 260 085 грн. 52 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 92 915 грн. 24 коп., заборгованість за відсотками 167 170 грн. 18 коп.(а.с 49). Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а АТ «УКРСИББАНК» втратило такі права. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 92 915,24 грн, то є обгрунтованою, підтверджується належними доказами, тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 42 078,55 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 42 055,36 грн, в межах строку кредитування, який визначений умовами договору до 03.08.2022 та розмір якої підтверджується детальним розрахунком (а.с.145-146) Разом з тим, що стосується нарахування заборгованості за користування коштами понад встановлений договором термін, в порядку ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, [PERSON] нараховувались, в порядку ст. 625 ЦК України, відсотки на прострочену суму заборгованості з 03.06.2021 до 16.04.2024 та становлять 125 091 грн. 63 коп. При цьому слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати штрафні санкції, передбачені ст.625 ЦК України виникає тільки після закінчення строку кредитування. В даному випадку строк кредитування визначений до 03.08.2022. Тому нарахування відповідачу штрафних санкцій, згідно ст.625 ЦК України, які зазначені позивачем у детальному розрахунку (а.с.146-148) за період з 03.06.2021 по 03.08.2022 є безпідставними, не грунтуються на вимогах законодавства, тому задоволенню не підлягають. Також не підлягають до задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих згідно ст.625 ЦК України за період з 04.08.2022 по 16.04.2024 з огляду на наступне. Відповідно до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану №2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час. Тобто вимоги позивача про стягнення відсотків, які нараховані згідно норм ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, за період з 04.08.2022 по 16.04.2024 задоволенню не підлягають. Що стосується клопотання відповідача [PERSON] стосовно зменшення розміру відсотків, суд зазначає наступне. ЗУ «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А, відповідно до ст.ст.11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, - про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо усупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої споживач, що порушив своє зобов`язання про повернення кредиту та відсотків за ним, - має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, - яка визначена у п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), яка нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, - не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки позивачем не ставиться вимога щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені), сума якої згідно ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, а позивач ставить вимогу лише щодо виконання умов договору, який укладено добровільно сторонами, а саме в частині стягнення суми основного боргу та процентів за користування коштами в межах строку договору, а також відсотків, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, а відтак позиція відповідача щодо порушення його прав як споживача, не відповідає нормам законодавства, зокрема нормам ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх кредитних зобов`язань [PERSON] , заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 97539539000 складається з тіла кредиту в сумі 92 915 грн. 24 коп., заборгованості за нарахованими відсотками за користуванням кредитом в сумі 42 055 грн. 36 коп., а всього 134 970 грн 60 коп. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково (на 51,89%), з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі пропорційній частині задоволених позовних вимог, що складає 1619 грн 49 коп. Також позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024, витяг із замовлення до Договору про надання правничої допомоги, детальний опис наданих послуг за договором. З вказаних документів вбачається, що відповідачем на професійну правничу допомогу, Адвокатському об`єднанню «Аполег» сплачено 5 000 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами - ч.2 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 594 грн 50 коп.

Outcome: partial