Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У лютому 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Капічуленко С.І. (далі Позивач), звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Прилуцька міська рада Чернігівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовну заяву мотивує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом в паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого 28 вересня 2016 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області. На момент звернення з даною позовною заявою до суду разом з Позивачкою зареєстровані за вказаною адресою її діти, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають на території рф. Позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв?язку з тим, що разом Позивачкою за адресою житла зареєстровані інші особи, вона не може скористатися своїм законним правом на отримання житлової субсидії так як для отримання житлової субсидії враховується дохід всіх зареєстрованих мешканців жилого приміщення. Позивачка змушена сплачувати за житлово-комунальні послуги, які нараховані на підставі реєстрації Відповідачів, однак вони постійно проживають в іншій країні і жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті житлово-комунальних послуг участі не приймають, тому позивач змушена звернутися до суду. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18\~лютого 2025\~року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 17\~березня 2025\~року Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17\~березня 2025\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09 квітня 2025 року. Згідно ч.1\~ст. 244 ЦПК України\~після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 09.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Надано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали. Позивачем у позовній заяві зазначене місце проживання Відповідачів [ADDRESS] . Також судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, із відповіді № 1117975 від 13.02.2025 вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована за вказаною адресою. За вказаною адресою Відповідачам рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом їх у судове засідання, однак листи повернулися у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Представник третьої особи Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явилася. Просила розглядати справу за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач\~не\~з`явився в\~судове\~засідання\~без поважних\~причин\~або\~без повідомлення\~причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи/ ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом в паспорті громадянина України [NUMBER] видано вересня 2016 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області (а.с. 12). Згідно з паспортом [PERSON] , місце проживання останньої зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20), що також підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1117975 від 13.02.2025, (а.с. 38). Згідно з копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-15), однак [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина рф № [NUMBER] , виданим 06.05.2021 (а.с. 17, 16). Позивачкою укладено договір № 30457 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та внутрішньо будинкових мереж в багатоповерхових будинках від 11.10.2011 року, а також типовий договір № 7722 від 11.07.2013 про надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до яких їх надходять квитанції про сплату за надані послуги (а.с. 25-27). Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані позивач, ані інші члени сім`ї відповідачам не спричиняють. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне користування і розпорядження майном. Позивачка не є власником житла, оскільки воно не приватизоване. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Статтею 15\~ЦК\~України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на те, що відповідачі вибули на інше постійне місце проживання, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням за статтею 107 ЖК України. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України. При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання. На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Суд вважає, що позивач довела, що [PERSON] та [PERSON] , свідомо та добровільно вибули на постійне місце проживання до рф, мають там сім`ї, при цьому [PERSON] набула громадянство рф. В Україні востаннє були відповідно у 2015 та 2020 роках. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, речей там не тримають, участі в утриманні майна, сплаті комунальних послуг не беруть. Позивач самостійно несе тягар утримання нерухомого майна, про що свідчать копії договорів з надання житлово-комунальних послуг та квитанції про сплату таких послуг. Таким чином, враховуючи тривалу фактичну відсутність відповідачів, відсутність участі в утриманні житла, наявність зареєстрованого місця проживання на території іншої держави, а також враховуючи положення ст. 107 ЖК України та практику Верховного Суду, суд вважає доведеним факт втрати відповідачами права користування житловим приміщенням. Вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Із змісту\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або\~ст.107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VІ. Розподіл судових витрат. Оскільки позивачем не заявлено клопотання про стягнення судового збору з відповідачів, сплаченого ним при подачі позовної заяви до суду, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved