Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] в особі свого представника адвоката Пшеничної Т.М. звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача, [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики в розмірі 25 000 ( двадцять п`ять) тисяч доларів США, що за курсом Національного Банку України на момент звернення до суду становить 1 035 250 (один мільйон тридцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором позики від 29.02.2020, який був укладений між сторонами у виді розписки. Згідно зазначеного договору позичальник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю (позивачу) позику у розмірі 25000 доларів США, та зобов`язалася повернути отриману суму коштів у строк до 01.04.2021. У вказаний строк та до дати подачі позову відповідач зобов`язання щодо повернення грошей не виконала та не повернула позивачу гроші. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 15.10.2024 до суду від [PERSON] в особі представника - адвоката Зарицької Катерини Юріївни надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що сторонами договору позики не укладалось та грошові кошти у борг відповідачу не передавались, а тому відсутній сам факт існування істотних умов договору позики - отримання грошових коштів. Зазначає, що позивач спирається на договір, який не мас ознак реальності правовідносин позики. Тож, з огляду на юридичну природу договору позики, наголошено на тому, що обов`язковими умовами за наведеним договором є умови отримання позичальником грошових коштів в борг. Натомість, із розписки не вбачається моменту передачі предмету позики, порядку повернення грошових коштів, оплатності/безоплатності угоди, відсутнє зазначення місця складання розписки. Відсутність вищенаведених умов договору, на думку сторони відповідача, не надають правових підстав для твердження про укладеність та реальність договірних правовідносин. Разом з відзивом представником відповідача також було заявлено клопотання про визнання обов`язкової явки позивача для дачі пояснень, надання оригіналу розписки, а також письмове опитування позивача. 21.10.2024 до суду від представника позивача - адвоката ПшеничноїТ.М. надійшла письмова відповідь на відзив, де просила відзив на позовну заяву залишити без розгляду, оскільки він був поданий з порушенням визначеного п`ятнадцятиденного строку. 24.10.2024 через канцелярію суду представником [PERSON] - адвокатом Зарицькою К.Ю. подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, в якій просила визнати договір позики між [PERSON] та [PERSON] на суму у розмірі 25000,00 доларів США недійсним. Ухвалою суду від 29.01.2025 зустрічну позовну заяву повернуто заявнику. Ухвалою суду від 25.10.2024 у задоволенні заяви представника позивача адвоката Пшеничної Тетяни Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Ухвалою суду від 11.11.2024 задоволено клопотання представника відповідача - Зарицької К.Ю. про відкладення розгляду справи, продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі на тридцять днів. Ухвалою суду від 29.01.2025 задоволені клопотання представника відповідача адвоката Зарицької К.Ю., витребувано у позивача оригінал боргової розписки та визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача [PERSON] для дачі особистих пояснень, а також зобов`язано позивача надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті в письмовому опитуванні; за наявності підстав для відмови від відповіді повідомити про відмову іншого учасника та суд, закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 27.02.2025 надала пояснення, де зазначила, що відповідач [PERSON] 29.02.2020 взяла у неї в борг грошову суму в розмірі 25000 доларів США, яку зобов`язалась повернути до 01.04.2021, про що була складена розписка, однак до цього часу не повернула. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник позивача адвокат Пшенична Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та наданих суду письмових доказів. Відповідач, будучі обізнаною про дату розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила. Від представника відповідача, адвоката Зарицької К.Ю. через «Електронний суд» надійшла заява, якою просила провести судові дебати за відсутністю сторони відповідача з підстав, викладених вище у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 29.02.2020 [PERSON] взяла в позику у [PERSON] 25000 доларів США, які зобов`язалась повернути [PERSON] у повному обсязі в строк до 01.04.2021. Кошти [PERSON] отримані у повному обсязі. На час звернення до суду та розгляду справи у суді оригінал розписки про надання [PERSON] коштів перебував у позивача [PERSON] .. Наданий позивачем оригінал розписки міститься у матеріалах справи та був досліджений у судовому засіданні.(т.2, а.с.37) Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики грошей від 29.02.2020, який був укладений між сторонами шляхом складення боргової розписки. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Згідно ст.545ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 29.02.2020, в тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надала. Враховуючи викладене, розписка підтверджує факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в розмірі 25000 доларів США із зобов`язанням повернути їх до 01.04.2021. Факт написання розписки та наявність на такій розписці підпису, відповідачем не оспорювався. Проте, представник відповідача зазначала, що між сторонами були інвестиційні відносини та відповідач на постійній основі сплачувала грошові кошти батьку позивача. Однак, дані твердження сторони відповідача суд не приймає до уваги за недоведеністю. Доказів того, що в будь-який спосіб позивач отримувала кошти від відповідача в рахунок погашення позики, суду не надано. Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що між сторонами в належній формі укладений договір позики, проте [PERSON] порушила свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що прямо зазначено у розписці. [PERSON] зобов`язання за договором позики не виконала, а тому позивач має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, при цьому строк позовної давності позивачем не пропущено. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22). Відсутність в розписці відомостей про час та місце складання розписки, не свідчить про її безгрошовість та відсутність ознак реальності правовідносин позики. Підстави для сумніву про погодження сторонами валюти грошового зобов`язання в грошовій одиниці доларів США відсутні з огляду на встановлені судом правовідносини, які склалися між сторонами та відсутність доказів про погодження іншої валюти в договорі позики. Слід зазначити, що заперечень щодо самого факту написання вказаної розписки та її підписання відповідачем під час розгляду справи не надходило. Із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи розписки відповідач не зверталась. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Борговою розпискою від 29.02.2020 встановлений строк виконання зобов`язання - до 01.04.2021. В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу у визначений договором позики строк, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики. Разом з цим, за заявою представника відповідача щодо письмового опитування в порядку ст. 93 ЦПК України, позивачем надані письмові відповіді на поставлені представником відповідача питання. Так, на запитання: «У який спосіб були передані у розпорядження грошові кошти за розпискою?», відповідь позивача: «Грошові кошти за розпискою були передані [PERSON] готівкою, у доларах США, власноручно [PERSON] , в зв`язку з чим була складена розписка». На запитання: «Коли та де відбулась передача грошових коштів за розпискою?», відповідь позивача: «Передача грошових коштів відбувалася за адресою: [ADDRESS] , де знаходився офіс [PERSON] ». На запитання: «В присутності кого із осіб передавалися грошові кошти? В разі наявності осіб, повідомити прізвище, ім`я, по батькові, адресу місця реєстрації/проживання особи?», відповідь позивача: «В офісі знаходились працівники, які бачили, як я заходила, але кошти передавалися в кабінеті в присутності чоловіка [PERSON] - [PERSON] , там же і складалася розписка, в його присутності». На питання: « Яка Ваша матеріальна зацікавленість у наданні грошових коштів за розпискою?», відповідь позивача: «Зміст розписки не передбачає сплату відсотків за користування коштів, отже не передбачає матеріальної зацікавленості». На запитання: «Для яких потреб необхідні грошові кошти для позичальника за розпискою?», відповідь позивача: «Зміст розписки не передбачає цільового використання грошових коштів, отже я не можу давати свідчення за позичальника». На питання: «Протягом якого періоду Вами могла бути зібрана сума грошових коштів у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США?», відповідь позивача: «Сума грошей у розмірі 25000 доларів США була зібрана за рахунок заощаджень членів моєї родини». На запитання: «Чи володіють відомостями про надання Вами грошей у позику члени родини? В разі наявності наведеного факту, повідомити прізвище, ім`я, по батькові, адресу місця реєстрації/проживання осіб», відповідь позивача: «Згідно з ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З 2021 року я перебуваю у цивільному шлюбі (проживаємо разом) з [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ), якому відомо про надання мною в позику грошей [PERSON] » Вказані обставини позивач (представник позивача) також підтвердила в судовому засіданні. Крім того додала, що кошти, надані нею в позику були зібрані протягом трьох років за допомогою її родини. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності чи факту не укладання договору позики. Розписка не містить посилань на будь-які інші правовідносини між сторонами. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача, як позикодавця, боргового документа - розписки, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе зобов`язань. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду № 143/280/17 від 18.07.2018 р. Тобто, підписання боргової розписки відповідачем, за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів. Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 29.02.2020, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми грошового зобов`язання за зазначеним договором позики у повному обсязі у розмірі 25000 доларів США. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 10352,50 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved