Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

ТОВ "ФК "Пінг-Понг" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року в розмірі 33688,84 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1926355, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 12000 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. В порушення умов кредитного договору № 1926355 від 07.02.2020 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого має заборгованість в розмірі 33688,84 грн., а саме: 10506,00 грн. - заборгованість за кредитом; 21742,84 грн. - заборгованість за відсотками; 1440,00 грн. - заборгованість за комісією. Між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" 09.10.2020 року укладено договір про відступлення прав вимоги № 03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року. Між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "Пінг-Понг" 24.01.2022 року укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ "Діджи Фінанс" відступило на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, 05.03.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. №5211), в якій він просив у зв`язку із скрутним матеріальним становищем розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, а також на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнання позову відповідачем повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 07.03.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на заяву відповідача, в яких останній просив відмовити повністю у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі № 645/7501/24 за позовом ТОВ «ПІНГ-ПОНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування посилався на те, що відповідачем не наведено у клопотанні про розстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається відповідач, такого характеру не носять. Аргумент відповідача про залежність виконання судового рішення від її майнового стану не може бути прийнятий до уваги, адже згідно з ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. З огляду на викладене вище, та враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер та об`єктивно унеможливлять чи ускладнять виконання відповідачем судового рішення, а незадовільний майновий стан не є підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання, представник позивача вважає, що у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду має бути відмовлено судом. 10.03.2025 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вх. №5546), в якій він просив розглядати справу за його відсутності, а також зменшити суму нарахованих відсотків та відмовити позивачу в тій частині відсотків, яка була нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування, крім того просив відмовити в сумі нарахованої комісії в розмірі 1440,00 грн., оскільки її нарахування не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, враховуючи складність справи, а також те, що вказаний позов є типовим, з урахуванням значимості вчинених адвокатських дій, просив зменшити витрати на правову допомогу до 1500,00 грн. 17.03.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на заяву відповідача, аналогічні заяві від 07.03.2025 року. Також, 17.03.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги позивача. В обґрунтування посилався на те, що 07.02.2020, за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі по тексту - ТОВ «МІЛОАН» чи/або Первісний Кредитор) за адресою: https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 1926355. Заявка на отримання кредиту знаходиться у власному кабінеті відповідача на вказаному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону [NUMBER] , який особисто вказаний відповідачем у кредитному договорі № 1926355 від 07.02.2020 (далі по тексту - Кредитний договір). Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Даний кредитний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/. Згідно п. 1.2. Сума кредиту становить 12000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 07.02.2020. Пунктом 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 08.03.2020. Згідно п. 1.5. Сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 8640.00 грн. в грошовому виразі та 876.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Відповідно до п. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1440.00 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Відповідно до п. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 7200.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Поряд з цим, згідно п. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. Згідно п. 2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 2,00% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Звертали увагу суду, що згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 вбачається, що відповідачем вчинялися дії по сплаті комісії за пролонгацію за кредитним договором, а саме: 12.03.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 3120 грн., з яких: 600 грн. сплата тіла кредиту; 1920 грн. сплата процентів по кредиту; 600 грн. сплата комісії за пролонгацію; 23.03.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 1702,8 грн., з яких: 342 грн. сплата тіла кредиту; 1018,8 грн. сплата процентів по кредиту; 342 грн. сплата комісії за пролонгацію; 02.04.2020 сплачено на погашення заборгованості кошти в розмірі 3380 грн., з яких: 552 грн. сплата тіла кредиту; 2276 грн. сплата процентів по кредиту; 552 грн. сплата комісії за пролонгацію. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За таких обставин, враховуючи, що в кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредитам погашена не була, позивач вважає, що ним обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Отже позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 33688.84 грн., в тому числі: 10 506 грн. заборгованість за кредитом у розмірі грн. (сума отриманого кредиту в розмірі 12 000,00 грн. - сума сплаченого кредиту в розмірі 1 494 = 10 506 грн.); 21 742,84 заборгованість за процентами в розмірі грн. (сума нарахованих процентів в розмірі 26 957,64 грн. - сума сплачених процентів в розмірі 5 214,8 грн. = грн.); 1440 грн. заборгованість за комісією становить (відповідачем не сплачувалися кошти на погашення заборгованості за комісією). звертаємо увагу суду, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним кредитним договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 07.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1926355. Відповідно до п 1.1. Кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору сума кредиту становить 12000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів з 07.02.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів з користування кредитом: 08.03.2020 (п. 1.4 договору). Згідно п. 1.5.1 Кредитного договору комісія за надання кредиту: 1440.00 грн., яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом: 7200.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 05.11.2024 року за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі в розмірі 33688,84 грн., а саме: 10506 грн. - заборгованість за тілом кредитом; 21742,84 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1440 грн. - заборгованість за комісією. 09.10.2020 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір факторингу № 03/10, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року. 24.01.2022 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "Пінг-Понг" укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ "Діджи Фінанс" відступило на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 1926355 від 07.02.2020 року. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "ФК "Пінг-Понг" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Звертаючись до суду з позовом, товариство посилалося на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак належним чином взятті на себе зобов`язання за цим договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. На підтвердження позовних вимог про укладення кредитного договору № 1926355 від 07 лютого 2020 року, товариством до позовної заяви було долучено: кредитний договір 1926355 від 07.02.2020, графік платежів, як додаток № 1 до Кредитного договору № 1926355 від 07.02.2020, анкету-заяву на кредит №1926355, відомість про щоденні нарахування та погашення, платіжне доручення № 14914690 від 07 лютого 2020 року на суму 12000 грн. Однак, як вбачається з кредитного договору №1926355 від 07.02.2020 року з ТзОВ «Мілоан» даний договір не був підписаний Електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, так, як і анкета-заява до договору та графік платежів. Таким чином, кошти фактично передані, однак з матеріалів справи неможливо встановити, на яких умовах повернення та сплати відсотків, комісії, а також ТзОВ «ФК«ПІНГ-ПОНГ» не довело укладення з [PERSON] договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені в позові. Крім того, матеріали справи містять досудову вимогу до відповідача про повернення боргу, яку, як стверджує позивач, відповідач не виконав. Також, відповідач в заяві від 10.03.2025 року визнав позовні вимоги в частині існування у нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 10506,00 грн. Однак, враховуючи, платіжне доручення № 14914690 від 07 лютого 2020 року, згідно якого [PERSON] було перераховано кредитні кошти в розмірі 12000 грн. та якими він користувався, що також не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача лише тіла кредиту в розмірі 10506,00 грн., при цьому відмовивши у стягненні відсотків та комісії, оскільки позивачем заявлені вимоги в цій частині не були доведені належними та допустимими доказами про погодження між сторонами розміру процентів за користування кредитом та сплати комісії, а тому підстав для стягнення кредитної заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом та комісії як того просе позивач, суд не вбачає з огляду на встановлені обставини справи. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "ФК "Пінг-Понг" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією від 27.11.2024 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 755,44 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі №211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19). За змістом статей 10,11,12,13 ЦПК України при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Суд не знаходить підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 6000 гривень, виходячи з наступного. Так, на підтвердження витрат стороною позивача надано договір № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, укладений між ТОВ "ФК "Пінг-Понг" та адвокатом Білецьким Б.М.; додаткову угоду № 1926355 до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, підписаний сторонами 11.11.2024 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ФК "Пінг-Понг" щодо стягнення кредитної заборгованості, на загальну суму 6000 грн.; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на загальну суму 6000 грн., підписаний сторонами 11.11.2024 року. При цьому, спираючись на обсяг та складність даної справи, суд вважає, що надання/виконання таких послуг/робіт не вимагало від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, значної юридичної та технічної роботи. Для адвоката, який за своїм статусом має достатню правову кваліфікацію, цей спір є спором незначної складності. Отже, зважаючи на обсяг фактично наданих/виконаних адвокатом послуг/робіт та рівень складності цієї справи, заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу - 6000 грн. не є обґрунтованим та пропорційним до ціни позову, яка складає 33688,84 грн., та не відповідає критерію розумності розміру таких витрат. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Отже, враховуючи наведене та положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача у визнченому останнім розмірі є необ`єктивними та непропорційними. Враховуючи усі обставини спірних правовідносин у їх сукупності, суд не може погодитися із заявленою представником позивача сумою витрат на правову допомогу, яку позивач поніс, тому вважає таку суму безпідставно завищеною. Разом з цим, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, ціни позову, а також результатів розгляду такої справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення таких у розмірі 1500 грн.

Outcome: partial