Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивача адвокат Новосад Р.В. 11.09.2024 року в інтересах [PERSON] звернувся до Березанського районного суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] , на користь позивача заборгованість за договором позики від 04.10.2019 у розмірі 10 000,00 доларів США. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей, відповідно якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальника [PERSON] 10\~000,00 доларів США. Відповідно до умов договору строк виплати повної суми боргу до 04.10.2022. Строк договору продовжений не був, однак відповідач не повернув позивачу вказану позику. Оскільки після настання строку повернення позики відповідач позику у добровільному порядку не повернув, письмова вимога про повернення позики, яка була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача 27.06.2024 повністю проігнорована позивач, посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 202,\~526,\~610,\~612, ст.ст.1046-1049 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 доларів США. 24 вересня 2024 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного\~позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.п.23). У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.п.46). Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся у встановленому порядку. Відзиву на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК). З матеріалів справи, а саме, копії Договору позики грошей від 04.10.2019 року (а.с.14) вбачається, що 04.10.2019 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] було укладено Договір позики грошей, у відповідності до п.1 якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв 250 000 гривень, що на момент підписання цього Договору в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 10\~000 (десять тисяч) доларів США, яка була передана йому безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою, а Позичальник зобов`язався повернути Позику в строк та на умовах, передбачених цим Договором, позику в вищезазначеному розмірі. Згідно 2 пункту Договору сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню, таким чином, щоб розмір повернутої позики відповідав доларовому еквівалентові позики за курсом Національного Банку України продажу доларів США, станом на дату повернення Позики. Пунктом 4 Договору встановлено, що строк виплати повної суми боргу до 04.10.2022, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Строк договору продовжений не був, доказів зворотного суду не надано. Станом на дату ухвалення рішення у даній справі, будь-які дані щодо здійснення відповідачем [PERSON] виплат на користь позивача [PERSON] на виконання його зобов`язань за договором позики від 04.10.2019 у суду відсутні. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі існують правовідносини, що виникли з факту укладання договору позики, які регулюються відповідними нормами\~Цивільного кодексу України. Так, відповідно ст.ст.525,\~526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.. За правилами ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку Позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена Договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження\~№ 14-134цс18), від 16.01.2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18),\~№464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження\~№ 14-446цс18). Суд погоджується з доводами Позивача, що в Договорі позики грошей від 04.10.2019 року Сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті доларах США та обумовили порядок повернення Позики у гривні з прив`язкою до курсу долару США на час повернення коштів, а тому Позика за Договором позики грошей від 04.10.2019 року повинна бути повернута Позикодавцю в доларах США. Таким чином, за відсутності доказів зворотного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 10 000 доларів США заборгованості за Договором позики від 04.10.2019. Відповідно до п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved