Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

17 січня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява за змістом якої 24 листопада 2021 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» (далі - КС «СуперКредит») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит й позивач надав відповідачу кредит в сумі 15 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і має перед позивачем заборгованість в розмірі 13 131,48 грн., яку позивач просить з нього стягнути разом із судовими витратами. 17 січня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 08 та 10 квітня 2025 року представник позивача подала суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про дату і час розгляду справи повідомлена згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття суду офіційно не повідомила, не заявила про розгляд справи за її відсутності, не подала ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абз. 1 ч. 2). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). 9. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Тобто, кредитний договір є відплатним, тому позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено Договір про споживчий кредит №СК51/079/21/213/04 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі (загальним розміром) 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, цільового використання та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором (п. 1.1). Сторонами погоджено графік платежів (п. 3.3). Договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 24 листопада 2023 року (п. 7.1). Договором детально регламентовано права та обов`язки сторін. Згідно видаткового касового ордера № 243 від 24 листопада 2021 року, видаткового чека від 24 листопада 2021 року, Кредитна спілка «СуперКредит» видала [PERSON] кошти в сумі 15000,00 грн., підстава - видано кредит згідно договору №СК51/079/21/213/04 від 24 листопада 2021 року. Згідно позовної заяви, розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору про споживчий кредит №СК51/079/21/213/04 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 24 листопада 2021 року, [PERSON] станом на 24 листопада 2023 року має перед Кредитною спілкою «СуперКредит» заборгованість в розмірі 13 131,48 грн., з них: 4 998,20 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 8 133,28 грн. - сума заборгованості по процентах за період з 25 березня 2023 року по 24 листопада 2023 року. Судом встановлено, що 24 листопада 2021 року між позивачем і відповідачем укладено договір про споживчий кредит на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти, тобто позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором. Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань і не повернув позивачу кредит та передбачені договором платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірах у зв`язку з чим у нього й виникла заборгованість. Відповідач не надав суду доказів того, що кредитні кошти не отримував, ними не користувався або що у нього немає заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідачем не заявлено клопотання про призначення у справі експертизи з метою визначення правильності встановленого у позовній заяві розміру заборгованості. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу, які поніс позивач, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved