Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

08 серпня 2024 року до Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до Розпорядження Широківського районного суду Дніпропетровської області №947, надійшла вказана цивільна справа.\~ \~ \~ В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. В ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Криворізького району Дніпропетровської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянином Російської Федерації землею вказаної категорії. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельної ділянки у власність держави та її подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НРО №739208, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 3884 (спадкова справа № 43/2019) 16.12.2021 [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації (зареєстрована: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкувала 1/3 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1225855300:09:004:0203 площею 3,8780 га, яка знаходиться на території Карпівської територіальної громади Криворізького (колишньої Миколаївської селищної ради Широківського) району Дніпропетровської області. Право власності на вказану 1/3 частки земельної ділянки зареєстровано за громадянкою Російської Федерації [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2021 за № 45717949 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1392965512258), яка на даний час є власницею даної 1 /3 частки земельної ділянки. Громадянка Російської Федерації [PERSON] набувши в 2021 році спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель Таким органом згідно чинного законодавства є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Зазначають, що обраний Криворізькою південною окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянки Російської Федерації [PERSON] на 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1225855300:09:004:0203 шляхом її конфіскації на користь держави в повній мірі відповідає вимогам законодавства. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов 'язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанов Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суд у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. В силу ст.56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі об:грунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у сшрних правовідносинах. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган м1сцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді щодо визначення поняття «інтереси держави» висловлено позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування II державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.З мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів (п.4 мотивувальної частини). Верховний Суд у справі № 804/4585/18 (постанова від 05.11.2019) сформулював правову позицію, відповідно до якої «інтереси держави» є оціночним поняттям, що охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом; надмірна формалізація поняття «1нтереси держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необrрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно ( аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 95.11.2019 у справі №804/4585/18, від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та вщ 17.10.2018 у справ № 910/11919/17). Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обrрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, №924/1256/17). Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18. На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим 1нтересам за захистом до суду не звернувся. Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обrрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Велика палата Верховного Суду у постанові по справі № 12/2385/18 від 26.05.2020 прийшла до наступного висновку (п.п.77-81): бездіяльність компетентного органу ( нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з В ДНИМ позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обrрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необrрунтованим. Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Підпунктами 42 пункту 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Дніпропетровської області є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - Управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обrрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необrрунтованим. Враховуючи вказане, Криворізькою південною окружною прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було скеровано запит з метою встановлення вжитих вказаним органом заходів з метою конфіскації у [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не була відчужена ним протягом року з моменту набуття. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №10-4-0.62-6880/2-23 від 17.11.2023, наданого у відповідь на запит Криворізької південної окружної прокуратури № 04/57-8019вих-23 від 24.10.2023, вказаний орган до суду не звертався та в найближчий час не планує звертатися до суду з позовом про конфіскацію земельних ділянок, внаслідок відсутності видатків на сплату судового збору. Дана підстава не може і не повинна вважатися поважною для невжиття відповідних заходів з метою усунення порушення вимог законодавства на які було звернуто увагу окружною прокуратурою в своєму листі № 04/57-8019вих-23 від 24.10.2023, який адресовано Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Вказане в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та надає можливість і право прокурору звернутися з позовом в інтересах держав в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як уповноваженого органу у даних правовщносинах. Звернення прокурора в даному випадку з позовом до суду спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме: недопущення володіння громадянином Російської Федерації земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території України без належних на те правових підстав. Недотримання відповідачем вимог законодавства України безумовно порушує також публічні інтереси держави, як інституту, який покликаний врегулювати відносини у певній сфері. Оцінюючи звернення прокурором до суду на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, слщ зазначити, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскшьки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Крім того, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспшьно значимого питання законност1 використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між 1нтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов' язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземною громадянкою [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч.4 ст.81, ч.2 ст.145 Земельного кодексу України). Ці норми є імперативними та не передбачають винятків. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці Обраний спосіб захисту порушеного права власності на 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яку [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо припинення права власності [PERSON] на спірну 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення шляхом конфіскації її у власність держави, яка незаконно використовується іноземною громадянкою. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81, ч.3 ст.130 та ч.2 ст.145 Земельного кодексу України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. У відповідності до абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою листом №04/57-9901вих-23 від 25.12.2023 повідомлено позивача - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про вжиття представницьких повноважень. 05.10.2021 в України розпочала функціонувати Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система «Електронний суд». Зазначена система передбачає можливість подання до суду процесуальних документів в електронній формі. Положенням про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Ради правосуддя України № 1845/0/15-21 від 17.08.2021 визначено, що електронні документи створюються 1з застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувала (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС. Водночас, під час підготовки та подання позовної заяви в електронній формі через ЄСІТС «Електронний суд» необхідно враховувати, що статтею 43 ЦПК України передбачено, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Разом з цим, як зазначено на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» (www.ukrposhta.ua) поштове сполучення до/з Російської Федерації та Білорусі припинено з перших днів війни. Крім того, 24.02.2022 дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією розірвано. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російської федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. Отже, наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні. Враховуючи зазначене, на даний час відсутня можливість встановлення місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачів у справах вказаної категорії, надсилання на їх адресу листом з описом поданих до суду документів та надання до суду відповідних доказів. Водночас, неможливість виконання приписів вимог процесуального кодексу щодо направлення копії позовної заяви з додатками до відповідача, з незалежних та об`єктивних причин не повинно слугувати підставою для відмови у доступі до правосуддя, право на яке гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Просить припинити громадянці Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності на 1/3 частку земельної ділянки, кадастровий номер 1225855300:09:004:0203, площею 3,8780 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Карпівської територіальної громади Криворізького (колишньої Миколаївської селищної ради Широківського) району Дніпропетровської області, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2021 за №45717949 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1392965512258), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ: 39835428). Представник позивача: Криворізька\~південна окружна\~прокуратура в\~інтересах держави\~в особі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Дніпропетровській області прокурор Широківського відділу Криворізької Південної окружної прокуратури Ведута Х.С. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з`явилась у судове засідання, належним чином повідомлена. Згідно із ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача [PERSON] до суду було опубліковане на офіційному веб-порталі судової влади України 25.09.2024 року (а.с.64). Згідно Акту від 31.12.2024 року, складеному Керівником апарату суду, старшим секретарем канцелярії, старшим судовим розпорядником, судова повістка на ім`я [PERSON] не відправлена поштою, у зв`язку з повідомленням відділення Укрпошти про неможливість відправлення кореспонденції до Російської Федерації (а.с.61). У відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав. 13 серпня 2024 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 12 грудня 2024 року ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження. Судом встановлені обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НРО №739208, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 3884 (спадкова справа № 43/2019) 16.12.2021 [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації (зареєстрована: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , успадкувала 1/3 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1225855300:09:004:0203 площею 3,8780 га, яка знаходиться на території Карпівської територіальної громади Криворізького (колишньої Миколаївської селищної ради Широківського) району Дніпропетровської області (а.с.24 зворот). Право власності на вказану 1/3 частки земельної ділянки зареєстровано за громадянкою Російської Федерації [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2021 за № 45717949 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1392965512258) (а.с.20-21). Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, успадкована 1/3 частки земельної ділянки, кадастровий номер 1225855300:09:004:0203 загальною площею 3,8780 га за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.22). Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення з даним позовом до суду 29.12.2023 року громадянка Російської Федерації [PERSON] є власницею 1/3 частки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1225855300:09:004:0203 (інформаційна довідка №358210767 від 13.12.2023), а отже вказана земельна ділянка перебуває в її власності майже 2 роки (з 16.12.2021). Згідно з даними Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Державної міграційної служби України [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове або постійне проживання в України не документувався, інформація щодо оформлення [PERSON] паспорта громадянина України відсутня, зареєстрованою або знятою з обліку не значиться (листи № 1201.3.1-20678/12.3-23 від 30.10.2023 та № 8.1-2266/8.1.1-23 від 19.12.2023) (а.с.29 зворот, а.с.32). Таким чином, вищенаведеними доказами підтверджено, що відповідач, як іноземець, набула право власності на території України на 1/3 частки земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у її власності з 16.12.2021 року. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідача на вказане майно, матеріали справи не містять. Ст.ст. 13,14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно з ч.1 ст.3 Земельного кодексу України, відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ч.5 ст.22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також, згідно ч.2 ст.81 Земельного кодексу України, дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Відповідно до ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження. Згідно ст.81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим, ст.145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. Отже, землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Відповідно до ч.4 ст.41Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved