Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

22 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» [PERSON] звернулася до суду із позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю. В якому просила, встановити факт постійного проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , який помер [INFO] ) однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до дня його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 03 жовтня 2024 року вищевказана цивільна справа була зареєстрована канцелярією суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження судді Васюченка О.Г.. Ухвалою від 07 січня 2025 року суддею відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20 лютого 2025 року постановлена ухвала про витребування доказів та про закриття підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, надала заяву до канцелярії суду в якій просила справу розглянути без участі позивача та його представника, заявлені вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача через систему «Електронний суд» надала заяву про розгляд справи без участі представника Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна за допомогою поштового зв`язку надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено,\~що 10 червня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , з того часу, тобто з 1976 року по 2024 рік, подружжя [PERSON] проживали разом, спільно вели побут та спільно виховували доньку [PERSON] .. Позивачка постійно проживала із батьками, в тому числі із [PERSON] , який був для Позивача, як батько, та після погіршення здоров?я у обох батьків постійно доглядала за ними, задовольняла їх побутові потреби та потреби у лікуванні. За життя [PERSON] проживав разом зі своєю падчеркою (рідною донькою [PERSON] ) [PERSON] (надалі - Позивач, [PERSON] ) та дружиною [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 січня 2024 року відділом державної реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис про смерть № 09. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 08 січня 2024 року відділом державної реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис про смерть № 11. Після смерті [PERSON] , [INFO] , залишилося спадкове майно у вигляді нерухомого майна, а саме: - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка, площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 1221411000:02:028:0163; - земельна ділянка, площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 1221411000:02:028:0162. Оскільки [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] , та вважала себе його законним спадкоємцем, вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової В.Ю. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової В.Ю. від 06 серпня 2024 року № 222/02-14, було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, тому що [PERSON] , як спадкоємцем, не було подано достатніх документів, які б підтверджували факт родинних відносин з [PERSON] .. Факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою виданою начальником відділу центру надання адміністративних послуг Підгородненської міської ради в якій зазначено, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом із померлим за цією ж адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 07 травня 1980 р. та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 16 квітня 1996 р. та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 28 серпня 2012 р. та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 07 лютого 2020 р. та по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 30 червня 2023 р. та по теперішній час; копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] та письмовими поясненнями свідків [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) в яких вони зазначають, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , також зазначають, що [PERSON] більше 10 років доглядала за мамою [PERSON] та своїм вітчимом [PERSON] , вона поралась по господарству, закуповувала їжу та ліки для батьків, їздила з батьками до лікарні, разом з цим після організація поховання [PERSON] була на Позивачу, адже вона була єдиною рідною людиною у [PERSON] .. Встановлення факту постійного проживання Позивача [PERSON] разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, для Позивача має юридичне значення, тому що дозволяє їй оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину. Вирішуючи питання\~про встановлення\~факту постійного проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , який помер [INFO] ) однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до дня його смерті [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт, що має юридичне значення, від якого залежить виникнення майнових прав. В силу ч.ч. 2, 4ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, узагальнюючи встановлені судом обставини, враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , який помер [INFO] ) однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до дня його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , необхідно Позивачу для оформлення спадщини, суд дійшов висновку, що обставини викладенні у позові знайшли підтвердження, тому позовна заява [PERSON] до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова В.Ю., про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю підлягає задоволенню. Судові витрати віднести за рахунок Позивача.

Outcome: approved