Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

05 лютого 2025 року до Суворовського районного суду м.Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22224271-RESTRUCT від 03 жовтня 2023 року у розмірі 75787,70 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 жовтня 2023 року [PERSON] уклала з АТ «Таскомбанк» кредитний договір, за яким кредитодавець надав їй у безготівковій формі споживчий кредит в сумі 64347,49 грн строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом, проте відповідачка належним чином свої кредитні зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 75787,70 грн, яку позивач просить стягнути на його користь разом із понесеними судовими витратами. 19 лютого 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Судом враховується також судова повістка у електронному вигляді, надіслана на номер телефону, зазначений [PERSON] під час оформлення кредиту. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася. Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 03 жовтня 2023 року [PERSON] уклала з АТ «Таскомбанк» кредитний договір № 22224271-RESTRUCT шляхом підписання заяви-договору про надання кредиту на «Врегулювання кредитної заборгованості». За умовами договору кредитодавець надав [PERSON] кредит на рефінансування заборгованості у АТ «Таскомбанк» на суму 64347,49 грн у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника строком на 60 місяців зі сплатою 0,001 % річних від суми боргу за договором та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,90 %, що складає 1866,08 грн та нараховується щомісячно на загальну суму кредиту, а позичальниця зобов`язалася повертати кредит та сплачувати відсотки за його користування відповідно до графіку платежів. Усі основні умови кредитування, зокрема, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та інші умови кредитування відображені у паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачкою. Позивач умови договору виконав у повному обсязі шляхом проведення дебетового переказу коштів для погашення заборгованості за кредитним договором № 303/4145195-СК від 05 грудня 2017 року у сумі 64347,49 грн з поточного рахунку № [NUMBER] , відкритого в АТ «Таскомбанк» на рахунок № [NUMBER] в АТ «Таскомбанк». [PERSON] свої зобов`язання щодо погашення основної суми боргу за кредитним договором та сплати відсотків за користування кредитом належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 15 січня 2025 року за розрахунком позивача утворилася заборгованість у розмірі 75787,70 грн, з яких заборгованість за основним боргом 52457,63 грн, заборгованість за відсотками 0,47 грн та заборгованість за комісією 23329,60 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитний договір, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що відповідачці встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт 1.4. кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію в розмірі 2,90% щомісячно за обслуговування кредиту не має під собою будь-якого законного підґрунтя, оскільки визнає лише процентну ставку без визначення конкретних додаткових та супутніх послуг банка, за які відповідачка має сплачувати комісію, відтак такий пункт договору є нікчемними в силу частини 1,2 статті11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування грошима у розмірі 52458,10 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 52457,63 грн та заборгованість за процентами 0,47 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позову в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial