Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

20 листопада 2024 року до суду надійшла позовна заява про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування, за змістом якої 02 листопада 2023 року в смт Летичів Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ДАФ», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , на регульованому перехресті під час повороту праворуч не вибрав безпечної швидкості руху та вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер у кареті швидкої медичної допомоги. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ДАФ», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної відповідно до полісу №217017511 була застрахована в ТзДВ «Страхова група «Оберіг». 02 листопада 2023 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023240000000737 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 20 листопада 2023 року на адресу ТзДВ «Страхова група «Оберіг» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 56 120,00 гри, з проханням виплатити: для батька загиблого [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40 200,00 грн. та витрати на поховання у розмірі 15 920,00 грн. 09 січня 2024 року ТзДВ «Страхова група «Оберіг» представнику заявника надано відповідь вих. №0901-09, якою повідомлено, що строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням у кримінальній справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика. Окрім того відповідач просив повідомити, чи є мати у загиблого та чи претендує вона на частину моральної шкоди, передбаченої ст. 27.3 Закону. 31 січня 2024 року постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Хмельницькій області Крищук О.А. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023240000000737 від 02 листопада 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 26 квітня 2024 року на адресу ТзДВ «Страхова група «Оберіг» надіслано заяву, якою до матеріалів страхової справи долучено постанову про закриття кримінального провадження від 31 січня 2024 року, а також надано додаткові пояснення щодо матері загиблого та документів, що підтверджують витрати на поховання. 25 липня 2024 року відповідачем повідомлено, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування для [PERSON] у розмірі 20 100,00 грн. без уточнення розміру та без узгодження суми із заявником. 26 липня 2024 року на рахунки представника [PERSON] за довіреністю - ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» перераховано страхове відшкодування для [PERSON] у розмірі 20 100,00 грн. (моральна шкода). Листом від 21 серпня 2024 року вих.№2108-01 страховиком у відповідь на запит про надання розрахунку страхової виплати повідомлено, що оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а водієм ПДР України не порушено, було прийнято рішення щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди на 50 %. Щодо компенсації витрат на поховання страховою компанією повідомлено, що згідно інформації, наданої ФОП [PERSON] , оплату за ритуальні товари згідно фіскального чеку на суму 12 420,00 грн. здійснювала інша особа. Щодо товарного чеку на суму 2 600,00 грн., виданого ФОП [PERSON] та товарного чеку на суму 900,00 грн, виданого ФОП [PERSON] , ТзДВ «Страхова група «Оберіг» посилається на те, що останні не є належними розрахунковими документами. З рішенням відповідача про зменшення розміру страхового відшкодування не погоджується, вважає його безпідставним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача та не відповідає нормам Закону зважаючи на наступне. Зазначили, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Вимогу страховика про надання додаткових документів, що підтверджують витрати на поховання вважають необгрунтованою, оскільки надані в ТДВ «СГ «Оберіг» оригінали розрахункових документів містять всі необхідні реквізити, та є належними розрахунковими документами, на підставі яких страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування по витратах на поховання. При цьому, неналежне оформлення суб`єктом господарювання товарних чеків не спростовує здійснених [PERSON] витрат на поховання. Не застосування ФОП у своїй діяльності РРО, не має покладати на споживача його послуг надмірний тягар у виді з`ясування відповідності виданих ФОП документів вимогам закону. Такий підхід не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, на яких грунтуються цивільні відносини. При цьому відповідач не звертався до ФОПів із запитом, яким би було підтверджено належність розрахункових документів. Крім того, зазначив, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох процентів річних та інфляційних втрат за користування чужими коштами за весь час прострочення. У зв`язку з тим, що 26 липня 2024 року страхове відшкодування виплачено частково, розрахунок проведено за два періоди: з 19 лютого 2024 року (91-й день з подання заяви про виплату страхового відшкодування) по 25 липня 2024 року з урахуванням розміру страхового відшкодування у повному обсязі; з 26 липня 2024 року (дата виплати страхового відшкодування) по 15 листопада 2024 року (дата подання позовної заяви) з урахуванням невиплаченої частини страхового відшкодування. Згідно з розрахунком витрат для позивача [PERSON] сума нарахування заборгованості за неповну виплату моральної шкоди та несвоєчасну виплату витрат на поховання становить 10 388,04 грн, з яких: пеня - 7 127,70 грн, відсотки річні - 784,54 грн, інфляційні втрати - 2 475,80 грн. На підставі викладеного просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) гривень 00 копійок, та страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, а всього разом - 23 600 (двадцять три тисячі шістсот) гривень 00 копійок; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7 127 (сім тисяч сто двадцять сім) гривень 70 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 784 (сімсот вісімдесят чотири) гривні 54 копійки, інфляційні втрати у розмірі 2 475 (дві тисячі чотириста сімдесят п`ять) гривень 80 копійок, а всього разом - 10 388 (десять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 04 копійки; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. 22 листопада 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву залишено без руху. 06 грудня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 18 грудня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Гудз Р.А. про збільшення позовних вимог в частині пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, а саме: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь [PERSON] пеню в розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7764 гривні 77 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 858 гривень 80 копійок, інфляційні втрати у розмірі 2475 гривень 80 копійок, а разом 11098 гривень 62 копійки. 26 грудня 2024 року від представника відповідача ТзДВ «Страхова група «Оберіг» Алєксєєва В. В. надійшов відзив на позовну заяву, у яких просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним вимог у повному обсязі. 15 січня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Гудз Р.А. про збільшення позовних вимог в частині пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, а саме: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на корись [PERSON] пеню в розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 330 гривні 12 копійок, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 920 гривень 08 копійок, інфляційні втрати у розмірі 3 291 гривень 87 копійок, а разом 12 542 гривень 07 копійки. 23 січня 2025 року від представника відповідача ТзДВ «Страхова група «Оберіг» Алєксєєва В. В. надійшли заперечення на заяву, у яких просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним вимог у повному обсязі. 24 січня 2025 року ухвалою Летичівсього районного суду Хмельницької області закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду. 28 січня 2025 року до суду від представника позивача адвоката Гудз Р.А. надійшла відповідь на відзив, у якому просить у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик до суду свідка [PERSON] відмовити за безпідставністю; задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування у відповідності до заяви про збільшення позовних вимог в повному обсязі. 05 лютого 2025 року від представника відповідача ТзДВ «Страхова група «Оберіг» Алєксєєва В. В. надійшли заперечення (на відповідь на відзив), у яких просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним вимог у повному обсязі. 08 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Гудз Р.А. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків. Згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно відповіді ТзОВ «Оберіг» № 2108-01 від 21 серпня 2024 року, на підставі п. 36,1 ст. 36 Закону України № 1961-IV, прийнято рішення про виплату на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 20\~100 грн. (80\~400 грн. загального розміру моральної шкоди / 2 (зменшення суми у зв`язку із виною потерпілого) / 2 (кількість заявників батько та мати). Майнові вимоги щодо витрат на поховання померлого визнані не були. Судом встановлено, що у постанові про закриття кримінального провадження №1202724000000737, відомості про яке 02 листопада 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зазначено, що згідно висновку експерта № СЕ-19/123-24/950-ІТ, від 24 січня 2024 року, належні та фактичні дії водія автопоїзда у складі сідлового тягача «DAF XF 95.430» р.н. [NUMBER] з напівпричепом-самоскидом «SDC TRAILERS SDC» р.н. [NUMBER] [PERSON] в аспекті виконання нормативних документів ПДР України у дорожній ситуації, що розглядається, не суперечили вимогам Правил дорожнього руху отже, у такій дорожній ситуації, до виникнення (настання) даної ДТП односторонні дії водія [PERSON] не призвели. Отже, об`єктивно встановлено, що причиною виникання ДТП, є односторонні дії велосипедиста [PERSON] , які полягають у виїзді велосипедом на пішохід проїзної частини вул. Патріса Лумумби на заборонний червоний сигнал світлофора та здійснення зіткнення із правою бічною частиною напівпричіпа автопоїзда «SDC TRAILERS SDC» р.н. [NUMBER] . Відповідно до частини шостої\~статті 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~6\~від 27\~березня 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» правила статті 454\~ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №323/2127/16-ц (провадження№ 61-33689св18) викладено такий висновок, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18). Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт порушення потерпілим [PERSON] \~правил дорожнього руху\~України під час дорожньо-транспортної пригоди, зафіксований у постанові слідчого про закриття кримінального провадження, дозволяє зробити висновок про грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди. Крім того, ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2023 року зобов`язано службову особу Відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою [PERSON] , яка зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №2797 від 07 листопада 2023 року. Як вбачається з вказаної ухвали, із матеріалів скарги та наданих ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області суду матеріалів про результати проведення перевірки за зверненням [PERSON] вбачається, що 07 листопада 2023 року в ЄО за №2797 зареєстровано його звернення. У заяві про вчинене кримінальне правопорушення [PERSON] зазначив, що він перебуває у шлюбі із [PERSON] , протягом певного часу він перебував за межами місця спільного проживання і скориставшись цим [PERSON] стала проживати з іншим чоловіком у орендованому житлі, а їх малолітніх дітей забрала до себе. Будучи зобов`язаною відповідно до чинного законодавства здійснювати догляд за малолітніми дітьми, [PERSON] від виконання цих обов`язків ухилилась, дітей залишила самих і з місця їх перебування відлучилась. Через це його малолітній син [PERSON] потрапив в дорожньо-транспортну пригоду в якій [INFO] в післяобідню пору загинув. Вина водія у дорожньо-транспортній пригоді відсутня, в той же час загиблий [PERSON] знехтував правилами дорожнього руху та виявив грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди. Покладення на відповідача за таких обставин обов`язку доплатити відшкодування моральної шкоди, буде очевидно надмірним і несправедливим. Сторони не заперечили, що 26 липня 2024 року страховик сплатив стороні позивача [PERSON] - батькові загиблого внаслідок ДТП [PERSON] 20\~100 грн. моральної шкоди, заподіяної його смертю, що складає 1/2 загального розміру такого страхового відшкодування. Судом встановлено, що причиною ДТП стали односторонні дії велосипедиста [PERSON] , які полягають у виїзді велосипедом на пішохід проїзної частини вул. Патріса Лумумби на заборонний червоний сигнал світлофора та здійснення зіткнення із правою бічною частиною напівпричіпа автопоїзда «SDC TRAILERS SDC» р.н. [NUMBER] . Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що зменшення суми страхового відшкодування відповідачем є обґрунтованою, потерпілий порушив правила дорожнього руху, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 100 грн. задоволенню не підлягають. Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі, який визнано судом правомірним, підстави вважати таку виплату неповною судом не встановлені, а тому відповідальність відповідача за такі порушення не настала. Щодо страхового відшкодування витрат на поховання у сумі 3500 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У даному випадку позивачем на підтвердження витрат на поховання надано оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , фіскальний чек від 03 листопада 2023 року на суму 12\~420 гривень, а також товарні чеки від 03 листопада 2023 року на суми 2\~600 гривень та 900 гривень. У прохальній частині представник позивача просить стягнути 3\~500 гривень витрат на поховання. Суд враховує, що порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну. Водночас, пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, під розрахунковим документом слід розуміти документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 цього Закону). За змістом п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків, відповідає вимогам Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, страховик в силу вимог ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вправі вимагати від особи яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не тільки докази на підтвердження розрахункових операцій з виконавцем робіт (надавачем послуг), а й документів що підтверджують факт укладення договору, у тому випадку якщо розрахунковий документ (у даному випадку товарний чек) сам по собі не свідчить про наявність договірних відносин між замовником та виконавцем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України визначено що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. У зв`язку із наведеним правочин на суму що перевищує 340 гривень повинен бути вчиненим у письмовій формі, крім випадків передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Із долученої позивачем до позову копії товарного чеку від 03 листопада 2023 року вбачається що ним сплачено 600 гривень та 2900 гривень. Враховуючи викладене, вимагаючи у позивача додаткових документів на підтвердження витрат на поховання, відповідач діяв у межах чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Приписами ч. 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то з відповідача стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає.

Outcome: dismissed