Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

\~ [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визнати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] , 1/2 частину квартири та визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги головним чином мотивує тим, що з відповідачем, [PERSON] позивач зареєструвала шлюб 28 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану, Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 257. Від цього шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] де батьком в свідоцтвах дітей записаний відповідач. В даний час сторони припинили сімейно-шлюбні відносин та ведення спільного господарства. Згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2013 року за час подружнього життя сторони нажили спільне майно, а саме: купили кватиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Після припинення сімейно-шлюбних відносин виникла необхідність розділити спільне майно, а саме : квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, як кватира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] сторони придбали у шлюбі, а тому частина даної квартири належить [PERSON] , а частина квартири належить [PERSON] Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити спільне майно, то позивач вимушена звернутися до суду та просити суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, яка знаходяться по адресі : [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.11.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. У підготовче засідання сторони повідомлені належним чином не з`явилися. Позивач направила на адресу суду заяву, в якій прохала підготовче судове засідання провести без її участі. Ухвалою суду від 25.02.2025 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, 08.04.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія № [NUMBER] від 28.08.2009 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 257 (а.с. 18). Від цього шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 19-21). Так, згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2013 року за час подружнього життя сторони нажили спільне майно, а саме: купили кватиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-29). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 23-24). Позивач зазначає, що після припинення сімейно-шлюбних відносин виникла необхідність розділити спільне майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також позивач зазначає, що кватира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] сторони придбали у шлюбі, а тому частина даної квартири належить [PERSON] , а частина квартири належить [PERSON] Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити спільне майно, тому позивач звернулася до суду. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із\~ст. 77-81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України\~на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Положеннями ст.\~77,\~79,\~80,\~81 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не збирає докази самостійно. Вимоги до доказів встановлені\~ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~ Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Частина перша ст. 70 цього Кодексу закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ \~ \~Абзацом другим частини першої ст. 71 цього Кодексу передбачено, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Так ч. 2 ст. 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2,3 ст. 325 ЦК України, фізичні та\~юридичні особи\~можуть бути\~власниками будь-якого\~майна,\~за винятком\~окремих видів\~майна,\~які відповідно\~до закону\~не можуть\~їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. \~ \~ \~ \~Так ч. 3 ст. 368 ЦК України, передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. \~ \~ \~ \~Аналізуючи обставини справи, суд дійшов переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved