Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

13 листопада 2024 року [PERSON] звернулася\~до Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 183/3683/19 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій в розмірі 2\~000,00 грн. щомісяця, починаючи з 12 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 19 листопада 2019 року. Водночас,\~рішенням Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 27\~квітня 2022\~року у\~справі №\~183/4287/21\~змінено спосіб\~та розмір\~аліментів,\~які стягуються\~на підставі\~рішення Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 17\~жовтня 2019\~року з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~на утримання\~дитини - [PERSON] , [INFO] , з 2 000,00 грн. щомісяця на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50\~відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , яка утворилась за період з 12 червня 2019\~року по 10\~червня 2021 року в у розмірі 32 735,66 грн. Рішення суду набрало законної сили 31 травня 2022 року. Виконавчий лист № 183/3683/19 виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року перебуває на виконанні Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Виконавче провадження № 61350862). Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо належного утримання дитини, у зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2021 року по травень 2022 року в сумі 22 000,00 грн. Крім того,\~виконавчий лист\~№ 183/4278/21\~виданий Новомосковським\~міськрайонним судом\~Дніпропетровської області\~на підставі\~рішення Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 27\~квітня 2022\~року перебуває\~на виконанні\~Царичанського \~відділу державної\~виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Виконавче провадження № 69420607). Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо належного утримання дитини, у зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів за період з червня 2022 року по липень 2024 року в сумі 91\~260,00 грн. Позивач зазначила, що сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач свої зобов`язання по утриманню дитини не виконує, а тому з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, [PERSON] провела розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), згідно якого неустойка (пеня) зі сплати аліментів за виконавчими провадженнями складає 113\~260,00 грн., а саме: - у виконавчому провадженні № 61350862 за період з 01.07.2021 року по 31.05.2022 року в розмірі 33\~980,00 грн.; - у виконавчому провадженні № 69420607за період з 01.06.2022 року по 31.07.2024 року в розмірі 348\~648,30 грн. Таким чином, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за двома виконавчими провадженнями за період з 01.07.2021 року по 31.07.2024 року складає 382\~628,30 грн. В той же час, приписами ч. 1 ст.\~196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в загальному розмірі 113\~260,00 грн., а саме: - у виконавчому провадженні № 61350862 за період з 01.07.2021 року по 31.05.2022 року в розмірі 22\~000,00 грн.; - у виконавчому провадженні № 69420607за період з 01.06.2022 року по 31.07.2024 року в розмірі 91\~260,00 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1410 від 04 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 жовтня 2011 року. На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року у справі № 183/3683/19 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій в розмірі 2\~000,00 грн. щомісяця, починаючи з 12 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 19 листопада 2019 року. Крім того,\~рішенням Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 27\~квітня 2022\~року у\~справі №\~183/4287/21\~змінено спосіб\~та розмір\~аліментів,\~які стягуються\~на підставі\~рішення Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 17\~жовтня 2019\~року з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~на утримання\~дитини - [PERSON] , [INFO] , з 2 000,00 грн. щомісяця на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50\~відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , яка утворилась за період з 12 червня 2019\~року по 10\~червня 2021 року в у розмірі 32 735,66 грн. Рішення суду набрало законної сили 31 травня 2022 року. Встановлено, що виконавчий лист № 183/3683/19 виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року перебуває на виконанні Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Виконавче провадження № 61350862). Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо належного утримання дитини, у зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2021 року по травень 2022 року в сумі 22 000,00 грн. Згідно розрахунку Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), проведеного в межах виконавчого провадження № 61350862 станом на\~01\~вересня 2024\~року заборгованість по аліментам [PERSON] за період з липня 2021 року по травень 2022 року складає 22\~000,00 грн., при цьому заборгованість, яка виникла до 01.07.2021 року складає 26\~683,66 грн. Загальний розмір заборгованості становить 48\~683,66 грн. (26\~683,66 грн. + 22\~000,00 грн.). Крім того,\~виконавчий лист\~№ 183/4278/21\~виданий Новомосковським\~міськрайонним судом\~Дніпропетровської області\~на підставі\~рішення Новомосковського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 27\~квітня 2022\~року перебуває\~на виконанні\~Царичанського \~відділу державної\~виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Виконавче провадження № 69420607). Згідно розрахунку Царичанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), проведеного в межах виконавчого провадження № 69420607 станом на\~01\~серпня 2024\~року заборгованість по аліментам [PERSON] за період з за період з червня 2022 року по липень 2024 року складає 91\~260,00 грн. Вирішуючи спір по суті заявлених, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції Українибатьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост. 11 Закону України "Про охорону дитинства",ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Відповідачем не доведено суду тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~ визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 71 вищеназваного Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику уразі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. На підставі\~статті 196 Сімейного кодексу України\~1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Пунктом 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року судам роз`яснено, що передбачена ст.\~196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.\~197\~СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4 ст.\~263\~ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд України (далі - ВСУ) неодноразово змінював підхід до порядку розрахунку пені. Так, відповідно допостанов від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022цс15 пеня обчислювалася «…виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення…». Згодом, ВСУ дещо відступив від зазначених висновків та вказав, що «…пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. …сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались…» (постанови від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16,від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16). Відповідно до зазначених правових позицій ВСУ, раніше пеня за один місяць розраховувалася так: заборгованість по аліментах за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума пені визначалася шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць. У 2018 році Велика Палата Верховного Суду (далі - ВС) суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1ст. 196 СК України, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. У постанові Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, розрахунок пені здійснено за раніше існуючим підходом, застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15. В той же час, відповідно до\~постанови КЦС ВС від 20 липня 2020 року по справі № 362/4462/16\~Велика Палата Верховного Суду\~у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з розрахунками позивача щодо визначення пені за прострочення сплати аліментів, проведених останньою по двом виконавчим провадженням згідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, а тому свої розрахунки не наводить. Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № 61350862 за період з 01.07.2021 року по 31.05.2022 року складає 33\~980,00 грн. Як зазначалося вище, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини у виконавчому провадженні № 61350862 за період з за період з липня 2021 року по травень 2022 року складає 22 000,00 грн. Крім того, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні № 69420607 за період з 01.06.2022 року по 31.07.2024 року складає 348\~648,30 грн. Отже, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за двома виконавчими провадженнями за період з 01.07.2021 року по 31.07.2024 року складає 382\~628,30 грн. Як зазначалося вище, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини у виконавчому провадженні № 69420607 за період з червня 2022 року по липень 2024 року складає 91\~260,00 грн. Разом з тим, у відповідно до\~ч. 1ст. 196 СК України, з [PERSON] на користь [PERSON] може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за двома виконавчими провадженнями в загальному розмірі 113\~260,00 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості по аліментам, а саме: - у виконавчому провадженні № 61350862 за період з 01.07.2021 року по 31.05.2022 року в розмірі 22\~000,00 грн.; - у виконавчому провадженні № 69420607за період з 01.06.2022 року по 31.07.2024 року в розмірі 91\~260,00 грн. В той же час, сплата заборгованості по аліментам боржником з простроченням не звільняє його від сплати пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача зі сплаті аліментів є іншим, відповідачем не надано. У відповідності до приписів\~ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідач [PERSON] не скористався своїм право та не надав доказів того, що він був не згоден із сумою заборгованості по аліментам та оскаржував дії виконавця в цій частині. Крім того слід зазначити, що позовна давність до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів не застосовується. В даному випадку законодавством в\~ст. 20 Сімейного кодексу України\~чітко встановлено, що\~до вимог, що?випливають із сімейних відносин,\~позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених: ч. 2 ст. 72?(застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя); ч. 2 ст. 129?(спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини); ч. 3 ст. 138?(право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка); ч. 3 ст. 139?(спір про материнство) цього Кодексу,?а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм\~ЦK України\~про позовну давність.\~ В той же час, частиною 2\~статті 196 СК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Належних та допустимих доказів того, що розмір неустойки може бути зменшений на підставі ч. 2 ст. 196 СК України, відповідачем не надано. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~приписів ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивач [PERSON] при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати в сумі 1\~211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.\~ На підставі викладено та

Outcome: approved