Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У березні 2025 представник [PERSON] - адвокат Зачепіло З.Я., звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20.01.2022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі № 7743, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн та 8 000 грн послуг на оплату правової допомоги. В обґрунтування позову вказано, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, нотаріус не перевірив безспірності заборгованості, наявності доказів належного направлення та отримання позивачем вимоги про усунення порушення. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 18.03.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання адвоката Зачепіло З.Я. та витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. належним чином завірені матеріали нотаріальної справи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису від 20.01.2022, зареєстрований в реєстрі № 7743.\~ 18.03.2025 на електронну адресу суду з електронним цифровим підписом надійшла заява представника відповідача Височина Є.М. про визнання позовних вимог (в порядку ст. 206 ЦПК України), просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача 50% ставки сплаченого позивачем судового збору та розглянути справу без представника банку за наявними матеріалами. 10.04.2025 ухвалою суду в межах даної справи повернуто заяву [PERSON] про забезпечення позову. В матеріалах справи містяться зворотні поштові повідомлення про отримання позивачем, відповідачем та приватним виконавцем надісланих судом документів. Надісланий на адресу приватного нотаріуса поштовий конверт повернувся на адресу суду неврученим з довідкою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Будь-яких інших заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем видано виконавчий напис № 7743, яким звернуто стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] , заборгованість за кредитним договором № 200772446501 від 26.01.2017 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». У виконавчому написі наведений період заборгованості з 05.12.2020 по 05.12.2021. Сума заборгованості складає 54 851,44 грн, в тому числі: 33 864,66 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 20 986,78 грн прострочена заборгованість за процентами. За вчинення виконавчого напису стягнуто 250 грн., загальна сума до стягнення становить 55 101,44 грн. 14.02.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича відкрито виконавче провадження № 68621765 на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , під час реєстрації шлюбу 02.05.2019 позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». При вирішенні справи суд зазначає наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). Матеріали справи не містять документів, що були підставою для видачі нотаріусом оскаржуваного позивачем виконавчого напису, зокрема розрахунку заборгованості по договору, виписки про рух коштів по рахунку позичальника тощо. Наведене виключає можливість перевірити загальний розмір заборгованості та його складові частини, тобто перевірити в судовому порядку безспірність заявлених до стягнення сум заборгованості в період з 05.12.2020 по 05.12.2021 за кредитним договором № 200772446501 від 26.01.2017 станом на час вчинення виконавчого напису. У пункті 83 постанови від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Поряд з цим, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, з урахуванням засад законності, розумності і справедливості, а також враховуючи визнання відповідачем позову в частині оскаржуваного виконавчого напису, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, визнання позову відповідачем в частині оскаржуваного виконавчого напису та відповідне клопотання представника відповідача про зменшення судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви (1 211,20 грн.), тобто в розмірі 605,60 грн., іншу частину сплаченого судового збору слід повернути позивачу. Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів, які були подані разом з позовом: 1) платіжна інструкція на переказ готівки № 72348296 від 26.02.2025 про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Захист» адвокатських послуг згідно договору 23/1 від 26.02.2025 в розмірі 8 000 грн; 2) договір № 23/1 від 26.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «Захист» та [PERSON] ; 3) додаток від 26.02.2025 № 1 до договору № 23/1 від 26.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «Захист» та [PERSON] ; 4) акт виконаних робіт від 28.02.2025 до договору № 23/1 від 26.02.2025 між Адвокатським об`єднанням «Захист» та [PERSON] ; 5)\~ ордер серії № 1371234 про надання правничої допомоги позивачу адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною; 3) свідоцтво про право на заняття [PERSON] адвокатською діяльністю серії ОД № 004668 від 22.05.2024. За змістом наведених документів вбачається, що послуги за професійну правову допомогу полягали в наступному: первинна консультація; ознайомлення з матеріалами справи; аналіз судової справи; формування правової позиції по справі та всебічний аналіз правового матеріалу та фактичних обставин справи; підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд зауважує, що надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правову допомогу не конкретизують розмір та витрачений адвокатом час за кожну з наданих позивачем послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на незначну складність справи, наявні у справі відомості про обсяг наданої адвокатом правової допомоги, враховуючи поведінку відповідача, який майже одразу після надходження позову до суду подав заяву про визнання позову в частинні оскаржуваного виконавчого напису, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на суму 5 000 грн, що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи.

Outcome: approved