Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

05 листопада 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25\~532,32 грн, судовий збір 3028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 28.01.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії 200\~000 грн, процентна ставка 24%. Обов`язковий мінімальний платіж 5%. Банк виконав свої зобов`язання. Станом на 20.09.2021 за вказаним договором загальна сума заборгованості становить 25\~532,32 грн. 20.01.2021 АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» уклали договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором. 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 17 грудня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд» адвокатом Шиловим В.Ю. Відзив мотивований тим, що позивач не долучив угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка мала бути укладена шляхом прийняття пропозиції відповідачки, та Договору про банківське обслуговування, а отже не відомо суттєві умови договірних відносин. В оферті наявне посилання на Договір, розміщений за електронною адресою, але зазначене банком посилання виявилось недійсним. Також відсутні докази акцептування оферти. Договірні відносини є підтвердженням лише фактичного використання відповідачем кредиту. З наданих позивачем документів неможливо встановити чи було укладено договір про споживче кредитування, його умови. Паспорт споживчого кредиту як доказ погодження умов не можна брати до уваги, оскільки він містить узагальнену інформацію, яка є актуальною до 23.02.2019. Тобто він укладений лише з метою переддоговірного ознайомлення клієнта із наявними кредитними продуктами та не підмінює кредитного договору. Отже відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитом, комісії. У розрахунку позивач визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 20.09.2021 року у розмірі 43371,32 грн. Проте в позові вказує, що сума боргу складає 25532,32 грн. Як позивач визначив ці суми не відомо. З виписки вбачається, що відповідачці було надано кредитний у розмірі 10800 гривень. Також вбачається, що вона скористалася кредитними коштами в період з 28.01.2019 по 27.07.2020 в розмірі 22764,69 грн. Повернула відповідачка кошти в розмірі 13840,70 грн. Тобто відповідачка не повернула АТ «Альфа-банк» кошти в розмірі 8923,99 грн. В той же час позивач не розкриває суду, що позивачкою було погашено заборгованість по кредиту в розмірі 10744 грн. За фактом заборгованості до неї звертався позивач у 2023 році із пропозицією сплатити заборгованість по кредиту в розмірі 10744 грн для запобігання негативних наслідків у вигляді судового спору. Таким чином, на момент подання позову позивачка не мала заборгованості. У зв`язку з викладеним, представник просить відмовити у задоволенні позову і стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 27 грудня 2024 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що власного розрахунку заборгованості відповідач не надає. Щодо неправомірності доказів укладення договору, представник позивача зазначає, що виписка по рахунку є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта. При поданні позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» врахував погашення кредитної заборгованості у період з 11.2021 по 01.2024 року на загальну суму 17\~839,00 грн. Вказані суми були погашення після відступлення прав вимоги. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 28 січня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». У оферті зазначені такі умови: Пропонує Банку відкрити їй поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні. Просить випустити міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки з моменту випуску. Умови надання кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 200 000 грн. Процентна ставка за користування кредитом у розмірі 24 % річних. Умови сплати платежів: обов`язковий мінімальний платіж пропонує встановити у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Всі відносини між нею та банком та істотні умови надання та користування Кредитом, які не врегульовані Угодою, пропонує врегулювати Договором. Підписанням оферти відповідачка підтвердила, що перед укладенням Угоди ознайомлена, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Строк відповіді на цю пропозицію складає 30 робочих днів з моменту її подання Банку. Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту пропозиції та укладення Угоди та надання суми Кредиту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно од ст. 643 ЦК України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Оферта підписана [PERSON] 25.01.2019 та містить посилання на отримання нею акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. АТ «Альфа Банк» надав в розпорядження відповідачки грошові кошти, про що свідчить виписки по рахунку, відповідно до якої 28.01.2019 встановлено кредитний ліміт 10800 грн. Враховуючи наведене, угода вважається укладено та відповідач зобов`язалась виконувати її вимоги. Разом із позовною заявою позивачем також було надано розрахунок заборгованості за договором, відповідно до якого станом на 20 вересня 2021 року існує заборгованість за кредитним договором та яка становить 43\~371,32 грн, в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту 38\~548,14 грн, заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 925,03 грн, заборгованість за процентами 3\~898,15 грн. 20 вересня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» уклало з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №3, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 28.01.2019, що підтверджується договором факторингу №3, випискою з додатку до договору факторингу № 3, актом приймання-передачі реєстру боржників, платіжним дорученням №559 від 20 вересня 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку відповідача за період з 28 січня 2019 року по 21 вересня 2021 року, з якої вбачається надання відповідачці кредиту, рух коштів по рахунку. Вказана виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц). З виписки вбачається, що [PERSON] активно користувалася платіжною карткою World Debit Mastercard робила покупки, знімала готівку. Відповідачем не оспорювалось укладення вищевказаного договору та отримання кредитних коштів, а позивачем доведено укладення спірного кредитного договору. Разом з цим, слушними є доводи відповідача про те, що не відомі всі умови договору. Так, в оферті Угода є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та всі відносини між [PERSON] та Банком та істотні умови надання та користування Кредитом, які не врегульовані Угодою, врегульовані Договором. Однак, позивачем не надано Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а тому не можливо визначити всі умови договору. Як зазначалось\~вище,\~з розрахунку\~заборгованостістаном на 20 вересня 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 43 371,32 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 38 548,14 грн, заборгованість за овердрафтом (несанкціонованим кредитом) 925,03 грн, заборгованість за процентами 3 898,15 грн. Однак, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок та як вбачається з виписки по рахунку, [PERSON] було використано 23\~764,57 грн кредитних коштів, нараховано процентів за користування кредитними коштами 11\~092,37 грн, крім цього списано на погашення штрафу - 900 грн, комісії за розрахунково-касове обслуговування та за страховий пакет 18\~556,61 грн та 105 грн плати за користування послугою SMS-інформування, Однак, умовами оферти, акцептованої АТ «Альфа-Банк», не передбачено сплату жодних комісій, штрафі та плати за послуги SMS-інформування, а відтак вказані суми підлягають зарахуванню на погашення згідно черговості кредитної заборгованості. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 08.05.2024 року у справі № 381/1647/21 провадження № 61-4504св23). Позивачем не доведено підставності нарахування в суму заборгованості комісій, штрафі та плати за послуги SMS-інформування. Більш того, позивачем взагалі не наведено розрахунку заборгованості та надані розрахунки заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги, при тому, що заявлено вимогу про стягнення боргу, значно меншому ніж отримано за договором факторингу, а саме 25\~532,32 грн. з отриманих за договором 43371,32 грн. У відповіді на відзив позивач зазначає, що врахував погашення кредитної заборгованості у період з 11.2021 по 01.2024 на загальну суму 17\~839,00 грн, сплачені після переуступлення прав вимоги. Доводи позивача про ненадання відповідачем власного розрахунку заборгованості, спростовуються змістом відзиву, у якому представником відповідача наведені власні розрахунки з посиланням на докази та зазначено про повне погашення заборгованості позивачу перерахуванням 10744 грн. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитом суд відхиляє, оскільки порядок нарахування процентів, процентна ставка та порядок сплати визначені умовами оферти, підписаної відповідачем, а тому підлягали сплаті нею на виконання зобов`язання. Перевіривши розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, судом встановлено, що [PERSON] до відступлення прав вимоги було сплачено 13\~840,70 грн, неправомірно нараховано та списано 19\~561,61 грн (комісія, штрафи та послуга SMS-інформування), а відтак заборгованість на дату відступлення прав вимоги, яка підлягала стягненню з відповідачки становить 1\~454,63 грн (23\~764,57+11092,37) 13840,719 561,61). Враховуючи, що за платіжними дорученнями, наданими відповідачем після відступлення прав вимоги позивачу вона сплатила позивачу на погашення боргу 10744 грн., позивач підтверджує сплату відповідачем суми боргу у сумі 17 839,00 грн, на даний час заборгованість за спірним кредитним договором відсутня, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Що стосується розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивача, пов`язані з розглядом позову слід залишити за позивачем. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПКУкраїни сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПКУкраїни учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги №61 від 10 жовтня 2024 року; додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги № 61 від 10.10.2024, відповідно до якої вартість послуг адвоката складає 5000 грн; акт про надані послуги від 16.12.2024, відповідно до якого клієнт сплатив адвокату за надані послуги 5000 грн. Таким чином, представником відповідача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу. Вказані в акті послуги, виходячи зі змісту відзиву, відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та критерію розумності їхнього розміру. Згідно висновку Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19 : суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, №910/7586/19 та № 910/16803/19. Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Враховуючи наведене, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved