Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №01, складений 11.02.2019 року виконавчим комітетом Андріївської сільської ради, Кегичівського району, Харківській області, серія [NUMBER] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з відповідачем проживав без реєстрації шлюбу в с. Олександрівна, Берестинський район, Харківська область. [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] . Протягом тривалого часі і до сьогодні мати дитини проживає окремо. Позивачу відомо, що вона має намір створити нову сім`ю. Відповідно до вимог пункту 31 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» щодо тимчасового влаштування в родину родичів чи знайомих дитини, яка залишилась без батьківського піклування, чи потрапила до складних життєвих обставин Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради Харківської області від 15 березня 2023 року №39 [PERSON] , [INFO] , передано на тимчасове влаштування в родину матері позивача [PERSON] . На цей час позивач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Донька [PERSON] тимчасово проживає у помешканні бабусі, вона забезпечує належний догляд за дитиною. Донька знаходиться на повному утриманні позивача. Усі потреби для створення належних умов її утримання, розвитку, забезпечення якісним харчуванням, одягом, за потреби лікуванням здійснюються за рахунок позивача. Позивач часто спілкується з дитиною. Коли перебуває на службі, спілкується з дитиною по телефону. Під час відпусток постійно разом. Відповідач не приймає участі ні у вихованні дитини, ні у забезпеченні її матеріальних потреб, не виявляє інтересу й до її внутрішнього світу, не цікавиться станом здоров`я дитини. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 05.02.2025 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] . На жаль, відповідач не зробила висновків із попередньої ситуації стосовно ставлення до своїх дітей і їх виховання. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01.06.2023 [PERSON] вже позбавлена батьківських прав відносно своєї старшої доньки. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Жигилій П.В., подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав визнає в повному обсязі та просить задовольнити, розгляд справи провести без її участі. Представник третьої особи, Березка В.А., подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Третя особа [PERSON] , подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3,4, ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В підготовчому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Кегичівського району Харківської області 11.02.2019, актовий запис №01. Згідно наказу служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради Харківської області № 39 від 15.03.2023 малолітня дитини [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування, передана на тимчасове влаштування в родину бабусі [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом в військовій частині [NUMBER] з 18.08.2021, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №237 від 18.08.2021 по теперішній час, що підтверджується довідкою № 1453 від 31.01.2025, виданою командиром військової частини [NUMBER] . Відповідно до службової характеристики, яка була видана командиром військової частини [NUMBER] , за час служби в Збройних Силах зарекомендував себе виключно позитивно. Користується авторитетом та повагою серед особового складу. Серед військового колективу та в соціумі поводиться, як стриманий вихований військовослужбовець, поважає громадський порядок та норми етикету. Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у будинку, який належить [PERSON] , але фактично за цією адресою не проживає більше року. Залишила свою малолітню доньку [PERSON] на виховання співмешканцю [PERSON] . На цей час участі в житті дитини не приймає та не піклується про неї. Як вбачається з довідки-характеристики з місця проживання № 14-41/20 від 30.01.2025, виданої Кегичівською селищною радою донька знаходиться на вихованні в родині бабусі [PERSON] . Згідно судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 05.02.2025 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 лютого 2025 року і до досягнення нею повноліття. Дитина [PERSON] знаходиться на повному вихованні батька, і відвідує Комунальний заклад «Андріївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) Кегичівської селищної ради» з 16.11.2021 по цей час. Згідно акту обстеження від 28.01.2025, проведеного комісією Кегичівської селищної ради встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить родині [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.09.2002. Будинок в гарному стані. В двору є господарські будівлі. В будинку зареєстрована та проживає [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та онукою [PERSON] . Вказано, що [PERSON] забезпечена всім необхідним для здорового розвитку та навчання. Батько дитини [PERSON] перебуває в лавах ЗСУ. Зі слів [PERSON] повністю фінансово забезпечує доньку. Мати дитини не відвідує доньку та не бере часті у її вихованні, фінансово не допомагає. Органом опіки та піклування Кегичівської селищної ради надано висновок №04-09/904 від 25.03.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Мати дитини позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав підтримала. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що аліменти на утримання дитини з відповідача були стягнуті судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 05.02.2025. Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved