Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачкою 16.06.2017 року було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №285. До цього сторони проживали разом, як подружжя, без реєстрації шлюбу. Від подружнього життя у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім цього, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2018 року у справі №369/8588/18 визначено місце проживання доньки разом з батьком за місцем його проживання. Позивач проживає удвох з донькою та постійно піклується про дитину, турбується про її здоров`я, бере участь у її емоційному та фізичному розвитку. Мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, проживає окремо в іншому населеному пункті. Крім цього, 21.09.2024 року відповідачка склала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] на користь батька [PERSON] . Позивач має постійний сталий дохід, працює з 01.01.1998 року по теперішній час в ТОВ «ЕЛО ПАК» на посаді слюсар механоскладальних робіт. Відповідно до характеристики роботодавця є людиною з високоморальними цінностями, сторониться конфліктних ситуацій, є спокійним та врівноваженим, крім робочих обов`язків, також, несе корисне суспільне навантаження. Враховуючи викладені обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують просить прийняти рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 року визначено головуючим суддю Янченка А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі призначено підготовче судове засідання на 04.02.2025 року, а також витребувано у органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] 25.12.2024 року від органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надійшов висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] та рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області 264/1 від 05.12.2024 року, яким затверджено вказаний висновок. Від відповідачки відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 01.04.2025 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зв`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задоволити з врахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи та висновку органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В нотаріально засвідченій заяві просила суд розглядати справи у її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. В судове засідання не з`явився, направив до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, з врахуванням доказів, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до частини 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. ст. 12 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 Сімейного Кодексу України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст.141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 16.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували між собою шлюб ц виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №285. З матеріалів справи підтверджено, що до цього сторони проживали разом, як подружжя, без реєстрації шлюбу. Від подружнього життя у позивача та відповідачки народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.12.2015 року. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2018 року у справі № 369/8495/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2018 року у справі № 369/8588/18 визначено місце проживання дитини [PERSON] , 11.12.2015 року разом з батьком за місцем його проживання: [ADDRESS] . Відповідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 24.09.2024 року встановлено, що [PERSON] та його донька проживаються разом за адресою: [ADDRESS] . Батько самостійно виховує та матеріально забезпечує доньку, без участі матері. З довідки Святопетрівського академічного ліцею від 23.09.2024 року за №346 вбачається, що [PERSON] навчається у даному ліцеї. Згідно характеристики учениці вбачається, що участь у житті, навчанні та вихованні дитини бере виключно батько, мати [PERSON] з ними не проживає, участь у вихованні дитини не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, участь у батьківських зборах не приймала. При цьому, відповідно до характеристики дівчинка [PERSON] спокійна, відкрита, доброзичлива, охайна, проявляє себе як активна та відповідальна учениця. Таким чином, очевидно, що [PERSON] постійно піклується про дитину, турбується про її здоров`я, бере участь у її емоційному та фізичному розвитку. Матеріалами справи також підтверджено, що позивач має постійний сталий дохід, працює з 01.01.1998 року по теперішній час в ТОВ «ЕЛО ПАК» на посаді слюсар механоскладальних робіт. Відповідно до характеристики роботодавця є людиною з високоморальними цінностями, сторониться конфліктних ситуацій, є спокійним та врівноваженим, крім робочих обов`язків, також, несе корисне суспільне навантаження. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що 21.09.2024 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , на користь батька [PERSON] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Юровою О.Є., реєстровий номер 3129. 25.12.2024 року від органу опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області до Києво-Святошинськогго районного суду Київської області надійшов висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області за №264/1 від 05.12.2024 року. Із вищезазначеного висновку вбачається, що за результатами обстеження житлово-побутових умов позивача, який проживає разом з дитиною, з врахуванням обставин справи та інтересів дитини, органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. В даному випадку, мати дитини не страждає жодною із вищеперерахованих хворою та не бає будь-яких незалежних від неї причин, які би перешкоджали їй належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Свідомим нехтуванням її батьківськими обов`язками є насамперед, добровільна відмова матері від її батьківських прав на дитину. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Враховуючи зазначені вище обставини, очевидним є те, що мати [PERSON] за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи. Разом з цим, позивачем доведено відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено. Таким чином, поведінка відповідачки відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, суд дійшов до висновку про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків і необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки. При цьому, законодавством передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Враховуючи викладене,

Outcome: approved