Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, яку представник позивача мотивує тим, що 08 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] (далі - відповідач або позичальник) було укладено договір позики № 77436669 (далі - договір позики). Вказує, що згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується вернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги. Також зазначає, що 14.06.2021 між TOB «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) укладено Договір факторингу № 14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Вказує, що відповідно до реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34008,35 грн., з яких: 11713,55 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22294,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 16 серпня 2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №77436669 в розмірі 34008,35 грн., з яких: 11713,55 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22294,80 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 15.05.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 10.02.2025 адвокат Хейніс О.Г., в інтересах відповідача [PERSON] , за допомогою системи «Електронний суд» скерував відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи із нижчевикладеного. Представник вказує, що відповідач є військовослужбовцем з 2017 року та в період з 18 липня 2017 та по 14 грудня 2019 року, приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а отже нарахування відсотків за весь період за користування позикою є неправомірним. Щодо підписання договору електронним підписом, представник вказує, що позивач не надав для засвідчення правомірності укладання договору Довідку про ідентифікацію чи будь-який інший документ, який підтверджував би, що саме відповідачу належить одноразовий ідентифікатор R7Lh7nfmpr та саме він підписав кредитний договір. Це свідчить про те, що договір та угоди могли бути підписаний іншою особою або взагалі не підписаний належним чином. Отже, вважає, що це доводить той факт, що відповідач немає зобов`язань перед позивачем щодо сплати заборгованості за договором позики №77436669. Також зазначає, що позивач не надав до суду жодного первинного банківського документу, який відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому у задоволені позовних вимог має бути відмовлено у повному обсязі у зв`язку із відсутністю доказів видачі кредитних коштів. Окрім цього, вказує, що посилання позивача на умови і правила банківських послуг є безпідставним, оскільки відповідач не був із ними ознайомлений, тому що вони розміщені на інтернет сайті кредитодавця, а тому просить суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 17.02.2025 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Білотіл А.Г. за допомогою системи «Електронний суд» скерувала відповідь на відзив, в якій представник вважає відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Зазначає, що в даному випадку відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги, однак не надав первісному кредитору відповідних документів, для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду. Отже нарахування відповідачу відсотків здійснювалося первісним кредитором на законних підставах, оскільки відповідач не повідомив первісного кредитора у відповідності до чинного законодавства про те, що він являється військовослужбовцем та, що на нього поширюється норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, заборгованість вказана у позовній заяві, яка підлягає стягненню з відповідача нараховувалася первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань та вживає дії щодо врегулювання заборгованості виключно у розмірі отриманих прав вимоги. Оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувались, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору є правомірним і відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Вказує, що посилання відповідача на ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, оскільки позивачем не пред`явлено вимоги до суду про стягнення будь-якої пені, будь-яких штрафів за невиконання умов кредитного договору. Тобто, жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Окрім цього, зазначає що відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитного договору не доведена, при цьому сам відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто, фактично відповідач не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Вказує, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів, однак відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. 27.03.2025 у судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився; при цьому у відповіді на відзив представник Білотіл А.Г. просила розгляд даної цивільної справи у відсутності представника позивача та позовні вимоги задовільнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Хейніс О.Г. до судового засідання також не з`явилися по невідомим для суду причинам, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб. Вивчивши позов, відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 08.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №77436669, у онлайн режимі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) R7Lh7nfmpr, який було надіслано відповідачу на номер мобільного телефону - [NUMBER] (а.с.6). Згідно умов вищевказаного договору позики, відповідачу було надано кредит на суму 14652,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,99% та зниженою процентною ставкою у розмірі 0,69% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, строком на 29 днів, тобто до 27.03.2021, орієнтована загальна вартість позики складає 17611,48 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 (а.с.7-8). Відповідно до витягу з реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №77436669 в сумі 34008,35 грн., з яких: 11713,55 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 22924,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.12). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором позики №77436669 від 08.10.2021 за період з 27.10.2023 по 31.03.2024, станом на 31.03.2024 заборгованість за вищевказаним договором позики відповідачем [PERSON] не погашена та залишок заборгованості складає 34008,35 грн. (а.с.13). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно з ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зазначено, що: «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України)». Аналогічні положення містить і ст. 100 ЦПК України. У даній справі відповідач ставить під сумнів паперові копії документів, а позивач не зазначив про наявність їх оригіналів та станом на день подання відзиву, а також станом на день розгляду даної цивільної справи не надав суду оригінали електронних доказів. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення з відповідачем договору у електронній формі позивач не надав електронних доказів, що підтверджують укладення між сторонами договору в електронній формі, як і не надав електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Як вбачається з паперовій копії договору, їх укладення здійснюється сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором з використанням мобільного телефону відповідача. Електронних доказів на підтвердження того, що відповідач вчинив вищезазначені дії з використанням абонентського номеру мобільного телефону, який йому належить, матеріали справи не містять. Отже, факти укладення кредитного договору та наявності заборгованості позивачем не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, а надані ним паперові копії договору не відповідають критеріям допустимості й достовірності доказів, а також вимогам щодо визначення доказів, оскільки згідно ст. 76 ЦПК України, не підпадають ні під поняття письмового, ні під поняття електронного доказу. Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не є первинним документом, а тому він сам по собі, без первинних документів, не може достовірно підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також, підтверджувати розмір зазначеної заборгованості, який неможливо перевірити. Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі, й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом № 996-XIV. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 755/2284/16-ц. У постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) Верховний Суд дійшов висновків про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до пп. 14 п. 1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі Положення), первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати належним,допустимим, достовірним і достатнім доказом наявності заборгованості у відповідача , оскільки він не є первинним документом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, оскільки позивач не надав належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів факту укладення кредитного договору, заявлений розмір кредитної заборгованості за кредитним договором не підтвердив первинними бухгалтерськими документами, не надав суду оригінали електронних документів або належним чином посвідчені їх копії, у тому числі платіжних документів (касових та банківських), які б підтвердили розмір заборгованості. Тому в задоволенні позову слід відмовити. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed