Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (а.с.36-41), який обгрунтовує тим, що в серпні 1987 року вона була прийнятою на роботу до Сумського плодоовочевого консервно-сушильного заводу Сумської облспоживспілки, працювала в консервному цеху апаратником стерилізації, надалі лаборантом, до червня 2002 року. У серпні 1987 року їй у зв`язку з роботою та потребою у жилій площі для проживання, разом з громадянкою [PERSON] , [INFO] , надали за місцем роботи для проживання кімнату у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] і видали відповідний ордер на вселення, на підставі якого вона вселилася у вказану кімнату, ордер здала коменданту гуртожитку при вселенні, корінець ордеру не зберігся. У серпні 1987 році вона була зареєстрованою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , проте без зазначення номеру кімнати у паспорті. В кімнаті разом з нею мешкала громадянка [PERSON] , яка у подальшому виселилася та знялася з реєстрації у гуртожитку, що вбачається з Інформації на запит №96/28147 від 17.10.2024 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а саме - одноосібну реєстрацію позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 1987 року і по цей час вона постійно проживає у кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , сплачує усі комунальні платежі саме за квартиру [ADDRESS] , усі підприємства, установи та організації надають їй послуги саме за вказаною адресою і приймають усі платежі за цю кімнату, також вказану адресу вона зазначає більше 37 років як місце свого постійного проживання, саме сюди надходить кореспонденція, що вбачається з доданих до цього позову рахунків на сплату комунальних послуг по особовому рахунку № [NUMBER] , інших доданих документів. 17.04.2012 року гуртожиток за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності Сумської міської ради, що підтверджується рішенням виконавчого комітету СMP від 17.04.2012 року №183, яка 25.07.2012 року прийняла рішення про приватизацію житлових приміщень гуртожитку, що є загальновідомою інформацією. З Довідки від 26.11.2024 року AT «Державний ощадний банк України» вбачається, що вона не використала своє право на приватизацію. З метою реалізації свого права на приватизацію кімнати у гуртожитку, вона 19.11.2024 року звернулася до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» і просила надати копію ордера, за яким вселялася та просила вчинити дії з приватизації кімнати за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі кімнати у її власність згідно закону. 02.12.2024 року Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» надало відповідь №14.01-15/938, з якої вбачається відмова у приватизації кімнати у гуртожитку без наявності ордера, іншої підстави у відмові не вказано. 31.10.2024 року вона звернулася до Архівного відділу Сумської міської ради з метою пошуку рішення адміністрації та профспілкового комітету Сумського плодоовочевого консервно-сушильного заводу щодо надання їй житла у гуртожитку, проте листом №1894 від 04.11.2024 року Архівний відділ СМР повідомив її, що вказані рішення на зберігання до архіву не надходили. Зважаючи на вказані обставини, а також неможливість іншим чином захистити права щодо приватизації житла, у якому тривалий час законним чином проживає, позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду за поновленням прав. Спірні відносини між сторонами регулюються Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХІІ та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року №500-VI, а також ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідач не мав права відмовляти у приватизації кімнати з підстави відсутності у позивачки [PERSON] копії ордеру і така відмова є неправомірною. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірною відмову Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми» у вчиненні дій по приватизації нею, [PERSON] , [INFO] , кімнати за адресою: [ADDRESS] , за відсутності ордера на жиле приміщення, та зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» вчинити дії щодо приватизації кімнати за адресою: [ADDRESS] на її ім`я за відсутності ордера на жиле приміщення. В судовому засіданні представник позивача Казміренко Л.О. позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник позивача надала додаткові пояснення, в яких зазначила, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а також у розумінні правозастосування статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року №500-VI, необхідний тривалий час проживання особи в цьому житлі, яке повинно бути не нижче санітарної норми. Як вбачається з копій свідоцтва про право на спадщину за законом, технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] , витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 7.07.2024 року, вказаний будинок успадкований нею має житлову площу 30.5 кв.м, у ньому з 2019 року зареєстровані та проживають інвалід війни 3 групи її родич [PERSON] та його дитина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини свідчать, що при проживанні у вказаному будинку третіх осіб (тобто і за її участі), житлова площа на кожну особу буде складати 10,16 кв.м, тобто на кожну особу ця площа буде нижчою за рівень, що встановлений у статті 47 Житлового кодексу України, а саме 13.65 кв.м. За місцезнаходженням будинку у [ADDRESS] , що дістався їй у спадок, рівень побуту проживання та якість медичного обслуговування, відсутність відповідної інфраструктури свідчить, що рівень життя у селі для неї інваліда набагато нижчі, чим у місті Суми, а отже вказана у позовній заяві кімната у гуртожитку є її єдиним «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Стосовно номера кімнати в гуртожитку вказує, що номер кімнати, в якій вона проживає в гуртожитку, «78» без літери «А». Представник відповідача Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . В відзиві зазначили, що нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 (надалі Положення) визначена процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Перелік документів для приватизації житла, які громадянин має подати до органу приватизації, є вичерпним та чітко визначений п.18 Положення, відповідно до якого подання до органу приватизації копії ордера на жиле приміщення є обов`язковим. Також, відповідно до ст.58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Пунктами 18, 19, 20 вказаного Положення передбачений перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Затверджений перелік документів є вичерпним. Зокрема пунктом 18 Положення-передбачено, що громадянином до органу приватизації подається копія ордера на жиле приміщення. Пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Український РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Українське Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами відповідних рад разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. В свою чергу Сумська міська рада здійснює приватизацію житла лише у чіткій відповідності до встановленого законодавством порядку передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Сумською міською радою в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м.Суми жодним чином не порушено прав позивача на приватизацію житлового приміщення. На підставі вищевикладеного, та у зв`язку з відсутністю ордеру визнати право на приватизацію за [PERSON] Сумська міська рада не має законних підстав. Ухвалою суду від 22.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку: Суд установив, що в серпні 1987 року позивачка [PERSON] була прийнята на роботу до Сумського плодоовочевого консервно-сушильного заводу Сумської облспоживспілки, де працювала до червня 2002 року (а.с.13-14). У серпні 1987 року позивачці [PERSON] у зв`язку з роботою та потребою у жилій площі для проживання, разом з громадянкою [PERSON] , [INFO] , надали за місцем роботи для проживання кімнату у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка займала ліжко-місце в кімнаті гуртожитку. У серпні 1987 році позивачка [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , проте без зазначення номеру кімнати у паспорті. В кімнаті разом з нею мешкала громадянка [PERSON] , яка у подальшому виселилася та знялася з реєстрації у гуртожитку, що вбачається з Інформації на запит №96/28147 від 17.10.2024 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, а саме - одноосібну реєстрацію позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З 1987 року і по цей час позивачка [PERSON] постійно проживає у кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом кімната має житлову площу 11,6 кв.м. З відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр» №452/24 від 06.12.2024 року щодо надання інформації по особовому рахунку № [NUMBER] Товариство надало інформацію, що вказаний рахунок облікований за адресою: [ADDRESS] , і значиться в базі даних споживачів з 2016 року (а.с.23). Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.04.2012 року №183 затверджений акт прийняття-передачі до комунальної власності територіальної громади м.Суми гуртожитку за адресою [ADDRESS] (а.с.24). З довідки від 26.11.2024 року AT «Державний ощадний банк України» №116.145-33/396 вбачається, що позивачка [PERSON] не використала житловий чек (а.с.25). 31.10.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до Архівного відділу Сумської міської ради з метою пошуку рішення адміністрації та профспілкового комітету Сумського плодоовочевого консервно-сушильного заводу щодо надання їй житла у гуртожитку, проте листом №1894 від 04.11.2024 року Архівний відділ СМР повідомив її, що вказані рішення на зберігання до архіву не надходили (а.с.30). З метою реалізації права на приватизацію кімнати у гуртожитку, позивачка [PERSON] 19.11.2024 року звернулася до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» і просила надати копію ордера, за яким вселялася, та просила вчинити дії з приватизації кімнати за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі кімнати у власність позивачки згідно закону (а.с.26). В зверненні позивачка [PERSON] не вказала, що має зареєстрований на праві власності житловий будинок,\~ загальною\~площею 66,2\~кв.м,\~житловою площею\~30,5\~кв.м,\~ в смт.Липова Долина Сумської області. З відповіді Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» від 02.12.2024 року №14.01-15/938 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у приватизації кімнати [ADDRESS] , оскільки позивачка не є наймачем кімнати [ADDRESS] , а є наймачем ліжко-місця у кімнаті; в управлінні відсутні будь-які документи на вселення [PERSON] як наймача ліжко-місця у кімнату [ADDRESS] . (а.с.27-28). До відповіді Управління «ЦНАП у м.Суми» надало копію поквартирної картки на кімнату [ADDRESS] , в якій зазначено, що [PERSON] займає ліжко-місце в кімнаті (а.с.29). Згідно з п.8 ч.1 ст.1-1 Закону України Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього\~Закону, що виникає на підставі: а ) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею129 Житлового кодексу України; б)договору оренди. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1-1 цього Закону ліжко-місце - умовна частина площі жилого приміщення у гуртожитку (кімнати, жилого блоку чи секції), визначена та виділена для тимчасового проживання в ньому одночасно декількох одиноких осіб однієї статі, не пов`язаних між собою сімейними та/або родинними стосунками. Площа одного ліжко-місця визначається власником гуртожитку з розрахунку на одну особу для кожного типу гуртожитку та не може бути меншою за розмір, визначений відповідно до санітарних норм, затверджених згідно із законодавством. З доказів, наданих позивачкою, зокрема, поквартирної картки на кімнату, відповіді Управління «ЦНАП у м.Суми» вбачається, що позивачка [PERSON] не є наймачем кімнати, а займає ліжко-місце. Позивачка [PERSON] не зверталася до органів Сумської міської ради, до суду щодо визнання її наймачем кімнати. У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України\~закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. У частині третій\~статті 9 ЖК УРСР\~йдеться про те, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року\~за\~№ 2482-XII. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно з частиною першою\~статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Частинами 4, 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитка визначаються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Як зазначено у преамбулі\~Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до частини 1\~статі 1 вказаного Закону\~сфера дії цього\~Закону\~поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Як передбачено пунктом 13 частини 1\~статті 1-1 цього ж Закону, особами, які не мають власного житла, є мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до\~статті 34 Житлового кодексу Української РСР. При зверненні з позовом до суду позивачка [PERSON] не повідомила, що є власником будинку в смт.Липова Долина Сумської області. Суд встановив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2016 року (а.с.50,68) позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в смт.Липова Долина Сумської області, загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, жила площа якого з розрахунку на одну особу є більшою за розмір, встановлений для визнання позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов відповідно до\~статті 34 Житлового кодексу Української РСР. Згідно з нормами\~ЖК України\~мінімальний рівень забезпечення жилою площею на одного члена сім`ї для постановки на облік в Сумській області - 6 кв.м. Проживання в цьому будинку з 2019 року родичів позивачки [PERSON] та [PERSON] за домовленістю з [PERSON] жодним чином не впливає на права позивачки як одноосібної власниці будинку щодо її володіння, користування, розпорядження будинком. Згідно зі\~ст.47 ЖК України\~норма жилої площі на одну особу в Україні становить 13,65 кв.м . Ця норма жилої площі застосовується при наданні громадянам жилої площі і не застосовується при розрахунку норми жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов. Посилання представника позивачки на судові рішення Верховного Суду не є релевантними щодо правовідносин у цій справі. Так, зокрема, постанова КЦС ВС від 21.08.2024 року у справі №462/7300/20 стосується правовідносин щодо визнання права користування квартирою та виселення з квартири. Постанова КЦС ВС від 11.02.2021 року у справі №203/1621/18 стосується правовідносин, які виникли щодо використання повністю чи частково права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за житловими чеками. Постанова від 30.09.2020 року у справі №754/6918/18 стосується правовідносин щодо використання особою права на приватизацію в межах житлового чеку не в повному обсязі. [PERSON] не є наймачем кімнати № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] , та має зареєстрований на праві власності житловий будинок, житловою площею 30,5 кв.м. Позивач [PERSON] , яка мешкає в гуртожитку комунальної форми власності, та займає ліжко-місце в кімнаті, має на праві власності житло, що виключає її право на приватизацію кімнати відповідно до норм Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання позивача [PERSON] такою, що має право на приватизацію кімнати № [NUMBER] (78А) в гуртожитку по [ADDRESS] , і в задоволенні позову [PERSON] щодо зобов`язання вчинити дії по приватизації кімнати в гуртожитку, необхідно відмовити.

Outcome: dismissed