Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення грошових коштів за договором позики. Позов обґрунтовує тим, що 14 лютого 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в усній формі, оскільки обов`язкова письмова форма вимагається відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України лише якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики Відповідач в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] склав розписку, яка посвідчує факт передання йому грошової суми в розмірі 9 337,00 грн. Згідно змісту розписки від 14.02.2024 р. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 14.05.2024 р. Зазначає, що в обумовлений строк (до 14 травня 2024 року) грошові кошти позивачеві повернені не були. Тому з огляду на вищевикладене вбачається, що відповідач, як позичальник, згідно вимог чинного законодавства, а також практики Верховного Суду, зобов`язаний повернути позивачеві, який в цих правовідносинах є позикодавцем, грошові кошти у розмірі 9 337,00 грн за договором позики, укладеним 14 лютого 2024 року в усній формі. В порядку досудового врегулювання цього спору сторона позивача неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти. 03 липня 2024 року адвокатом Негробовим О.В. за допомогою мобільного застосунку «Viber» було надіслано відповідачу досудову вимогу. Разом із цим 14 листопада 2024 року на поштову адресу відповідача було надіслано досудову вимогу від 14 листопада 2024 року (поштове відправлення 4904000019489, яке було повернене з огляду на закінчення встановленого терміну зберігання). Натомість відповідач жодним чином не намагався зв`язатись з позивачем для вирішення питання щодо повернення грошових коштів, взятих у борг, жодних збитків не відшкодував. З огляду на це, з метою захисту свого порушеного права позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою. Тому,\~позивач просить\~суд стягнути\~зі [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] грошові\~кошти в\~розмірі 9337,00\~грн за договором позики, укладеним 14 лютого 2024 року в усній формі; стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог. Ухвалою суду від 14.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Направлена ухвала суду від 14.03.2025 року повернулась на адресу суду 08.04.2025 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 9337,00 на строк до 14.05.2024 року, про що відповідач власноручно написав розписку (а.с. 10). У визначений час відповідач грошових коштів позивачу не повернув, зазначені зобов`язання відповідачем не виконано, на час звернення до суду з даним позовом позивачу сума боргу відповідачем не повернута. У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18) від 06 квітня 2020 року у справі №464/5314/17 (провадження № 61-10789св18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики,

Outcome: approved