Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

В жовтні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 05 вересня 2013 року, вказаний шлюб було розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2022 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач з часу розірвання шлюбу з дітьми контактів не підтримує, аліментів не сплачує, матеріально не допомагає, не займається їх вихованням, не виконує своїх батьківських обов`язків та фактично ухиляється від їх виконання. З метою захисту прав дітей просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Підволочиського районного суду від 04 листопада 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі та зобов`язано Орган опіки та піклування Скалатської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024 року було витребувано у Органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Підволочиського районного суду від 19 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У призначене судове засідання позивач та її представник не з`явились. Позивач подала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягала. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду копію заяви від 04 жовтня 2024, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Журавлем С.С. згідно змісту якої вказав що з 2022 року разом з дітьми він не проживає, контактів не підтримує, матеріально їм не допомагає, аліментів не сплачує. Вказав що утримання та виховання його малолітніх дітей повністю лежить на їх матері [PERSON] , будь-яких перешкод щодо участі у вихованні дітей йому не створювалось. Крім того вказав, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Склатської міської ради у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно змісту якої просив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи. Крім того подав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2022 року у справі №604/422/22 було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05 вересня 2013 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 листопада 2013 року, сторони у даній справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 лютого 2015 року, сторони у даній справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 листопада 2017 року, сторони у даній справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Старости Колодіївського старостинського округу № 1-384 від 099 жовтня 2024 року, [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , виданого Колодіївським старостинським округом Скалатської міської ради, встановлено, що [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку присутні всі зручності: проведено газ, воду, опалення, санвузол. Мати приділяє багато уваги вихованню дітей, відвідує школу, цікавиться успіхами у навчанні. У дітей є окрема кімната, всі необхідні речі та шкільне приладдя. Батько [PERSON] з дітьми не проживає, контактів не підтримує, матеріально їм не допомагає. З копії довідки №110-0 виданої 03 жовтня 2024 року НКП «Скалатський медичний центр», виданої [PERSON] , вбачається, що її чоловік, батько її трьох дітей жодного разу від дня їх народження не звертався до педіатра з будь-якого приводу що стосується здоров`я його дітей, не приймав участь в допомозі дружині у догляді за хворими дітьми. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав затвердженого рішенням виконавчого комітету Скалатської міської ради №199 від 10 грудня 2024 року, органом опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами діти деякий час проживали з батьком та його хворою мамою. [PERSON] забезпечував дітей всім необхідним для повноцінного проживання та розвитку. З вересня 2022 року діти почали навчатись в Колодіївській ЗОШ та проживати з матір`ю. Батько не переставав цікавитись дітьми, телефонував їм, а вони часто на вихідні чи канікули приїздили до нього. Востаннє діти провідували батька та бабусю у жовтні 2024 року. Батько по телефону поспілкувався з начальником служби у справах дітей, та запевнив що любить своїх дітей, піклується про них в міру своїх матеріальних доходів та не хоче щоб його позбавляли батьківських прав. Органом опіки та піклування зроблено висновок, що [PERSON] не відповідає ні одній з підстав позбавлення батьківських прав визначених ст.164 СК України про можливість позбавлення батьківських прав, отже орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також судом було з`ясовано думку дитини [PERSON] , [INFO] , стосовно позбавлення батьківських прав його батька. [PERSON] пояснив суду, що батько з ним та його братом і сестрою періодично спілкується, він цікавиться їх життям та успіхами в навчанні. Також пояснив, що діти час від часу їздять в гості до тата з бабусею. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не вчиняв стосовно них будь-яких правопорушень, тобто підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України - відсутні. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 у справі №753/2025/19, від 06 травня 2020 року справі № 641/2867/17-ц. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини та відповідно до положень ст.166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів судом встановлюється згідно з вимогами закону, з врахуванням суті позовних вимог матеріального становища сторін, наданих доказів, визнання відповідачем позову. З огляду на наведене, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до повноліття дитини. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial