Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради, в якому, просить -визнати протиправним видання наказу КП «Телерадіоагенством «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради щодо зміни істотних умов праці в частині запровадження скороченого робочого дня і оплати пропорційно відпрацьованому часу; - зобов`язати відповідача поновити виплату [PERSON] заробітної плати в розмірі встановленого посадового окладу станом на 01.07.2024; -зобов`язати відповідача провести перерахунок заробітної плати [PERSON] , починаючи з липня 2024 року по день прийняття рішення та недоплачену різницю за кожний день недоплати між посадовим окладом, встановленим на 01.07.2024 і фактично сплаченою частиною заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що позивачу, який працює за трудовим договором в Комунальному підприємстві «Телерадіоагенство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради режисером програм, безпідставно, починаючи з 15 липня 2024 року, зменшено посадовий оклад до розміру 25 відсотків від попереднього. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26 листопада 2024 року представник відповідача надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Як на підставу своїх заперечень представник відповідача посилається на те, що наказом генерального директора ТРА «Новий Чернігів» від 08.07.2024 № 34-к «Про зміну істотних умов праці» деяким працівникам підприємства, в тому числі і позивачу, встановлено неповний робочий час починаючи з 15.07.2024. Ознайомитися із зазначеним наказом позивач відмовився, повідомивши, що йому потрібно проконсультуватися. Внаслідок чого відповідачем було складено акт. В той же день, 08.07.2024 відповідачем за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено на поштову адресу позивача рекомендований лист з описом вкладення, зазначений лист позивач також відмовився отримувати. Відтак, відповідач, вчасно, відповідно до вимог чинного законодавства, вжив всіх від нього залежних дій, щоб ознайомити позивача із документами щодо істотної зміни умов праці. Крім того, думка позивача про те, що отримана ним заробітна плата є значно меншою за встановлений законодавством розмір, чим порушує його права на справедливу оплату праці, є такою, що висловлена без дослідження належним чином нормативно-правових актів та фактичних обставин справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 20 січня 2025 року представник позивача адвокат Корнєєв Є.Л. надіслав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачу не надавалися докази на підтвердження обставин, які були підставою для зміни істотних умов праці. У присутності позивача акти про відмову від підпису не складалися, а тому не можуть бути враховані судом як належні докази. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження існування підстав для видання наказу про зміну істотних умов праці, а тому наказ щодо позивача є незаконним і підлягає скасуванню. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 46-к КП «Телерадіоагенство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради від 30.06.2021 року [PERSON] з 01 липня 2021 року був прийнятий на посаду режисера програм з фондом заробітної плати на місяць 9380 грн. згідно зі штатним розписом (а.с. 85). Рішенням Чернігівської міської ради № 34/VIII-20 від 13 вересня 2023 року продовжено термін дії програми з інформаційного забезпечення населення телевізійним та інформаційним продуктом КП «Телерадіоагенство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради на 2021-2023 роки до 2024 року. Вказаною програмою затверджено бюджетне фінансування відповідача у сумі 8,4 млн. грн.. на 2024 рік і спрямоване на забезпечення оплати захищених статей видатків (а.с.86). Розпорядженням начальника Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області № 320 від 04.06.2024 скорочено фінансування ТРА "Новй Чернігів» (а.с.90-91). Наказом Генерального директора Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради №26-к від 27.06.2024 скасовано попередні та затверджено нові посадові інструкції, в тому числі посадова інструкція режисера програм. В посадовій інструкції режисера програм, яка затверджена керівником підприємства 28.06.2024, відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення з нею (а.с.101-103, 105-107) 28.06.2024 на і`мя [PERSON] складено повідомлення про зміну істотних умов праці та встановлення з 01.07.2024 неповного робочого часу, підпис позивача про ознацйомлення з даним повідомленням у ньому відсутній (а.с.104) Наказами Генерального директора Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради №13/01-24, №14/01-24 та №15/01-24 від 28.06.2024 у зв`язку із перебуванням ведучих програм у відпустці без збереження заробітної плати, призупинено виробництво дитячих програм «Мультибульки» та «Сам(А) вдома»; науково просвітницьких програм «Вулиці нашого міста» та «Запитай у лікаря»; інформаційно аналітичної програми «Близько до серця» (а.с.92-94) Наказом Генерального директора Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради №16/01-24 від 28.06.2024 з метою економії коштів, зважаючи на складні соціально економічні обставини, зменшено періодичність виходу культурно мистецької програми «ART Week» до одного раху на місяць, хронометражем 10 хвилин (а.с.95). Наказом генерального директора ТРА «Новий Чернігів» від 08.07.2024 № 34-к «Про зміну істотних умов праці» режисеру програм [PERSON] та деяким іншим працівникам підприємства (заступнику генерального директора головному редактору [PERSON] , заступнику генерального директора головному інженеру [PERSON] , ведучому програм [PERSON] ) змінено істотні умови праці, починаючи з 15 липня2024 року та встановлено неповний робочий час починаючи з 15.07.2024 з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Відповідно до абз. 4 пункту 2 наказу [PERSON] , режисеру програм 10 годин на тиждень (2 год. н Наказами Генерального директора Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської в день) з режимом работи з 9:00 до 11:00. Вказаний наказ погоджено з т.в.о голови профспілкового комітету [PERSON] (а.с. 96). З наказом ознайомлені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підпис [PERSON] про ознайомлення з даним накозом відсутній. 08.07.2024 комісією з питань вручення кадрових та інших документів у складі заступника генерального директора головного редактора [PERSON] , заступника генерального директора головного інженера [PERSON] , бухгалтера [PERSON] складено акт про те, що 08.07.2024 о 15 год 10 хв. працівнику підприємства режисеру програм [PERSON] було запропоновано ознайомитися та підписати наступні документи: повідомлення про зміну істотних умов праці від 08.07.2024 та наказ №34-к від 08.07.2024 «Про зміну істотних умов праці». [PERSON] відмовився від ознайомлення із запропонованими йому документами і сказав, що ознайомлюватися з документами буде в присутності свого юриста. (а.с.98) Відповідач надсилав позивачу копії повідомлення про зміну істотних умов праці від 08.07.2024 та наказу №34-к від 08.07.2024 «Про зміну істотних умов праці» рекомендованим поштовим направлення з описом, але воно не було отримано позивачем з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.99,100) Крім того,\~відповідпчем до\~відзиву на\~позовну заяву\~надано копіїї\~рішень тВиконавчого\~комітету Чернігівської\~міської ради\~№695\~від 23.10.2024\~та №758\~від 13.11.2024,\~в яких\~встановлено граничну\~чисельність штатних\~одиниць Комунального підприємства «Телерадіоагентство «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради шляхом іх скорочення з 37 та до 16 штатних одиниць (а.с.108, 109). Також судом встановлено, що наказом генерального директора ТРА «Новий Чернігів» №89-к від 19.11.2024 на підставі заяви [PERSON] від 19.11.2024, його звільнено з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) з 22 листопада 2024 року у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу за станом здоров`я. Таким чином, на час розгляду справи позивач не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, звільнився з роботи за власним бажанням, наказу про звільнення з роботи не оскаржував. Статтею 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що зміна істотних умов праці на підприємстві не відбулася, а у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу про зміну істотних умов праці, порушено його трудові права на працю та гідну оплату праці. Суд враховує, що стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Поряд із цим стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених статтею 43 Конституції України. З огляду на те, що спірні правовідносини між сторонами виникли під час дії воєнного стану, аналізувати об`єктивно необхідні дії власника підприємства необхідно з урахуванням законодавства щодо врегулювання трудових правовідносин в умовах воєнного стану, а саме законів України №\~389-VIII і № 2136-IX. У пункті 2 Прикінцевих положень КЗпП України, який вже діяв на час спірних правовідносин, передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-IX. Указом Президента України від 04 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106\~Конституції України Закону №\~389-VIII введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і його дія триває до сьогодні. 24\~березня 2022\~року набрав\~чинності2136-IX, згідно зі статтею 1 якого він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України (у редакції на час спірних правовідносин) передбачена можливість зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється згідно з пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (частина четверта статті 32 КЗпП України). Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо особливостей застосування статті 32 КЗпП, що враховується у спірних правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Так, цей Суд звертав увагу на те, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц (провадження № 14-286цс18)). Посадові обов`язки працівника є фактично також істотними умовами його праці (трудового договору). Тому у випадку виробничої необхідності змінити їх це має розглядатися як зміна істотних умов праці, для здійснення якої слід дотримуватися відповідних процедур згідно із законодавством (постанова Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21)). Верховний Суд підкреслив, що згідно з частиною четвертою статті 97 КЗпП власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до статті 103 КЗпП про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Разом з тим, у статті 3\~Закону №\~2136-IX (у редакції на час спірних правовідносин) визначено, що у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32\~КЗпП та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 761/13219/22, від 05 лютого 2025 року у справі №757/22199/22, від 22 лютого 2025 року у справі №752/17800/22. Таким чином, якщо працівник продовжує роботу за нових умов, то немає підстав уважати, що порушено права працівника, оскільки працівник добровільно погодився виконувати роботу в нових умовах. В цій справі позивач погодився продовжити роботу в нових умовах праці та працював неповний робочий день і отримував зарплату пропорційно відпрацьованому часу. Звільнився позивач з роботи з 22 листопада 2024 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, про що рорботодавець видав наказ №89-к від 19.11.2024 на підставі заяви позивача від 19.11.2024. Наданими відповідачем до відзиву на позовну заяву доказами підтверджено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці шляхом зменшення кількості працівників, скорочення їх робочого часу у зв`язку із зупиненням виробництва окремих телепрограм та зменшення періодичності виходу. Вказані зміни стосувалися зменшення робочого часу позивача з 01 липня 2024 року і за таких умов він продовжив трудові відносини з відповідачем до 22 листопада 2024 року та звільнився з роботи за власним бажанням, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача у повному обсязі. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Урожай А.В. на підставі договору № 01/02.09 про надання послуг від 02.09.2024 (а.с. 111-116). Згідно рахунку на оплату від 20.11.2024 № 3 комунальним підприємством «Телерадіокомпанія «Новий Чернігів» Чернігівської міської ради сплачено адковату Урожай А.В. 5000 грн. (а.с. 117). Представник відповідача в судове засідання подала рахунок на оплату № 4 від 28 березня 2025 року за правничу допомогу 4000 грн. Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 3000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved