Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просила: - Визнати дійсним договір № 3185 міни нерухомого майна від 04.06.1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований універсальною товарно-сировинною біржою в «Журналі реєстрації біржових угод» за №3185 від 04.06.1998 року, та зареєстровано Миколаївським міжміським Бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером №19164 від 19.06.1998 року на праві сумісної власності за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. - Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . - Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову позивачка вказала наступне. 04 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір №3185 міни нерухомого майна. Відповідно до умов Договору [PERSON] обміняла квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Договір було зареєстровано Миколаївською Універсальній товарно- сировинною біржею в «Журналі реєстрації біржових угод» за №3185 від 04.06.1998 року, та зареєстровано Миколаївським МБТІ в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером №19164 від 19.06.1998 року на праві сумісної власності за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, та за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Позивачка вказує, що [PERSON] є її дідом. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вона є єдиним спадкоємцем. 23.04.2024 року зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 72197128. [PERSON] є її бабою. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є єдиним спадкоємцем. 12.10.2021 року зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 68455474. Позивачка зазначає, що звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Міщенко М.В. та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини та з підстав неналежного оформлення договору міни нерухомого майна. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2024 року Позивачці визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак через неналежність оформлення договору міни нерухомого майна у Позивачки виникла проблема з переоформленням спадкової квартири, у зв`язку із чим, вимушена була звернутись з позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 02.04.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали, шляхом подання заяви у новій редакції з наданням відповідних документів та сплати судового збору. 09.04.2024 року від позивачки, на виконання вимоги ухвали суду від 02.04.2024 року, надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 10.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.06.2024 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні, витребувати у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» правовстановлюючі документи на: квартиру [ADDRESS] , а саме: копію Договору міни від 28.04.1994 р., реєстр. №225, зареєстрований ММБТІ за реєстр. №19164 від 31.05.1994 р.; квартиру [ADDRESS] , а саме: копію свідоцтва про право на житло від 04.09.1996 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №16468 від 28.11.1996 р. 30.07.2024 року від КП «ММБТІ», на виконання вимог ухвали від 18.06.2024 року, надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 16.09.2024 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13.11.2024 року, витребувано у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] , а саме: копію свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] , зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №19164. 04.12.2024 року на адресу суду від КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшла копія витребуваного ухвалою суду від 16.09.2024 року свідоцтва про право власності на житло. Ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 01.04.2025 року заяву позивачки про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено, ухвалено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Миколаївської міської ради про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишити без розгляду. Позивачка до судового засідання не з`явиласянадала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині визнання договору міни №3185 від 04.06.1998 року підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка 1 - [PERSON] та представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представниця відповідача 2 - Авраменко Т.М. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Миколаївської міської ради. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що 04.06.1998 року [PERSON] та [PERSON] ,\~ [PERSON] на Миколаївській універсальній\~товарно-сировинній\~біржіуклали договір №3185 про обмін нерухомого майна, згідно якого [PERSON] обміняла належну їй квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору міни від 28.04.1994 р., реєстр. №225, зареєстрований ММБТІ за реєстр. №19164 від 31.05.1994 р. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на житло від 04.09.1996 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №16468 від 28.11.1996 р. Грошових розрахунків по вищевказаному договору міни не було. За умовами Договору №3185 міни нерухомого майна від 04.06.1998 р. в результаті обміну: - квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] ; - квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Тобто, усі умови договору міни сторонами виконано повністю. Вище вказаний Договір міни №3185 від 04.06.1998 року зареєстрований в Миколаївському МБТІ 19.06.1998 року за реєстр. №19164. [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2019 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.05.2021 року. Згідно витягу зі спадкового реєстру від 12.10.2021 року №66810967, приватним нотаріусом Міщенко М.В. 12.10.2021 року заведено спадкову справу №24/2021 після смерті [PERSON] 07.02.2024 року Центральним районним судом м.Миколаєва у справі №490/6841/23 позов [PERSON] до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міщенко Марія Володимирівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено, ухвалено Визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий двохмісячний строк (два місяці) на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з моменту набрання рішенням законної сили. При цьому, вищевказаним рішенням суду встановлено наступне. [PERSON] , є онукою померлих [PERSON] , [PERSON] та донькою померлої [PERSON] . За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала частка квартира [ADDRESS] , відповідно до договору №3185 міни нерухомого майна від 04.06.1998 року, який зареєстровано Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею від 04.06.1998 року, та в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.06.1998 року за №19164. Приватний нотаріус миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міщенко М.В. 26.06.2023 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та запропонувала звернутися до суду для вирішення питання про прийняття спадщини. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №74551362 від 31.10.2023 року, наданою Першою миколаївського державною нотаріальною конторою Миколаївської області - спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , не заводилася. Інформації про наявність інших спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали справи не містять. Отже, із наведеного слідує, що позивач у цій справі є спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року). На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (див., зокрема, пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20). Згідно витягу зі спадкового реєстру від 25.03.2024 року №76340657, приватним нотаріусом Міщенко М.В. 25.03.2024 року заведено спадкову справу №3/2024 після смерті [PERSON] . Згідно ст.55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаний договір міни був вчинений 19 липня 1996 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював відносини обміну майна. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору міни спірних об`єктів нерухомості, в самому Законі України\~"Про\~товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.\~15\~цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47\~ЦК Української\~РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст.209\~ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За нормами ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 657\~ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У статті\~650\~ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.\~656\~ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. В силу ст.\~220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку право власності учасників правочину виникло на підставі договору міну, який проведено як біржову операцію між [PERSON] [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Аналіз норм ЦК УРСР та ЦК України вказує на те, що реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору обміну, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору міни № 3185 від 04.06.1998 року, оформленого на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі, дійсним. Відповідно до ч. 2.ст.\~3\~Закону України\~від 01\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Здійснивши державну реєстрацію у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 19164 права власності за [PERSON] та [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , держава цим самим визнала право власності останніх за договором міни на придбаний об`єкт, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору міни дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved