Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про\~звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування позову вказано, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини на кожну дитину. На час ухвалення вказаного рішення він працював офіційно, проте на початку 2017 року важко захворіла його мати [PERSON] , яка в же в січні 2018 перенесла операцію. Його батько [PERSON] в 2013 році важко захворів та в липні 2013 року був прооперований, тому не міг допомагати матері у вирішенні повсякденних побутових питань. Він вимушений був приділяти увагу батькам, у зв`язку з чим змушений був звільнитись з роботи, щоб постійно бути з батьками та при першій потребі надати необхідну допомогу. В той же час відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. У вільний час він намагався заробити якісь кошти для того, аби забезпечити батьків і себе всім необхідним, проте не забував і про дітей, щомісяця перераховуючи їм аліменти, скільки міг. В червні 2024 його викликали до Полонського ВДВС і повідомили, що відповідачка подала на виконання вищевказаного рішення суду виконавчий лист і вимагає нарахування заборгованості по аліментах, починаючи з 2017 року, в сумі 204367 грн 32 коп. Вказаний розрахунок заборгованості по аліментах виконавчою службою проведено із врахуванням середнього заробітку по регіону, а також у зв`язку з присудженими йому аліментами в розмірі частини від заробітку на двох дітей, хоча відповідно до умов Сімейного кодексу України, він повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини на двох дітей. \~ \~ \~ \~Крім того, оскільки він умисно не уникав працевлаштування, а був вимушений звільнитись з роботи у зв`язку з хворобою батьків, вважає, що заборгованість по аліментах виникла через обставини, які мають істотне значення. Окрім того, [INFO] в нього від другого шлюбу народився син [PERSON] . Після народження сина важко захворіла дружина і всі кошти йдуть на її лікування. У зв`язку з наведеним просить ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в сумі 204367 грн 32 коп. Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 08.10.2024 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27.11.2017, яким з позивача стягнуто аліменти, набрало законної сили. Нарахування заборгованості правомірне, а доводи позивача про те, що вказана заборгованість виникла через підстави, що мають істотне значення, а саме хворобу його батьків та дружини, не заслуговують на увагу, оскільки не є підставами для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, що передбачені чинним законодавством. Крім того, зазначила, що 22.07.2022 зареєструвала шлюб з [PERSON] , який є військовослужбовцем, отримав важке поранення, лікується. Старша дочка [PERSON] навчається у Львівському університеті ім.І.Франка, навчання і проживання в гуртожитку платні; всі витрати, пов`язані з навчанням дочки несе відповідачка сама. Працювати відповідачка не може, оскільки доглядає пораненого чоловіка. Ухвалою суду від 21.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, доручив представляти свої інтереси для адвоката Кушнірука В.М., який в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 25.02.2025 пояснила, що відповідно до рішення суду від 2016 року з позивача аліменти стягувались з 2016 року в розмірі по 450 грн на кожну дитину, які він сплачував регулярно. В листопаді 2017 року було ухвалено рішення про збільшення розміру аліментів. Вона отримала на руки вказане рішення суду і виконавчий лист, поклала їх вдома і поїхала за кордон на заробітки, оскільки потрібні були кошти на утримання дітей; у виконавчу службу вказаний виконавчий лист не подала для виконання, бо вважала, що рішення суду виконується автоматично. Ніякої угоди з Байцаром щодо неподання виконавчого листа для виконання вона не мала. Позивач аліменти сплачував, але тоді, коли він сам хотів і суму, яку сам хотів. З позивачем не спілкувалась, його життям не цікавилась, як, власне, і він її. Згодом позивач подав до суду позов про зменшення розміру аліментів, вона звернулась до адвоката за юридичною допомогою, подала до виконання виконавчий лист і саме тоді з`ясувалось, що весь час позивач не доплачував аліменти на дітей. Просить в позові відмовити. Представник відповідачки - двокат Казарець А.Г. проти позовних вимог заперечував, просив залишити позов без задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 з [PERSON] на користь відповідачки стягуються аліменти на двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини на кожну дитину (а.с.23-24). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.07.2024 слідує, що [PERSON] сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого за період з грудня 2017 року по червень 2024 року утворилась заборгованість в сумі 204367 грн 32 коп. (а.с.7-11). Згідно з даними свідоцтва про одруження 14.02.2021 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с.14) і [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджено даними свідоцтва про народження (а.с.15). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.07.2024 підтверджується, що позивач [PERSON] в період з грудня 2017 по червень 2024 сплачував аліменти на дітей, але нерегулярно і не в повному обсязі. Посилання позивача на те, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 27.11.2017 з нього стягнуто аліменти в більшому розмірі, ніж, на його думку, встановлено чинним законодавством, суд до уваги не бере, оскільки під час ухвалення вказаного рішення було враховано заяву [PERSON] , як відповідача, в якій він позов визнає повністю; вказане рішення ним не оскаржувалось, набрало законної сили. Щодо періоду нарахування заборгованості по аліментах суд зазначає таке. На підставі п.2 ч.4 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником. Частиною першою статті 194 СК України у редакції, що діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, було передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 до частини першої статті 194 СК України були внесені зміни і зазначена норма права викладена у такій новій редакції: «Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання». Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 висловлено думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини). З урахуванням наведених положень закону та рішення Конституційного Суду України наявні підстави для висновку, що державний виконавець зобов`язаний був застосувати саме ту правову норму, сформульовану в законі, яка була чинною на момент вчинення ним відповідної процесуальної дії, зокрема й здійснення розрахунку розміру заборгованості за аліментами. Таким чином, незалежно від моменту пред`явлення [PERSON] виконавчого листа до виконання у [PERSON] існував обов`язок зі сплати аліментів, починаючи з дати, вказаної у судовому рішенні, 27.11.2017, отже дії державного виконавця з обрахування розміру заборгованості не встановили для позивача нового обов`язку, що не був передбачений судовим рішенням або законом. Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц. Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначив, що\~він умисно не уникав працевлаштування, а був вимушений звільнитись з роботи у зв`язку з хворобою батьків, крім того має дитину від іншого шлюбу, його дружина хворіє, вважає, що заборгованість по аліментах виникла через обставини, які мають істотне значення. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На наявність тяжкої хвороби позивач не посилався та доказів на підтвердження її існування не надавав, інших обставин, що мають істотне значення та які були б підтверджені належними доказами позивач суду не надав. Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає, у зв`язку із недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Outcome: dismissed