Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 230513-59163-2 від 13.05.2023 у розмірі 30 000 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] був укладений Договір № 230513-59163-2, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 5000 грн строком на 150 днів (до 10.10.2023), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Договір було укладено в електронній формі шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет - https://monetka.com.ua або https://monetka.ua - та його підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, передбачені умовами договору. Водночас відповідач не виконав своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, зокрема не здійснював передбачені договором платежі. У зв`язку з цим станом на 17.02.2025 утворилася заборгованість у розмірі 30 000 грн 00 коп., яка складається з: 5 000 грн 00 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 25 000 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 000 грн 00 коп., а також витрати по справі, що включають судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання у якому просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Також судом було задоволено клопотання позивача та витребувано докази, які надішли до суду 18.03.2025. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суду про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з інформацією про трекінг, воно не було отримане під час доставки. Правова позиція щодо належного повідомлення відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. За таких обставин справа може бути розглянута за відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки суд дотримався вимог ЦПК України щодо належного повідомлення сторін. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280-281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 13 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 230513-59163-2 в електронній формі шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет - https://monetka.ua або https://monetka.com.ua - та підписання договору відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 777525 (а.с. 10-14). Відповідно до пункту 1.1 договору, товариство надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі. У пункті 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,0 % від суми кредиту за кожен день користування, що у річному обчисленні становить 730 %. Згідно з пунктом 1.3 договору, строк кредитування становить 150 днів із обов`язковим погашенням кредиту наприкінці строку відповідно до Додатку №1. Строк кредитування може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених Правилами та договором. Пунктом 1.4 договору визначено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту через мережу Інтернет, які розміщені на вебсайтах monetka.ua та rialto.com.ua. Згідно з пунктом 1.5 договору, загальна сума кредиту та загальні витрати за кредитом зазначені в Додатку №1, що є його невід`ємною частиною. Пункт 1.6 договору передбачає, що товариство перераховує суму кредиту на електронний платіжний засіб № [NUMBER] , що належить позичальнику. За даними витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, з метою укладення договору № 230513-59163-2 від 13 травня 2023 року сторони 13 травня 2023 року вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та поза нею: о 12:29:20 год створення позичальником даних по заяві на кредит, автоматичні перевірки по заяві, перевірка позичальника за даними БКІ, скорингова оцінка позичальника; о 12:33:06 год - створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору, о 12:33:17 год - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінет для завантаження, о 12:33:33 год. кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с. 17). 14 березня 2024 року ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» видало довідку № 119991, згідно з якою SMS-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом: «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 777525» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 13 травня 2023 року о 12:33:06 (а.с. 18). АТ «Таскомбанк» підтвердив, що 13 травня 2023 року о 12:33:27 було здійснено перерахування коштів у сумі 5 000 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 16). 07 березня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» листом № 20.1.0.0.0/7-250227/64775-БТ надало суду інформацію про те, що на ім`я відповідача випущено платіжну картку № [NUMBER] , а номер телефону [NUMBER] зареєстрований у його анкетних даних. Також надано виписку з карткового рахунку, відкритого до зазначеної платіжної картки, яка підтверджує проведення відповідної операції (а.с. 53-54). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 04 лютого 2025 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 230513-59163-2 становить 30 000 грн, з яких: 5 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 000 грн - прострочена заборгованість зі сплати процентів (а.с. 15). Станом на момент розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати зазначеної суми заборгованості за кредитним договором. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Щодо доведеності укладення договору про споживчий кредит за допомогою одноразового ідентифікатора. Загальні вимоги, яких необхідно дотримуватись для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, а також моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Частина перша статті 638 ЦК України визначає, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Метою підписання договору є ідентифікація підписанта, підтвердження його згоди з умовами договору та забезпечення цілісності електронних даних. Якщо договір укладений в електронній формі, його необхідно підписувати електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач надав суду письмову форму укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» і відповідачем [PERSON] кредитного договору про споживчий кредит № 230513-59163-2 від 13.05.2023, у пункті 7 «Реквізити та підписи сторін» якого зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Укладений договір містить погоджені сторонами суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом. Відповідачем не надано жодних доказів, що спростовували б факт укладення договору в електронній формі. Щодо доведеності розміру заборгованості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Позивачем доведено факт укладання договору № 230513-59163-2 від 13.05.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] , відповідно до якого між сторонами погоджено те, що кредит надається відповідачу загальним строком на 150 днів з 13.05.2023 (дата надання кредиту) по 10.10.2023 (дата повернення кредиту). Як видно з наданих позивачем відомостей щоденні нарахування процентів за кредитним договором № 230513-59163-2 від 13.05.2023 здійснювались виключно в межах строку дії договору (за період з 13.05.2023 по 10.10.2023 включно згідно п. 1.2 договору у розмірі 2% за кожен день). Наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 230513-59163-2 від 13.05.2023 в сумі 25 000 грн відповідає умовам договору. Отже, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 230513-59163-2 від 13.05.2023 у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 13.05.2023 (дата надання кредиту) до 10.10.2023 (останній день повернення кредиту). З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 230513-59163-2 від 13.05.2023, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» про стягнення заборгованості в розмірі 30 000 грн 00 коп., що складається з 5 000 грн 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу) та 25 000 грн 00 коп. (сума заборгованості за відсотками) підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 25-31). З огляду на предмет спору з урахуванням ціни позову, перелік наданих послуг ТОВ «ФК «Ріальто», відсутність заперечень відповідача щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу,враховуючи принципи справедливості та верховенства права, суд вважає, що стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 9 000 грн відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності. Щодо судового збору. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 17.02.2025. (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд в даному випадку дійшов до висновку про задоволення позову, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved