Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначає, що є наймачем житлового приміщення - квартири [ADDRESS] . Дана квартира була надана на підставі рішення виконавчого комітету Подільської районної Ради народних депутатів №486 від 24.07.1978р. та ордеру №7259 серія Б від 05.09.1978р. У відповідності до ордеру вказана квартира надавалась [PERSON] - батькові позивача, його дружині [PERSON] та позивачу. Право власності на квартиру ні за ким не зареєстровано, квартира знаходиться на балансі територіальної громади Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. На даний час у квартирі зареєстровано двоє осіб: позивач та його бабуся [PERSON] , [INFO] . Мати та батько позивача давно змінили місце свого проживання, а мама [PERSON] [INFO] померла. [PERSON] зареєстрована у квартирі з 29.10.1992р., однак з 1998р. в ній не проживає, вона взагалі виїхала до себе на батьківщину в республіку білорусь і зв`язок з нею останнім часом взагалі позивач не підтримує. Виїхала вона за власним бажанням, жодних спроб повернутися чи вселитися не було. Повністю всі витрати по утриманню квартири несе позивач за двох осіб. При цьому позивач позбавлений можливості розпочати процес приватизації квартири через наявність зареєстрованої в ній відповідачки. Враховуючи вказані обставини, відповідач є такою, що втратила право на користування житлом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За ухвалою суду від 08.01.2025р. здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд даної справи, відзиву на позовну заяву не надала. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за навними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. [PERSON] разом із сім`єю: дружина [PERSON] , син [PERSON] був виданий ордер №7259 серії Б від 05.09.1978р. на право зайняття в м. Києві квартири по [ADDRESS] . З листа Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 12.09.2024р. №058/02-3057 вбачається, що згідно даних програмно-апаратного комплексу за адресою: [ADDRESS] квартиронаймачем є [PERSON] , житлова площа квартири - 11,4 кв.м., кількість зареєстрований осіб - 2 особи, квартира неприватизована. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . На підтвердження факту непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] позивачем наданий Акт №96 від 05.07.2024р. У вказаному Акті зазначено, що починаючи з 1998 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , комунальними послугами не користується. Згідно з частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Одночасно стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 107 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що наймач житлого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пунктів договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як встановлено судом, відповідач квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні та не сплачує житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved