Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третіх осіб. Представник позивача [PERSON] - адвокат Куценко В.А. звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що [INFO] [PERSON] та члени її сім`ї, а саме її син, [PERSON] , набули право спільної (сумісної) власності на квартиру [ADDRESS] ). 25.09.2017 року вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська [PERSON] було засуджено до відповідного покарання за ст.119 КК України, та в подальшому ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська [PERSON] було звільнено від подальшого відбування покарання на підставі ст.1 Закону України «Про амністію». Наразі у [PERSON] виникла необхідність в розпорядженні своїм майном, а саме зазначеною квартирою [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса, їй стало відомо, що вона не може вчиняти жодні дії з даною квартирою, так як, на неї накладено обтяження на підставі Постанови про арешт майна боржника в межах ВП №55294005 від 04.12.2017 року. Отримавши дану інформацію, позивачка звернулася до адвоката. В подальшому було направлено адвокатський запит до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське. Відповідно до отриманої на запит та заяву інформації, дійсно Постановою від 04.12.2017 року Заводського відділу Державної виконавчої служби, арешт було накладено на підставі Виконавчого листа № 208/3475/17к, виготовленого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, на підставі вирока Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.11.2017 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 100 000 грн.. Станом на даний час виконавче провадження закінчено, виконавчий лист було повернуто стягувачу і відповідно до Постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.04.2019 року даний виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 22.04.2022 року. Сама справа в зв`язку з встановленим 3-х річним строком зберігання в архіві відсутня. Стосовно зняття даного арешту, рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час, у позивачки [PERSON] , як у співвласниці спірної квартири, є необхідність в розпорядженні своєю власністю, а саме часткою квартири [ADDRESS] , але в зв`язку з наявним обтяженням вона цього зробити не може. До теперішнього часу особа, на користь якої було відкрито виконавче провадження та накладений арешт, з повторним пред`явленням виконавчого документу ні до державної виконавчої служби, ні до приватного виконавця, або до суду з відповідною заявою про поновлення строку для звернення за стягненням не звернулася. Тому, позивач просить суд: скасувати арешт та заборону на його відчуження з нерухомого майна, за номером запису про обтяження: 24784958 (спеціальний розділ) від 12.02.2018 року: постанова про арешт майна боржника ВП №55294005 видана 04.12.2017 року, квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з відповідним внесенням змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третіх осіб. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Куценко В.А. не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Заводського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Кам`янське\~Кам`янського району\~Дніпропетровської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет\~спору [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. III. Процесуальні дії по справі. 21 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 06 березня 2025 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] . 19 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (до перейменування м.Дніпродзержинськ), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.03.1999 року. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням фонду комунальної власності від 03.03.1999 р. №5п/916-р. Зареєстрована в бюро технічної інвентаризації м.Дніпродзержинська та записана у реєстрову книгу №2/278кн122 (а.с.7). Відповідно до довідки вих.№1411 від 24.09.19р., наданої Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на квартиру [ADDRESS] станом на дату останньої реєстрації 26.03.1999 року, було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03.03.1999 року, виданого Фондом комунальної власності, згідно з розпорядженням від 03.03.1999 року, за №5п/916-р (а.с.8). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 27.09.2019р. [PERSON] є боржником по виконавчому провадженню ВП №55294005 (а.с.9). Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року по справі № 208/6193/17 клопотання засудженого [PERSON] про застосування Закону України «Про Амністію 2016р.» від 22.12.2016р. задоволено. [PERSON] , [INFO] , звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного відбуванням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.09.2017 року на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Дана ухвала набрала законної сили 06.12.2017 року (а.с.12-13). Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Калініч Оленою Володимирівною від 04.12.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №55294005 з виконання виконавчого листа №208/3475/17к виданого 13.11.2017 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 грн. на користь [PERSON] (а.с.15). Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Калініч Оленою Володимирівною від 04.12.2017 року по ВП №55294005 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 110168 грн. (а.с.16). Постановою державного\~виконавця Заводського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Кам`янське\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області Костенко\~М.Ю.\~по ВП\~№55294005\~виконавчий документповернуто стягувачу. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 22.04.2022 (а.с.17). Згідно інформації №416004813 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.03.2025р. вбачається, що постановою Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника по ВП №55294005 накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Дата, час державної реєстрації: 12.02.2018 11:05:31. Державний реєстратор: Мартиненко Світлана Вікторівна, Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровська обл.. Номер запису про обтяження: 24784958 (спеціальний розділ). Згідно відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №81474 від 08.08.2024 року вбачається, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень в період з 04.12.2017 по 22.04.2019 на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №55294005 згідно виконавчого листа №208/3475/17к від 13.11.2017р. виданого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 грн.. 22.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Будь-які стягнення коштів за вищезазначеним виконавчим провадженням не проводились, у зв`язку з чим станом на 08.08.2024 заборгованість за виконавчим документом складає 100\~000,00 грн., виконавчий збір складає 10\~000,00 грн., витрати виконавчого провадження складають 369,00 грн. (а.с.14). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Пунктом 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Норми статті\~41\~Конституції України\~встановлюють принцип\~непорушності права\~приватної власності.\~Кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Костенко М.Ю. по ВП №55294005 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 22.04.2022 (а.с.17). Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~37\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (який\~діяв на\~час винесення\~постанови про\~повернення виконавчого\~документу стягувачеві)\~\~Виконавчий документ\~повертається стягувачу,\~якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися суд приходить до висновку, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном власником. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved