Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

ТОВ «ФК\~«Ейс» звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 605434637\~від 01\~березня 2021\~року в\~розмірі 27285,\~00\~грн.\~Свій позов мотивувало тим, що 01 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 605434637 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зазначає, що відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього добровільно, без примусу чи тиску заявила про своє бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Вказує, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV54Y9D, який відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав [PERSON] грошові кошти у сумі 15\~000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності строком на 70 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, інші умови залишено без змін. 31 грудня 2020 року ці ж сторони договору уклали додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк дії договору до 31 грудня 2021 року та договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було викладено у новій редакції, дата укладення та номер договору залишилися незмінними. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Позивач вказує,\~що предметом\~договору факторингу\~№28/1111-01\~від 28\~листопада 2018\~року є\~відступлення права\~вимоги до\~боржників,\~зазначених у\~відповідних Реєстрах\~прав вимоги.\~Відповідно до\~Витягу з реєстру прав вимоги №135 від 25 травня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 27 285,00 грн. \~ \~ \~ \~ Позивач зазначає, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 605434637 від 01 березня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 25 травня 2021 року, відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 135. Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» були укладені додаткові угоди № 2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, інші умови залишилися без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 27 285, 00 грн. 26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» був укладений договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 605434637 від 01 березня 2021 року у загальній сумі 27\~285,00 гривень. Позивач вказує, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплатив, у зв`язку з цим позивач і звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 27\~285,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн та судовий збір по справі в сумі 2\~422,40 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб\~з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано додаткові докази. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідач була повідомлена про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «вручено», що є належним повідомленням. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. \~ \~ \~ \~ Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що 01 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір №605434637. Відповідно до п.1.1, п.1.4 цього договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 15\~000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 70 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 237,25 % річних, що становить 0,65% в день від суми кредиту за час користування ним. Повернення кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз в два тижні відповідно до графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору. Пунктами 1.10, 1.11 договору визначено, що у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки передбачені графіком платежів скасовуються умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою та проценти починають нараховуватись за базовою процентною ставкою, яка згідно договору становить 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним. \~ \~ \~ \~ Договір №605434637 від 01 березня 2021 року разом із паспортом споживчого кредиту продукту «Комфорт» до цього ж договору та графіком платежів з розрахунку застосування дисконтної процентної ставки протягом всього строку дії договору, який є додатком №1 до договору, був підписаний позивачем, шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором MNV54Y9D (а.с.15-18). Позичальник виконала усі необхідні дії для укладення договору та отримання кредитних коштів (а.с.25-32). Кредитор свої зобов`язання виконав, про що свідчить копія платіжного доручення №2d059b79-31ec-410d-9103-6c94210ce105 від 01 березня 2021 року про перерахування відповідачу коштів в сумі 15\~000,00 грн (а.с.35). Підтверджується вказане і випискою по рахунку відповідача, наданою АТ КБ «Приватбанк», на виконання ухвали суду від 11 лютого 2025 року. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості до договору №605434637 від 01 березня 2021 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач станом на 25 травня 2021 року має заборгованість за кредитом в розмірі 27 285,00 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 договору строк його дії закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.43-46). \~ \~ \~ \~ 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до цього договору та продовжено строк його дії до 31 грудня 2020 року, інші умови залишено без змін (а.с.49). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року), строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року (а.с.50-53). 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.55). 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с.56). 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.57). Сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №135 від 25 травня 2021 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №605434637 від 01 березня 2021 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 27 285,00 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с.60-64). Надалі ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін (а.с.65-66). 31 серпня 2023 року сторони цього договору підписали Реєстр прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року, який містить інформацію щодо права вимоги за договором №605434637 від 01 березня 2021 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 27 285,00 грн (а.с.67-68). 26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу №26/12/Е. Відповідно до умов якого позивачу відступається право вимоги до боржників, які зазначені в Реєстрі боржників (а.с. 69-73). \~ \~ \~ \~ Реєстру боржників до договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року, містить інформацію щодо права вимоги за договором №605434637 від 01 березня 2021 року, укладеним з відповідачем, на загальну суму 27 285,00 грн (а.с.75-76). \~ \~ \~ \~ Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути цю суму заборгованості на свою користь. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Виходячи із змісту ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Частиною першою\~статті\~517\~ЦК України\~\~визначено,\~що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим. Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно правової позиції, яку викладено у постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100), оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). З матеріалів справи установлено, що правовідносини за договором №605434637 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли 01 березня 2021 року, а договір факторингу №28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладений 28 листопада 2018 року, тобто значно раніше. Крім того, у договорі факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не конкретизовано та не індивідуалізовано предмет договору. Із витягу реєстру прав вимоги №135 від 25 травня 2021 року слідує, що під №з/п 209 зазначено дані відповідача, однак минуло більше 2-х років з моменту укладення самого договору факторингу, що свідчить про те, що на момент укладення договору відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником [PERSON] , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за даним зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] як боржника у зобов`язанні не набуло, то таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке, у свою чергу, не передало таке право вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року. При цьому суд вважає, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є укладеним лише за умови досягнення згоди щодо усіх його істотних умов, однією з яких є предмет договору. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Ейс» не набуло прав первісного кредитора, а тому немає законних підстав заявляти позовні вимоги за договором №605434637 від 01 березня 2021року, який було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З огляду на викладене, в задоволені позову ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №605434637 від 01 березня 2021року слід відмовити. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed