Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

24 лютого 2025 року, через систему «Електронний суд», позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14487,04 гривень, судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень, витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №160902231 в електронній формі в інформаційно-комунікаційній системі Товариства, за умовами якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 12800 гривень у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 із додатковими угодами до нього відповідно до умов якого ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 року. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №23/0224-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 року. 17.04.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ « ФК «Ейс» укладено договір факторингу №17/04/24, у відповідності\~до умов\~якого,\~ ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №160902231 від 17 лютого 2022 року. Ухвалою судді від 03 березня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначений на 19 березня 2025 року, учасникам справи роз`яснені їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року розгляд справи відкладено на 03 квітня 2025 року. 25 березня 2025 року, через систему «Електронний суд», від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому від просить відмовити у позовних вимогах повністю або частково, визнати, що строк позовної давності минув, виключити штрафи, пеню та незаконні нарахування. Зазначив, що належні докази передачі права вимоги відсутні, також відсутній оригінал кредитного договору, оскільки надано лише електронну копію, яка не містить особистого підпису, а лише електронний ідентифікатор. Зазначив, що судові витрати є надмірними. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні до суду із позовом просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти до уваги поданий ним відзив на позов. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений Договір №160902231 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику на строк 140 днів грошові кошти в розмірі 12800 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, проценти за їх користування (а.с. 10-21). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, за реквізитами платіжної картки 4149-49ХХ-ХХХХ-7684, що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладення Договору. У Графіку платежів за договором про споживчий кредит №160902231 від 17.02.2022, який є Додатком № 1 до договору №160902231 від 17.02.2022 року, міститься розрахунок (в тому числі суми кредиту, процентів) із зазначенням дати платежу (повернення кредиту та сплати процентів). Відповідно до основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, які містять положення Паспорту споживчого кредиту продукту «Комфорт» до Договору №160902231 від 17.02.2022, сума кредиту 12800 гривень, строк кредитування 140 днів, також, у Паспорті споживчого кредиту викладено інформацію щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, 20528,28 гривень, включаючи тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі. 17.02.2022 [PERSON] створено заяву на отримання кредиту, відповідно до якої заявником вказані персональні дані, фінансовий номер телефону, а також вказана платіжна картка позичальника № [NUMBER] . Кредитний договір №160902231 від 17.02.2022 з Додатками підписаний [PERSON] із застосуванням ЕЦП одноразовим ідентифікатором MNV6T8F4 17.02.2022 о 15:23:45 год, про зазначено у довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 17 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано на платіжну картку № [NUMBER] [PERSON] грошові кошти у розмірі 12800 гривень, згідно договору №160902231 від 17.02.2022, що підтверджується платіжним дорученням. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 із додатковими угодами до нього відповідно до умов якого ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 року. 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №23/0224-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 року. 17.04.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ « ФК «Ейс» укладено договір факторингу №17/04/24, у відповідності\~до умов\~якого,\~ ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №160902231 від 17 лютого 2022 року у розмірі 14487,07 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 12800 гривень, заборгованість за процентами 1687,04 гривень. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №160902231 встановлено, що станом на 07.01.2025 заборгованість за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 [PERSON] не погашена, становить 14487,04 гривень, та складається з заборгованості за тілом кредиту 12800 гривень, заборгованості за процентами 1687,04 гривень. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У\~статті 638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства. Згідно\~зі ст. 5 Закону України «Про\~електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про\~електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, Кредитний договір №160902231 від 17 лютого 2022 року укладений за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства - кредитодавця шляхом ідентифікації позичальника із зазначенням ним своїх персональних даних, та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договорів, укладених в письмовій формі. Таким чином, позивачем доведений факт укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позикодавця укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі Товариств (позикодавців), як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення ним, зокрема заявки на отримання грошових коштів в кредит від 17.02.2022, паспорту споживчого кредиту до договору №160902231 від 17.02.2022 підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладання та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. З огляду на викладене вище, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність оригіналу кредитного договору, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому\~заява відповідача\~про застосування\~строку позовної\~давності є\~такою,\~що не\~підлягає задоволенню,\~оскільки \~ЦК України\~визначено,\~що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо незаконного нарахування штрафних санкцій, відсутність письмового оформлення договору факторингу, оскільки позивачем жодні штрафні санкції відповідачу не нараховувалися, і про стягнення таких не заявляється у позові, відповідне оформлення договорів факторингу підтверджено письмовими матеріалами справи. Щодо інших\~доводів,\~викладених у\~відзиві на\~позов,\~суд виходить\~з того,\~що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договірні зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав у повному обсязі та надав відповідачу шляхом перерахування на визначений відповідачем картковий рахунок кредит (позику) в сумі: 12800 грн. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 570/2984/13-ц. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 наведені кваліфікуючі ознаки договору факторингу, а саме договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 910/7038/17. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «Ейс» надано суду належним чином завірені копії наступних документів: Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Додаткової угоди №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткової угоди №27 від 31.12.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткової угоди №31 від 31.12.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Додаткової угоди №32 від 31.12.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 укладеного між ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» витягу з реєстру боржників до договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024, Договору факторингу №17/04/24 від 17.04.2024 Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №17/04/24 від 17.04.2024. Отже, надані позивачем вище перелічені і досліджені судом письмові докази підтверджують відступлення права вимоги за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначені договором строки і обсяги не виконав, і станом на час розгляду справи відомостей про погашення заборгованості за вказаним договором повністю чи частково суду не надано, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 у розмірі 14487,04 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12800 гривень, заборгованості за процентами у розмірі 1687,04 гривень. Отже, підсумовуючи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі, виникають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №160902231 від 17.02.2022 у розмірі 14487,04 гривень. Також, згідно\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 03 квітня 2024 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №03/04/24, Додаткову угоду № 4 до договору №03/04/24 від 03.04.2024 до якого додано акт від 03.04.2024 прийому-передачі наданих послуг до договору №03/04/24 від 03.04.2024 в розмірі 5000 гривень, з детальним описом виконаних робіт. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved