Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

В березні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини, від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач з часу припинення спільного проживання (2015 рік) не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини (частково надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не регулярно і якої часто недостаньо для належного утримання дитини). Дитина сторін проживає разом з позивачем. Практично всі витрати пов`язані з забезпеченням сина позивач несе сама, а тому вимушена звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Салій С. А. подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи про стягнення аліментів у його відсутність, позовні вимоги визнає. Фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось, за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статей 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі) є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 11.01.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 04, які проживають окремо. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (стаття 183 частина 1 СК України). Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При вирішенні спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає та перебуває на утриманні матері. Як вказує в позові позивач, та не заперечується відповідачем, з 2015 року відповідач (батько дитини) частково надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не регулярно і якої часто недостаньо для належного утримання дитини, практично всі витрати пов`язані з забезпеченням сина позивач несе сама. Домовленості між сторонами щодо виконання обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. Суд бере до уваги, Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 провадження 61-22317св19 та, які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідач [PERSON] позов визнав. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, вважає позов законним та таким, що підлягає задоволенню. Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved