Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] , [INFO] , 86 777 грн. 71 коп. відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 1 211 грн. 20 коп. відшкодування витрат понесених у зв`язку з сплатою судового збору та 9 000 грн. витрат понесених у зв`язку із правовою допомогою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.09.2024 року об 11:15 год у м. Львові на перехресті вул. Козельницька Панаса Мирного, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечного інтервалу, не обрала безпечної швидкості, у результаті чого втратила керування транспортним засобом та здійснила зіткнення з транспортним засобом Hyundai Kona, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобіль марки Hyundai Kona, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а власник транспортного засобу [PERSON] матеріальну шкоду. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07.10.2024 року у справі № 462/7261/24, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП (14.09.2024 року) була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218050671. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218050671, [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та Заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 2620/24 про оцінку автомобіля марки Hyundai Kona,реєстраційний номер [NUMBER] від 23 жовтня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] складає 203 885,07 гривень. Оскільки, відповідно до Звіту № 2620/24 про оцінку автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраційний номер [NUMBER] від 23 жовтня 2024 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] без ПДВ на запчастини, складає 117 107,36 гривень. А тому у Страхової компанії виник обов`язок відшкодувати [PERSON] , як потерпілому у ДТП матеріальну шкоду в розмірі 117 107,36 гривень за мінусом франшизи у розмірі 3200 гривень. Між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягнуто згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування у розмірі 103 200 гривень за мінусом 3200 гривень франшизи, тобто остаточна сума 100 000 гривень. [PERSON] виплатила франшизу у розмірі 3200 гривень. Таким чином різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] та страховим відшкодуванням, який повинна була відшкодувати страхова компанія становить 86 777,71 грн. Позов просить задоволити. Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 28.01.2025 від представника відповідача [PERSON] до суду поступив відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачу виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 103 200 грн. погоджену сторонами згідно спільного висновку, та те, що саме на цю суму була оцінена шкода, що у порядку встановленим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки будь-яких доказів, що за результатами проведеного страховиком огляду пошкодженого майна, страховик і потерпілий не досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і позивач наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (ст. 36 Закону), суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, що саме суму встановлену за результатами експертного дослідження, останнім було заявлено до відшкодування страховику, однак така погоджена не була, або що з даного приводу страховиком приймалося рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування в межах заявленої суми. Щодо звіту №2620/24 від 23.10.2024 року про оцінку автомобіля Hyundai Kona, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] складеного оцінювачем ТзОВ АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» ВОЙТИК Т.М., що додано до позовної заяви є неналежним та допустимим доказом. Представник позивача Петрина С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задовлення позовних вимог. Заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 14.09.2024 о 11:15 год у м. Львові на перехресті вул. Козельницька Панаса Мирного, керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, н.з. [NUMBER] , була не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не дотрималася безпечного інтервалу, не обрала безпечної швидкості, у результаті чого втратила керування транспортним засобом та здійснила зіткнення з транспортним засобом Hyundai Kona, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 2.3., 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 07.10.2024. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні транспортного засобу марки «Hyundai Kona, н.з. [NUMBER] , встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Hyundai Kona, н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП (14.09.2024 року) була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218050671.. Відповідно до Звіту № 2620/24 про оцінку автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраційний номер [NUMBER] від 23 жовтня 2024 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] без ПДВ на запчастини, складає 117 107,36 гривень. Відповідно до Звіту № 2620/24 про оцінку автомобіля марки Hyundai Kona, реєстраційний номер [NUMBER] від 23 жовтня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] складає 203 885,07 гривень. Згідно виписки із рахунку позивачу [PERSON] на його розрахунковий рахунок виплачено суму страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у сумі 100000 грн. Згідно виписки із рахунку [PERSON] виплатила франшизу у розмірі 3200 гривень [PERSON] . Частинами першою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 20 січня 2016 року Верховний суд України у справі №6-2808цс15 дійшов висновку, шо за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання, утримання ТЗ), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення відшкодування свого права: шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав (судова практика судової палати у цивільних справах Верховного суду України, справа №6-954цс16). Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі 522/15636/16-ц, суд дійшов висновку, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування». Право на вибір сторони відповідача у справі належить виключно позивачу. Суд не має права вийти за межі позовних вимог чи змінити позовні вимоги на власний розсуд, як і змінити суб`єктний склад позивачів чи відповідачів. Також тільки позивач формулює перелік позовних вимог та визначає ефективний на його думку спосіб захисту порушеного права. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними, відповідно до вимог статті 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина перша статті 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). На підтвердження розміру шкоди позивачем надано звіт про оцінку автомобіля суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Експерт-Сервіс» № 2620/24 від 31 жовтня 2024 року, який виготовлений та підписаний уповноваженою на це особою, а відтак, вказаний документ є належним, допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. Доводи відповідача, спростовуються вищевикладеними обставинами, встановленими в ході судового розгляду, а будь-які докази та відомості, які б спростовували висновок суду, в матеріалах справи відсутні. Відтак, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант»,а також те,що позивачу визначений законом строк направив заяву на виплату страхового відшкодування,однак ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сплачено на розрахунковий рахунок позивача 100000 грн. та [PERSON] 3200 грн., що підтверджується випискою. За таких обставин саме відповідач [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що повинне бути сплачене страховою компанією. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] , на користь [PERSON] суд бере до уваги наданий позивачем звіт №2620/24 про Hyundai Kona, реєстраціний номер [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте відповідач, всупереч обов`язку доказування не надав суду будь-яких відомостей та доказів, які б свідчили про інший розмір заподіяної шкоди. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування шкоди становить 86777,71 гривень. Крім того, з урахуванням положень ст.ст. 133, 137 ЦПК України, слід також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем, як клієнтом та АО «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2Б/0123 від 31.10.2024 року. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, відтак, навіть фіксованість гонорару у договорі не є безумовним обов`язком суду стягнути такий. Суд погоджується з доводами представника позивача щодо обсягу наданих адвокатських послуг та їх відповідність критерію розумності, які дотримані дотриманий в повній мірі. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на надання правової допомоги, понесення яких підтверджено долученими до справи договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2Б/0123 від 31.10.2024 року та описом виконаних робіт від 08.01.2025, згідно з яким витрати на правову допомогу становлять 9000 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved