Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.12.2024 позивач, неповнолітній [PERSON] звернувся до суду з вказаним цивільним позовом до відповідачки [PERSON] , згідно з яким просив позбавити останню батьківських прав відносно нього . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що він народився від шлюбу укладеного між його батьками [PERSON] та [PERSON] 25.08.2009. Однак невдовзі шлюб його батьків був розірваний на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2013. Після розлучення він залишився проживати із батьком - [PERSON] .. Мати у 2013 році покинула їх із батьком і поїхала у невідомому йому напрямку. Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2013 із відповідачки було стягнуто аліменти на його утримання на користь [PERSON] у розмірі по 500 грн. щомісячно починаючи із 15.08.2013 і до досягнення дитиною повноліття, тобто позивача у даній справі - [PERSON] . Аліменти на утримання сина вона жодного разу не сплачувала. Батько самостійно виховує його, забезпечує його матеріально усім необхідним. Вказує, щшо батько офіційно працевлаштований з 2008 року на ПАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат». 26.11.2024 [PERSON] було призвано до лав ЗСУ до військової частини [NUMBER] на посаду водія, через що [PERSON] наразі перебуває без батьківського піклування. З моменту припинення шлюбних відносин між відповідачкою та третьою особою по справі - [PERSON] , тобто батьків позивача, позивачу було лише три роки, після чого він жодного разу її не бачив та навіть не пам`ятає її взагалі. З самого народження він проживає разом із батьком і перебуває у нього на утриманні. За увесь цей час відповідачка не виявляла жодного бажання спілкуватися із ним та приймати участі у його вихованні, не цікавилась станом його здоров`я, не піклувалась про фізичний та духовний його розвиток, морально та матеріально не підтримувала його, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином позивач вважає, що відповідач самоусунулась від виховання нього, тому вона може бути позбавлена батьківських прав. Процесуальні дії у справі. 20.12.2024 за ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви терміном п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду ( а.с. 34). 27.12.2024 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.41); 04.02.2025 за ухвалою суду зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівського районної у місті ради м. Кривий Ріг, скласти висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та надати його до суду до 19.03.2025 (а.с.68-69); 04.02.2024 за ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.67). 28.02.2025 на вимогу ухвали суду щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , представник третьої особи, органу опіки та піклування при виконавчому комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради надано акт обстеження умов проживання позивача та третьої особи - [PERSON] , а також долучено пояснення щодо обставин справи, з викладеною позицією щодо залишення прийняття рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Севостьянова І. Г., у судовому засіданні, посилаючись на обставини та доводи викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Крім того, позивач додатково пояснив, що він не пам`ятає своєї матері, з малечку ним опікувався лише батько та його бабуся. [PERSON] ніколи не вітала його зі святами, вживу чи по телефону, не надсилала йому подарунків, він ніколи не знав де вона знаходиться. Вона жодного разу не цікавилась його життям, досягненнями та його розвитком, тому вважає, що його матір слід позбавити батьківських прав. Відповідач [PERSON] у жодне з судових засідань не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи щоразу повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив до суду не подавала. Представник третьої особи - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника міської ради. Представник третьої особи - виконавчого комітету Девладівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Івченко Н. В., у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на достатність для цього підстав. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позов, пояснив, що від шлюбу із відповідачкою у них народився син [PERSON] , 2009 року народження. Відповідачка навчалась у навчальному закладі у іншому місті, закінчивши навчання вона приїхала додому, де побувши кілька тижнів, вона зібрала речі у той час коли він був на роботі та поїхала у невідомому йому напрямку. Після цих подій він більше нічого про неї не знає, ні про місце її перебування, ні про її подальшу долю. Аліменти на утримання сина вона жодного разу не сплачувала, у зв`язку із чим має суттєву заборгованість по аліментам. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачки, судом, зі згоди позивача та його представника, постановлено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] у шлюбі, що укладений 25.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] , і відповідно у свідоцтві про народження позивача, серії [NUMBER] від 23.10.2009, виданого виконкомом Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, у графі мати вказана: [PERSON] , а батько вказаний як: [PERSON] (а.с. 9). Однак шлюб між батьками позивача був невдалим, який в подальшому рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2013 був розірваний. (а.с. 10) Пізніше заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 із [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , на користь батька - [PERSON] , у розмірі по 500 грн щомісячно починаючи із 15.08.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Поряд із чим із змісту вказаного рішення вбачається, що станом на 2013 рік [PERSON] та [PERSON] проживали разом (а.с. 11). На виконання рішення суду стягнення аліментів на утримання дитини, стягувачем - [PERSON] пред`явлено лист до виконання та відкрито виконавче провадження № 40434147 від 30.10.2013 Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ст. державного виконавця Подільського ВДВС у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Прокопенко Я. за вих. № 86683/30.18-26/3 від 05.12.2024, заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у боржника [PERSON] склала у розмірі 68 364,42 грн., яка утворилась з 15.08.2013 по 01.12.2024 (а.с.23-27). Із листа Управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області за вих. № Ц-47/02 від 01.02.2018 вбачається, що державним виконавцем названої служби з метою встанволення місце перебування боржниці [PERSON] було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , однак знайти її не вдалось, оскільки остання була відсутня на вказаною адресою. Із пояснень мешканців будинку визначено, що боржниця ніколи не проживала за вказаною адресою і про неї нічого не відомо (а.с. 14). Таким чином місцезнаходження боржниці - [PERSON] не вдалось можливим встановити. Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Факт проживання сина [PERSON] із батьком [PERSON] підтверджується витягами з реєстру територіальної громади, з яких видно, що вони зареєстровані та проживають вдвох за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 58). Вищевказана квартира, у якій зареєстровиний позивач разом зі своїм батьком [PERSON] , належить останньому згідно даних витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2020 (а.с. 18). Актом обстеження умов проживання від 25.12.2024, проведеного головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Батьком створено необхідні умови для проживання дитини, окрема кімната для сина, де є окреме ліжко та облаштоване місце для навчання, умови проживання задовільні, квартира перебуває у стані ремонту, чиста та охайна. Жіночих речей у квартирі не виявлено (а.с. 85). Як видно із довідки Криворізької гімназії № 116 КМР від 29.11.2024, за місцем навчання [PERSON] , учня 9 -А класу, його батько [PERSON] самостійно виховує сина, мати у вихованні дитини участі не бере, успіхами дитини не цікавиться, батьківські збори вона не відвідує (а.с. 21). Відповідно до висновку ЛКК від 21.11.2024 за № 52 КНП «Девладівський центр ПМСД» Девладівської сільської ради вбачається, що мати [PERSON] на протязі 13 років, ні разу не з`являлась на огляд із дитиною (а.с. 20). Із характеристики із місця роботи [PERSON] , виданої ПАТ «Північного гірничо-збагачувального комбінату» вбачається, що він офіційно працевлаштований з 2008 року. З 2015 року і по теперішній час працює водієм автотранспортних засобів в кар`єрі в технологічній колоні № 51. Охарактеризований як дисциплінований робітник, професійно та сумлінно виконує поставлені задачі, відповідальний та працьовитий. Користується авторитетом серед інших працівників комбінату. Багаторічний досвід батька - одинака у вихованні дітей посприяв його діяльності у робочому процесі. Як результат -розвинуті навички комунікації та дбайливе ставлення до навчання стажерів (а.с. 22). 27.11.2024 батька позивача - [PERSON] було призвано на військову службу під час загальної мобілізації до військової частини [NUMBER] , про що свідчить військовий квиток серії [NUMBER] від 26.11.2024 (а.с. 28). З показань свідка [PERSON] у судовому засіданні також встановлено, що вона була вихователем у дитячому садку, де навчався позивач. Пам`ятає, що до садочку його приводив лише батько - [PERSON] , на запитання до нього де мати [PERSON] , батько відповів, що вона їх покинула. За період перебування [PERSON] у навчальному закладі (приблизно 2 -2,5роки) бачила його матір на одному із новорічних свят, яке було у садочку, куди прийшла [PERSON] , яка подарувала сину подарунок і відразу поїхала. Дитина її навіть не впізнала і не розуміла, що це є його мати. На всіх святах були присутні його батько та бабуся, окрім того на всіх батьківських зборах були присутні тільки батько, і тільки він та бабуся цікавились його розвитком. Перший клас [PERSON] навчався у сільській школі, після чого вони разом із батьком переїхали до міста Кривого Рогу, де на даний час проживають та навчається [PERSON] . З показань свідка [PERSON] , яка у судовому засіданні пояснила, що вона приходиться головою батьківського комітету, у класі де навчається позивач. Вказала, що знає [PERSON] та його батька [PERSON] , завжди на всіх батьківських зборах був присутній тільки батько, знає, що він самостійно виховує сина, навіть має серед батьків статус «батько-одинак», про маму ніколи не знала і не бачила її ні на зборах, ні із сином чи батьком [PERSON] поряд. Вказала серед іншого, що батько [PERSON] досить активний тато серед батьків, оскільки при її зверненні до нього щодо вирішення питань по класу він завжди реагував позитивно, допомагав у побутовому облаштуванні класу, де навчається його син. На даний час знає, що [PERSON] може залишитись сам, оскільки його батька призвали до військової служби. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають зокрема і сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути у разі ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом вживалися заходи для отримання відповідного висновку належним органом піки та піклування за фактичним місцем проживання дитини, зокрема постановлювалась ухвала від 04.02.2024 за якою доручалось органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернівської районної у місті ради м. Кривий Ріг скласти та надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Проте вищевказану ухвалу суду не було виконано. До суду надійшло повідомлення від згаданого органу опіки та піклування про неможливість складання відповідного висновку, оскільки відповідачка не проживає в Тернівському районі місті Кривого Рогу, засоби зв`язку з нею відсутні, здійснити обстеження умов її проживання не є можливим, так як і з`ясувати її думку щодо суті цивільної справи, яка знаходиться на розгляді в суді (а.с. 84). Згідно з усталеною судовою практикою, зокрема висловленої у тому числі у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер і такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам та сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Між тим, сукупність доказів, досліджених під час судового розгляду справи, вказує на те, що відповідачка [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , умисно самоусунулась від виховання та в порушення вимог ст. 150 СК України, не проявляла щодо дитини піклування, не вчиняла дій щодо участі у його вихованні, утриманні, навчанні, не цікавилась про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча мала можливість це робити, навіть не цікавилась на протязі одинадцяти років взагалі життям та існуванням свого сина, про його психоемоційний стан, що згідно вимог п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є достатніми підставами для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав. При цьому, суд вважає за необхідне пояснити відповідачці, що згідно ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У цьому разі суд ретельно перевірятиме наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Розподіл між сторонами судових витрат. Вимоги щодо розподілу судових витрат, які позивач поніс на оплату судового збору під час звернення до суду з цим позовом та очевидно витрат на оплату правничої допомоги, ні позивачем, ні його представником не заявлялися. Відтак, суд не вирішує питання про розподіл понесених позивачем судових витрат між сторонами.

Outcome: approved