Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва надійшла вищевказана заява, в якій представник КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Іванчихін С.І., просить стягнути з [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 3 028,0 грн в цивільній справі № 758/4065/24 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги, які позивач поніс у зв`язку з розглядом його позовної заяви. Заява обґрунтована тим, що 05.03.2025 року ухвалено рішення у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги, проте в резолютивній частині рішення не вирішено питання про судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні, заяву підтримав, просив задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ст.270 ч.4 ЦПК України при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення сторони викликаються в разі необхідності. В зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути вищевказану заяву без виклику учасників справи, які не з`явилися. Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 1 994,84 грн та 3% річних у розмірі 877,41 грн., а всього 2 872,25 грн. Однак, при ухваленні судового рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме не стягнуто судові витрати в розмірі 3 028,0 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість: за спожиті послуги в розмірі 26 957,35 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 1 994,84 грн., 3% річних у розмірі 877,41 грн., а всього 29 829,6 грн., в ході розгляду справи [PERSON] було сплачено - в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 26 957,35 грн. Ухвалою від 05.03.2025 року закрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] - в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 26 957,35 грн. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року позовні вимоги задоволено в частині стягнення заборгованості за інфляційну складову боргу в розмірі 1 994,84 грн та 3% річних у розмірі 877,41 грн., а всього 2 872,25 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18). Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99). Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір в розмірі 3 028,0 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 17589 від 27.03.2024 р. Щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити про таке. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд позов позивача задовольнив на загальну суму 2 872,25 грн. Відповідно на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2 725,20 грн (2 872,25 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 29 829,60 грн (заявлені позовні вимоги) = 10% (процент задоволених позовних вимог), 3028,0 грн (загальні судові витрати) х 10% : 100% = 302,8 грн (загальні судові витрати) х 10% : 100% = 302,8 грн, 3028,0 грн (судовий збір в розмірі за позовну заяву) - 302,8 грн ( розмір судового збору згідно проценту задоволених позовних вимог), 3028,0 грн (судовий збір в розмірі за позовну заяву) - 302,8 грн (розмір судового збору згідно проценту задоволених позовних вимог) = 2 725,20 грн). Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: partial