Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 23.11.2020 [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення частини витрачених коштів (а.с. 2-8 т. 1). Заявами від 10.01.2025 та від 31.01.2025 позивач уточнив і збільшив позовні вимоги (а.с. 119 - 124, 164 - 162 т. 5). В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 01.08.2007 по 30.08.2007, у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 по 23.11.2018. Під час шлюбу обидва працювали, придбали спільне майно, накопичили грошові кошти на загальну суму 201783,47 грн. 27.09.2013 на ім`я [PERSON] відкритий депозитний рахунок у ПАТ «Фортуна-Банк» № [NUMBER] , на який внесені спільні грошові кошти в сумі 13400 доларів США. 29.01.2014 кошти були достроково зняті в сумі 13701 доларів США. Крім того 05.12.2016 на ім`я [PERSON] відкритий депозитний рахунок у ПАТ «ПриватБанк» на підставі договору від 05.12.2016 № SAMDNWFD 0071405592601, на якому сторони разом розмістили їх заощадження в сумі 4300 доларів США. 14.09.2018 кошти знято з рахунку № [NUMBER] в сумі 4467,83 дол. США. Ці заощадження зберігались у квартирі батьків відповідачки - [PERSON] і [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . 17.05.2016 позивач відкрив депозитний рахунок в АТ «Альфа-банк» з початковим внеском 6800 доларів США, строк договору закінчився 17.11.2016. Того ж дня він відкрив інший депозитний рахунок з початковим внеском 4200 доларів США. Строк договору закінчився 17.05.2017. Спільні заощадження були розміщені на депозитних рахунках позивача в AT «Кристалбанк» з 31.05.2017 по 05.06.2018 в сумі 4000 грн, з 30.10.2017 по 30.06.2018 в сумі 5500 доларів США. Після закінчення строку дії депозитних договорів ці кошти зберігались за місцем їх проживання. Під час сімейних відносин сторони із сином відповідачки [PERSON] , 1998 року народження, проживали в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідачці на праві власності належить двокімнатна квартира загальною площею 53,6 кв.м за адресою: [ADDRESS] , яка складається з коридору, комори, ванної, туалету, кухні, 2-х житлових кімнат. Жила площа - 32,8 кв.м, загальна площа 52,6 кв.м, приведена площа 53,6 кв.м, де 1,0 кв.м - балкон. На день переїзду відповідачки з сином до квартири позивача у її квартирі були встановлені у кімнатах і на балконі дерев`яні вікна і двері, на підлозі плитка ПХВ, у кімнатах на стіни поклеєні шпалери радянського виробництва (з моменту здачі будинку в експлуатацію). У квартирі знаходились: холодильник «Дніпро-2», газова плита, платтяна шафа, диван-ліжко «Піаніно», стіл, стільці, тумба під телевізор. У 2017 році відповідачка за їх кошти у сумісному з сусідом по квартирі [ADDRESS] тамбурі встановила металеву перегородку з дверима за 5000 грн (є копія світлин). У тамбурі було покладено кахель, замінені вхідні дерев`яні двері у квартиру на посилені металеві, за що сплачено 4000 грн. Вважав, що [PERSON] заздалегідь готувалась до розлучення. За рахунок їх заощаджень вона упродовж 2017- 2018 років робила капітальний ремонт у квартирі, про що не повідомила позивача і до квартири його не пускала. Проте йому стало достеменно відомо після розірвання шлюбу від сусідів і заступника голови домового комітету [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , а також з особистого огляду з вулиці (додав фотографію), що у квартирі все ж були проведені ремонтні роботи. А саме: у всіх кімнатах виконано вирівнювання підлоги і стін; у ванній кімнаті, санвузлі на стіни та підлогу і на кухні на стіну покладено кахель; у всіх кімнатах і на балконі поміняно дерев`яні вікна на металопластикові, замінені міжкімнатні двері; на стіни в кімнатах поклеєні шпалери; придбані меблі і обладнання - на кухню двокамерний холодильник, мікрохвильова піч, у кімнаті встановлено кондиціонер «Neoclima» вартістю 9000 грн. 21.08.2018 встановлено лічильник на водопостачання. Також вказує, що відповідачкою у 2018 році у сусіда по під`їзду була придбана міжповерхова комора за 4000 грн. Згідно експертної оцінки незалежного експерта ТОВ «Експерти+» вартість капітального ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.10.2020 складає 224354,00 грн. Також упродовж 2017-2018 років, коли проводився капітальний ремонт за їх спільні кошти, сплачувались і послуги за водо- і теплопостачання, постачання електроенергії у цю квартиру. У період з 01.01.2017 по 01.11.2018 ними сплачено: за послуги теплопостачання - 9492,97 грн, електропостачання - 906,02 грн, водопостачання 7410,81 грн., всього 26009 грн, що підтверджується виписками з особистих рахунків. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовляється від грошової компенсації половини понесених позивачем витрат на проведення капітального ремонту в квартирі, в сумі 112177,00 грн і за сплачені комунальні послуги в сумі 13004,50 грн, витрачені ними на проведення капітального ремонту у квартирі. 05.12.2016 сторони розмістили свої заощадження в сумі 4300 доларів США на ім`я [PERSON] на депозитному рахунку у відділенні ПАТ «ПриватБанк» на підставі договору SAMDNWFD 0071405592601 від 05.12.2016. 14.09.2018 ці кошти зняті з рахунку № [NUMBER] в сумі 4467,83 доларів США, що станом на 23.11.2018 еквівалентно 123937,60 грн (за курсом НБУ 27,74 грн за 1 долар США). Ці кошти до розлучення зберігались вдома у батьків відповідачки. [PERSON] не повернула половину цих коштів в сумі 61968,80 грн, посилаючись на те, що вони витрачені на відпочинок сім`ї. Але у вересні - листопаді 2018 року вони сім`єю ніде не відпочивали. А відповідачка у той період виїжджала за кордон у подорож по Європі у автобусні тури за кошти фармацефтичної компанії - у вересні 2018 року, до Іспанії - в жовтні 2018 року разом з сином [PERSON] , що підтверджується відмітками про перетин кордону у їх закордонних паспортах та копією світлин відповідачки в Барселоні. Також це підтверджується витратами з карткового рахунку. Лише у вересні 2018 року, перебуваючи в подорожі по Європі відповідачка витратила з його картки, що він надав їй для кишенькових витрат: 16.09.2018 у Кракові - 69,46 злотих, 17-18.09.2018 у Празі - 187,9 крон, 22.09.2018 у м. Егер Венгрія - 2583,22 форинтів, у місті Львові 23.09.2018 - 169,00 грн. Відповідачка, перебуваючи в Іспанії у м. Барселона, разом з сином [PERSON] витратила з його карткового рахунку з 06 - 08.10.2018 - 316,39 євро. Факт перебування відповідачки у відпустках також підтверджується перевіркою, проведеною Східним офісом Держаудитслужби за його заявою від 01.02.2019 після їх розлучення, а факт того, що позивач у той час не перебував у відпустках підтверджується довідкою з місця роботи. У зв`язку з тим, що відповідачка не погодилась після розірвання шлюбу повернути половину коштів, розміщені на депозитному рахунку, він звернувся із заявою до Соборного ВП ГУНП в Дніпропетровській області. 09.02.2019 відкрито кримінальне впровадження № 12019040650000342, його визнано потерпілим. Відповідачка після розірванні шлюбу не зверталась з позовом до колишнього чоловіка про виплату аліментів на утримання сина [PERSON] . За час спільного проживання позивач брав безпосередню участь в організації його відпочинку. Вони разом неодноразово виїжджали на відпочинок. Так з 13 по 25 серпня 2017 року відпочивали в санаторії «Сузір`я» в м. Свалява. Позивач заздалегідь придбав квитки в залізничній касі на проїзд з м. Дніпра до м. Київа і назад зі Львова до м. Дніпра і перевезення автомобіля. До міста відпочинку спочатку їхали потягом до Києва, потім до Сваляви на власному автомобілі. Зі Сваляви до Дніпра повертались спочатку до Львова на власному автомобілі, а потім зі Львова потягом до Дніпра. Факт придбання квитків 29 червня та 12 липня 2017 року підтверджується випискою з карткового рахунку № [NUMBER] АТ «Альфа-банк». Позивач сплатив за квитки 1960,65 грн, у тому числі на проїзд сина відповідачки [PERSON] 653,55 грн., але копії квитків не збереглися, про що наявні звернення до Придніпровської залізниці і відповіді. На відпочинку в санаторії витрачено 37680 грн, в тому числі на проживання і харчування [PERSON] 3600,00 грн, що підтверджується випискою з його карткового рахунку № [NUMBER] АТ «Альфа-банк» та довідкою санаторію «Сузір`я» Проте [PERSON] відмовляється компенсувати позивачу половину витрат на проїзд і відпочинок свого сина [PERSON] в сумі 2126,77 грн. Також з 30.06.2018 по 11.07.2018 вони відпочивали в Грузії у приватному готелі «Lаsha Guest house». Відпочинок позивач бронював через інтернет сайт Booking.com (є копія бронювання і вартості проживання). Для проїзду в м. Батумі і назад він заздалегідь придбав авіаквитки (є копії авіаквитків). На придбання квитків витратив 22530,00 грн, в тому числі квитки на [PERSON] коштували 7510 грн, що підтверджується випискою з його карткового рахунку № [NUMBER] АТ «Альфа-банк» та копіями авіаквитків. На проживання ними витрачено 6919,00 грн, в тому числі сина відповідачки - 2306,00 грн. Відповідачка відмовилась компенсувати половину коштів витрачених на проїзд і відпочинок її сина в сумі 4908,00 грн. За час сумісного проживання вони неодноразово святкували зустріч Нового року всією родиною - батьки відповідачки [PERSON] і [PERSON] , відповідачка і її син [PERSON] . Так, святкування зустрічі 2009 року вони проводили в м. Судак АРК. Згідно рахунку № 840 від 02.12.2008 позивачем сплачено за відпочинок родини 7433,00 грн. (є копії рахунку і квитанції про сплату). На проживання, харчування і новорічний банкет у ВАТ «ТОК «Судак» батьків відповідачки і її сина витрачено 4126,00 грн. Відповідачка відмовляється компенсувати 1/2 частину коштів, витрачених на проживання, харчування і святкування новорічної події за батьків і свого сина [PERSON] в сумі 2063,00 грн. Новий 2010 рік вони також зустрічали всією родиною м. Судак АРК. Згідно рахунку № 679 від 26.11.2009 позивачем сплачено 1350,00 грн. (є рахунку і квитанції про сплату). На новорічний бенкет у ВАТ «ТОК «Судак» батьків відповідачки і її сина витрачено 810,00 грн. Відповідачка відмовляється компенсувати половину коштів, витрачених на святкування новорічної події за батьків і свого сина [PERSON] в сумі 810,00 грн. Крім того, з 31.12.2016 по 01.01.2017 вони всією родиною - батьки відповідачки [PERSON] і [PERSON] , відповідачка і її син [PERSON] зустрічали новий 2017 рік за містом на базі відпочинку «Осокори». За проживання і святковий банкет позивач сплатив 15600,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Відповідачка відмовляється компенсувати половину коштів, витрачених на проживання і святкування новорічної події за батьків і свого сина [PERSON] в сумі 4680,00 грн. Після проведення у справі експертизи і надання до суду Дніпропетровським НДІСЕ висновку експертів № 324-24 від 27.11.2024 , позивач надав заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 164 - 162 т. 5), у якій зазначив, що у клопотанні про проведення експертизи і огляд доказів за їх місцезнаходженням від 12.10.2023 він вказував, що від моменту набуття права власності відповідачкою на квартиру (2000 рік) ремонт в квартирі не виконувався. В квартирі також знаходились меблі і обладнання: на кухні - холодильник «Дніпро-2», газова плита (радянського виробництва з моменту здачі будинка в експлуатацію - 1993 рік), стіл, стільці, робоча стінка з мийкою виробництва Новомосковського меблевого комбінату. В дитячій - платтяна шафа, диван -ліжко. В гостинній - диван-ліжко «піаніно», стіл, стільці, тумба під телевізор із скляними дверцятами. Крім того, відповідачка придбала меблі і обладнання: водонагрівач (бойлер), на кухню двокамерний холодильник, вбудовані кухонні меблі, стіл, стільці. Також придбані м`які меблі у вітальню. Оскільки відповідачка не надала експертам Дніпропетровського НДІСЕ документи, які підтверджують факт виконання робіт і сплату їх вартості, експертам не надалося можливості відповісти на питання по вартості ремонту та придбаних меблів і обладнання. Відповідачка свідомо не надала експертам ніяких підтверджуючих документів про замовлення та придбання матеріалів, меблів та обладнання. Разом з тим, стверджував, що за рахунок їх заощаджень відповідачка у вересні - листопаді 2018 року придбала меблі і техніку, які знаходяться в її квартирі. Речі придбала у «ТОВ Епіцентр К» ТЦ Епіцентр за адресою [ADDRESS] та ТЦ «Континент» за адресою м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 86-а, і витратила на їх придбання кошти сім`ї на загальну суму 114210,00 грн, а саме: кухонні меблі по заказу (ДСП, з робочою поверхнею 4400*600*860 та навісними шафами 2600*800) вартістю 28200 грн; холодильник Саndy за 9950 грн; витяжку над газовою плитою за 2600 грн; комплект вбудованої кухонної техніки (варочна поверхня, духова шафа) Наnsa за 12 600 грн; мийку для кухні вартістю 1 800 грн; комплект для ванної кімнати (тумба, умивальник Коlо) на ніжках за 3900 грн; пральну машину Еlекrоluх за 9200 грн; бойлер для підігріву води електричний з сухим теном Fagor за 3 600 грн; унітаз компакт напільний за 2500 грн; ванну акрилову 170*70 за 4200 грн; шафу купе у спальню (ДСП, з нанесенням світлин, 2300*2400*600 з консоллю) вартістю 12000 грн; крісло - 3500 грн; шафу купе у коридор (ДСП, 2 дзеркала 1500*2400*500 з консоллю) за 7860 грн; комод у коридор за 1 800 грн; диван-ліжко за 14 000 грн. Відповідачка відмовляється від грошової компенсації половини понесених ним затрат на придбання цих меблів і обладнання в її квартиру в сумі 57105,00 грн. На підставі викладеного, просив: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя кошти витрачені у 2017 - 2018 роках на ремонт двокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 224354,00 грн та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів, витрачених на ремонт вказаної квартири у 2017-2018 роках в сумі 112177,00 грн; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя кошти витрачені у 2017 - 2018 роках на оплату за надані послуги водо-, тепло-, електропостачання в квартиру під час проведення капітального ремонту на загальну суму 26009,80 грн та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів в сумі 13004,90 грн ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 4467,83 доларів США, розміщені на доларовому депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк», відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016 і стягнути з [PERSON] 1/2 частини грошових коштів в сумі 2233,92 доларів США; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів, витрачених на подорож і відпочинок сина [PERSON] - [PERSON] у санаторії «Сузір`я» у 2017 році і подорож і відпочинок в Грузії у 2018 році на загальну суму 14069,54 грн, що становить 7034,77 грн; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів, витрачених на проживання і святкову зустрічі 2009, 2010 років в ЗАТ «ТОК «Судак» АР Крим батьків відповідачки і її сина [PERSON] на загальну суму 26943 грн, що становить 2873,00 грн; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів, витрачених на проживання і святкову зустріч 2017 року батьків відповідачки і її сина [PERSON] на базі відпочинку «Осокори» на загальну суму 15600,00 грн, що становить 4680,00 грн; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя кошти витрачені у вересні-листопаді 2018року на придбання меблів і обладнання в квартиру за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 114210,00 грн та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію частини цих коштів в сумі 57105,00 грн. Також просив стягнути з [PERSON] судові витрати та витрати на правничу допомогу. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідачка позовні вимоги не визнала. 28.05.2021 надала відзив на позовну заяву (а.с. 1 - 13 т. 2), у якому не погодилася із твердженням позивача про те, що за період шлюбу ними нажито спільне майно і грошові кошти на загальну суму 2017389,47 грн. Вказала, що дійсно перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 по 23.11.2018 До вересня 2006 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Відповідачці належить на праві власності двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , оскільки набута до шлюбу. Вважала необґрунтованими і надуманими твердження позивача про те, що за час шлюбу у період 2017 - 2018 років робився у цій квартирі ремонт, за який вона має компенсувати позивачеві половину його вартості та відшкодувати половину комунальних платежів, жодні докази, що це підтверджують, [PERSON] не надані. Комунальні платежі, кошти, понесені на утримання майна не є майном, набутим у період шлюбу у розумінні ст. 61 СК України, не охоплюються поняттям «боргові зобов`язання», тому не можуть бути поділені. Витрати на відпочинок включають вартість відпочинку і самого позивача, на їх підтвердження позивачем не надано належних і допустимих доказів, з наданих документів не зрозуміло, хто скористався цими послугами. Батьки відповідачки для позивача є сторонніми особами, не є членами сім`ї. Витрати, якщо вони й були, зроблені позивачем на власний розсуд, тому їх поділ у порядку ст.ст. 60, 61 СК України не можливий, адже вони не є спільно нажитим майном подружжя. Син відповідачки [PERSON] є пасинком для позивача. Останній не був зобов`язаний надавати утримання у будь-якому вигляді її синові, оскільки норми СК цього не передбачають. Всі витрати, які нібито зробив позивач, він зробив за власним розсудом, тому не можуть бути предметом поділу. Щодо вимоги про стягнення коштів, розміщених на банківському рахунку у ПАТ «Фортуна Банк», то оцінку правовідносинам із поділу цих вкладів вже була надана судом в іншій справі. [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у 2019 році із позовом про поділ майна - цивільна справа № 201/3330/19 (провадження № 2/201/965/2020). Рішенням суду від 25.03.2020, яке набрало законної сили і виконано позивачем добровільно, встановлено , що у 2013 році [PERSON] у ПАТ «Фортуна-Банк» на підставі договору № 12к/840-348 від 27.09.2013 був відкритий доларовий депозитний рахунок № [NUMBER] , субрахунок 12к/840-348, на який 27.09.2013 внесено 13 400 доларів США. 30.12.2013 рахунок відповідачкою було поповнено на 301 долар США. 29.01.2014 [PERSON] достроково зняла кошти з вказаного рахунку в сумі 13 701 доларів США. 29.01.2014 [PERSON] достроково зняла кошти з депозитного рахунку в сумі 13 701 доларів США. Жодних даних щодо наявності між сторонами на 2014 рік (і до розірвання шлюбу) спору з приводу зняття дружиною цих коштів з депозитних рахунків, розпорядження цими грошима протягом січня 2014 року - листопада 2018 року, коли подружжя проживало разом, [PERSON] суду не надано. Суд відмовив у задоволенні позову в частині поділу цього вкладу. Також позивач просить стягнути половину розміщених на доларовому депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк» коштів в сумі 4467,83 дол. США, відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016, обґрунтовуючи тим, що вони спільно розмістили їх заощадження в сумі 4300 доларів США на цьому депозитному рахунку. 14.09.2018 кошти зняті з рахунку в сумі 4467,83 доларів США мною, до розлучення зберігались дома у її батьків і вона, нібито, не повернула половину цих коштів. Проте позивач звертався із вимогами про витребування цих коштів у справі № 201/3330/19. Суд, вирішуючи такі вимоги, встановив, що 05.08.2019 позивач змінив підстави позовних вимог щодо стягнення з відповідачки суми, яка дорівнює 4 400 доларам США, зазначаючи, що ці грошові кошти він не вважає спільною сумісною власністю подружжя, ці гроші - це його особисте майно, отже в силу положень ст. 387 ЦК України повинно бути витребувано у [PERSON] , яка, на думку позивача, заволоділа цими коштами без відповідної правової підстави. Позивач посилався на те, що відповідачка у 2017р. без його відома зняла грошові кошти в сумі 4 400 доларів США (це з відсотками), які подарувала позивачеві його дочка. Судом встановлено, що 14.09.2018 відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 447,49 доларів США. На той момент сторони перебували у шлюбі (шлюб розірваний 23.11.2018), отже станом на 14.09.2018 вони розпорядилися коштами від банківського вкладу [PERSON] і кошти на банківському рахунку відсутні, а тому у разі відсутності цих коштів, не підлягають задоволенню є вимоги [PERSON] про їх розподіл. Разом із тим, у первісному позові від 21.03.2019 по справі № 201/3330/19, [PERSON] стверджував, що у 2017 відповідачка забрала без його відома кошти в сумі 4 400 доларів США, які йому подарувала його донька [PERSON] у травні 2016 року, які відповідачка поклала на депозит у «ПриватБанку». У відповіді на відзив від 30.05.2019 [PERSON] продовжував наполягати на тому, що гроші у сумі 4 400 доларів США подаровані йому донькою і твердження відповідачки, що по взаємній згоді в листопаді 2016 ними з відповідачкою було розміщено 4 300 доларів США у «ПриватБанку» намагався спростувати. А вже у позові від 23.11.2020 у цій справі «змінив» походження і приналежність одних й тих самих грошових коштів (стор.3, п. 2) і вказав, що 05.12.2016 вони разом з відповідачкою розмістили заощадження у сумі 4300 доларів США на ім`я [PERSON] на депозитний рахунок у відділенні ПАТ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD 0071405592601 від 05.12.2016, а 14.09.2018 кошти були зняті з рахунку № [NUMBER] в сумі 4 467,83 доларів США. Відтак, не дивлячись на те, що судом у рішенні, яке є преюдиціальним і яке виконане добровільно позивачем, надана оцінка цим правовідносинам вцілому і всім доводам позивача (як про неможливість поділу, так і про неможливість витребування коштів), позивач у даній справі повернувся на свою попередню позицію і підтримує іншу позицію про спільність коштів подружжя, які набуті під час шлюбу. На користь цього свідчить, зокрема, те, що позивач також змінює твердження про те, що «відповідачка гроші не повернула» на діаметрально протилежне: «кошти було знято з рахунку». Твердження про те, що «наші заощадження зберігались у батьків відповідачки» є суперечливим, оскільки у позовній заяві від 23.11.2020 (стор. 2 позову) [PERSON] стверджує, що кошти зберігались «по місту нашого проживання за адресою: [ADDRESS] ». Вважала, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що у період шлюбу протягом 2017-2018 років нею здійснювалися ремонтні роботи у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ремонт робився після розірвання шлюбу. Необхідність привести квартиру у належний для проживання стан постала, оскільки [PERSON] після розлучення вимагав негайно звільнити його квартиру. Позивач надає неправдиві відомості про стан квартири, період ремонту нібито за їх спільні кошти. Вказує у позові (стор. 2 позовної заяви), що згідно його «особистого огляду з вулиці… в кімнаті встановлено кондиціонер «Neoclima» вартістю 9000 грн. (копія світлин додається)». Натомість у додатках на відповідь на відзив, який він надавав 30.05.2019 у справі № 201/3330/19, [PERSON] долучив фотографії вікон її квартири з його власноручним підписом «квартира [ADDRESS] » (додаток № 35), де кондиціонер відсутній. У даній позовній заяві, яку подав у 2020 році, надав копію «світлин квартири відповідачки з вулиці» (додаток № 16) вже із зображенням кондиціонеру, зазначенням його марки «Neoclima». Це доводить, що кондиціонер встановлювався через значний час після розлучення з [PERSON] . На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач 14.06.2021 надав відповідь на відзив (а.с. 38 - 40 т. 2), у якій наполягав на тому, що упродовж 2017 - 2018 років, коли проводився капітальний ремонт за сумісні кошти сторін сплачувались послуги за водопостачання, електроенергію у квартиру відповідачки, вважав, що це підтверджено наданими ним доказами - виписками з особистих рахунків, наданими службами, які є офіційною інформацією. Про витрати на відпочинок він детально все пояснив у позовній заяві і надав докази - виписки з його карткового рахунку, платіжні документи, авіаквитки. Пояснив, що розбіжності цифр виникли через комісію банку. Щодо стягнення коштів, розміщених на банківських рахунках та посилання відповідачки на судове рішення у справі № № 201/3330/19, то він у позовній заяві від 23.11.2020 вказав на виконання статті 175 ЦПК України, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що, на думку позивача, підтверджується рішенням суду у справі № 201/3330/19. Твердження відповідачки про те, що всі кошти, які були розміщені на депозитних рахунках в AT «Фортуна Банк» і КБ «Приватбанк» використані на потреби сім`ї не відповідає дійсності, оскільки кошти зняті з рахунку в AT «Фортуна банк» в сумі 13400 доларів США зберігались дома у батьків відповідачки. Сам батько [PERSON] повідомляв, що вони сховані в пилососі. Відповідачка не повернула половину коштів, знятих з депозитного рахунку у КБ «ПриватБанк» після розірвання шлюбу, тому він звернувся із заявою до органу поліції, його визнано потерпілим. Відповідачка стверджує, що строк депозитного договору закінчився 14.09.2018 і ці кошти зняті нею до розірвання шлюбу та витрачені в інтересах сім`ї, але факт витрачання коштів в інтересах сім`ї документально відповідачкою не підтверджений. Вважав, що відповідачка не заперечує проведення капітального ремонту в своїй квартирі, не заперечує придбання меблів і обладнання в квартиру. Ремонт в квартирі тривав біля двох років. Спочатку проводились роботи по вирівнюванню підлоги за допомогою бетонозмішувальної машини, яка була розміщена у квартирі відповідачки. Це підтверджується значним збільшенням електроенергії і зростанням плати за її постачання в квартиру в 2017 році. Проведення капітального ремонту проводилось без його відома. Про це добре обізнаний син відповідачки [PERSON] і її батьки [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивачеві відомо, що коли сусідка з 7-го поверху, яка проживає у квартирі [ADDRESS] [PERSON] трохи залила стелю на кухні відповідачки влітку 2018 року, то батько відповідачки [PERSON] разом з відповідачкою витребували з [PERSON] 3000,00 грн за нанесений збиток. Відповідачка добре знає скільки, коли, за що були сплачені їх сумісні кошти на оплату комунальних послуг під час проведення ремонту в її квартирі, відпочинок і проїзд в санаторій « Сузір`я », подорож і відпочинок в Грузії, зустрічі Новорічних свят в ТОК «Судак» АР Крим і базі відпочинку «Осокори». Наполягав на задоволенні позову. 29.06.2021 відповідачка надала заперечення на відповідь на відзив (а.с. 52 - 56 т. 2), у яких підтримала власну позицію щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження витрат на сплату комунальних платежів. Крім того, під час шлюбу за спільні кошти сплачувалися так само і комунальні послуги по квартирі, яка належала позивачеві до нашого шлюбу з ним ( [ADDRESS] ). Не погодилася із компенсацію витрат на відпочинок, стягненням коштів, розміщених на банківських рахунках. Зазначила, що кримінальне провадження № 12019040650000342 від 09.02.2019 за заявою [PERSON] закрито 19.06.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Заперечувала проти тверджень позивача про те, що ремонт в її квартирі тривав протягом двох років до розірвання 23.11.2018 шлюбу. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші заяви з процесуальних питань. 14.06.2021 позивач надав заяву про письмове опитування відповідачки у статті 93 ЦПК України (а.с. 43 т. 2), у якій поставив запитання: 1. На які потреби сім`ї відповідачка витрачала кошти, які зняла з депозитного рахунку в АТ «Приватбанк» 14.09 2018? 2. Якими документами відповідачка може підтвердити ці витрати? 3. Які меблі і обладнання були придбані відповідачкою у квартиру за адресою: [ADDRESS] після закінчення капітального ремонту? 4. Який час було витрачено на проведення капітального ремонту в цій квартирі? 5. Хто з родичів, чи сама відповідачка виконував нагляд за виконанням і якістю робіт по капітальному ремонту в цій квартирі? 6. Скільки витрачено коштів на проведення ремонту, ким і які роботи виконувались? Відповідачка надала відповіді на письмове опитування (а.с. 74 т. 2), у яких на питання 1 та 2 відповіла: кошти з депозитного рахунку в КП «Приватбанк» були зняті 14.09.2018 у період перебування у шлюбі, тому у будь-якому разі витрачені на потреби сім`ї. Дане питання повністю та всебічно висвітлено у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020 у справі № 201/3330/19 (провадження №2/201/965/2020), яке набрало законної сили 07.08.2020. Крім того, у відзиві, звергнуто увагу суду на те, що позивач стосовно даного депозиту змінював підстави позову. Спочатку вказував, що це кошти його доньки, а після того, як рішенням суду йому було відмовлено у задоволенні цих вимог, у даному позові почав вказувати, що це спільні кошти. Відповідь на питання 3,4,5,6 відповіла: ці питання не стосуються предмету спору, оскільки де-які оздоблювальні роботи у квартирі за адресою: [ADDRESS] , робилися після розірвання шлюбу. У клопотанні про призначення судової експертизи (а.с. 182 - 184 т. 1) позивач наполягав, що позивачка у період спільного проживання у 2017 - 2018 роках робила капітальний ремонт у своїй квартирі і придбала меблі в цю квартиру - двокамерний холодильник, мікрохвильову піч, кондиціонер, кухонні та м`які меблі. У письмових запереченнях на це клопотання (а.с. 75 - 79 т. 2) відповідачка стверджувала, що ремонтні роботи були проведені у її квартирі вже після розірвання шлюбу, який розірвано 23.11.2018. [PERSON] після розлучення вимагав від неї і сина негайного звільнити його квартиру. Вони з сином виселилися з його квартири і щоб привести квартиру у належний для проживання стан, вона вже після розірвання шлюбу у своїй квартирі здійснила де-які оздоблювальні роботи. Зауважила, що у своїй позовній заяві від 23.11.2020 [PERSON] перелічує (з деталізацією) начебто виконаний об`єм ремонтних робіт у квартирі, але вказує, що відповідачка до квартири не пускала. Тому взагалі не відомо з чого позивач виходив, говорячи про перелік робіт. Щодо заміни дверей, то що у липні 2020 року (через два роки після розірвання шлюбу) у її квартирі сталася крадіжка, про що зареєстроване кримінальне провадження від 19.07.2020 за № 12020040650001436, а тому їй довелося змінити замки на дверях. Після розірвання шлюбу вона поступово придбала різні товари побуту, зокрема, 15.01.2019 придбала телевізор, 27.04.2019 - жалюзі, 21.06.2019 - кондиціонер, 29.06.2020 - мікрохвильову піч (чеки додає). У листопаді 2018 року та січні 2019 року за місцем роботи брала відпустку для здійснення ремонтних робіт у своїй квартирі (довідки з місця роботи про перебування у відпусті 27.11.2018 і у період з 02.01.2019 по 16.01.2019 додає). [PERSON] після розірвання шлюбу ніколи у її квартирі не був, отже не може бути обізнаний про те, що вона робила у квартирі, ані про наявність побутової техніки, меблів тощо. Позивач не зазначає у клопотанні, коли придбані були речі і не вказує - звідки йому відомо, що саме ці речі знаходяться у її квартирі та не зазначає про те, скільки на його думку, спільних коштів витрачено на ремонт. У письмовій відповіді на ці заперечення позивач вказав (а.с. 104 - 104 т. 2), що відповідачка самостійно поникнула його квартиру. Наполягав на тому, що під час розгляду справи № 201/339/19 дізнався, яка сума коштів була на рахунку відповідачки в ПАТ «Приватбанк» і коли вона їх зняла. У вересні-листопаді 2018 року пропонував відповідачці повернути кошти, які були подаровані його донькою і частину з яких в сумі 4300 доларів США вони розмістили на депозитному рахунку в ПАТ «Приватбанк» відповідачки. Остання відповідала, що це її кошти і що вони витрачені на потреби сім`ї. Зауважив, що він не вводить суд в оману, але кожна людина має право на помилку і має право відстоювати порушене право в суді. Тому мої вимоги, викладені в цій позовній заяві є точними і обґрунтованими. У повторному клопотанні про призначення судової експертизи (а.с. 46 - 49 т. 3) позивач аналогічно наполягав, що позивачка у період спільного проживання у 2017 - 2018 роках робила капітальний ремонт у своїй квартирі і придбала меблі в цю квартиру - двокамерний холодильник, мікрохвильову піч, кондиціонер, кухонні та м`які меблі. У письмових запереченнях на це клопотання (а.с. 82 - 92 т. 3) відповідачка заперечувала проти призначення експертизи і додатково звернула увагу на те, що твердження позивача про ремонтні роботи у її квартирі спростовуються його допитами у якості свідка у кримінальних провадженнях, у яких, надаючи питання у якості свідка [PERSON] зазначив, що про проведення ремонту він припустив із власного досвіду, про використані матеріали є його особистим припущенням. Холодильник він бачив на кухні біля вікна з вулиці, марку кондиціонера зняв з вулиці на камеру мобільного телефону Самсунг . Точний перелік речей йому не відомий, але ж відомо, що після розірвання шлюбу, перевозилися диван-ліжко, два килими, які знаходилися у квартирі, коли проживали з [PERSON] . Свідок [PERSON] надала свідчення про те, що починаючи з 2016 року і по теперішній час вказати хто мешкав у вказаній квартирі та мешкає - не може. Крім того, чи робились в вказаній квартирі [ADDRESS] , ремонтні роботи або капітальний ремонт, не може сказати, оскільки з цього приводу нічого не бачила та не чула. У липні 2020 року (через два роки після розірвання шлюбу) у її квартирі сталася крадіжка, про що було розпочате кримінальне провадження № 12020040650001436 від 19.07.2020р. за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України. Будучи допитаним 01.04.2021 у якості свідка у межах вказаного кримінального провадження, будучи попередженим про кримінальну відповідальність ст.ст. 384, 385 КК України, [PERSON] надав свідчення про те, що у її квартирі він ніколи не проживав. Як стало відомо після розірвання шлюбу [PERSON] зроблено капітальний ремонт у її квартирі, були встановлені металопластикові вікна у всіх кімнатах і на балконі. Про проведення ремонту він не знав. Хто здійснював ремонт у квартирі - не знає. Яке майно (техніка) та речі перебували у квартири, відповів, що не знає. Наполягала на позиції про те, що доводи позивача ґрунтуються на припущеннях. Рух справи. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидової С.О. від 15.12.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с. 144-145 т. 1). Ухвалою судді від 21.12.2020 відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання (а.с. 149 - 150 т. 1). Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про закриття провадження (а.с. 188 198 т. 1). Ухвала оскаржена відповідачкою [PERSON] . Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2021 апеляційна скарга повернута (а.с. 214 т. 1). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2021 відмовлено відповідачці у виправленні описки в ухвалі (а.с. 227 т. 1). Ухвалою суду від 12.07.2021 за клопотанням позивача виплавлено описки (а.с. 66 - 68 т. 2). Ухвалою суду від 02.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотанням позивача [PERSON] про витребування доказів (а.с. 96 - 97 т. 2). Ухвалою суду від 02.09.2021 за клопотанням позивача [PERSON] у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинене (а.с. 98 - 101 т. 2). Ухвала оскаржена відповідачкою [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.11.2021 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2021 залишена без змін (а.с. 129 - 131 т. 2). Ухвалою судді від 04.02.2022 провадження по справі поновлене у зв`язку із надходженням заява відповідачки про роз`яснення судового рішення (а.с. 158 т. 2). Ухвалою суду від 10.02.2022 відмовлено у задоволенні зави [PERSON] про роз`яснення ухвали суду від 02.09.2021 про призначення експертизи (а.с.165 - 167 т. 2). Ухвала оскаржена відповідачкою [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.06.2022 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2022 залишена без змін (а.с. 193 - 195 т. 2). Ухвалою суду від 16.06.2022 провадження у справі зупинене на час проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 204 т. 2). 09.12.2022 до суду надійшло повідомлення від 30.11.2022 Дніпропетровського НДІСЕ про неможливість проведення судової будівельно-технічної та товарознавчої експертиз (а.с. 217 - 222 т. 2). Ухвалою судді від 12.12.2022 провадження по справі поновлене (а.с. 231 т. 2). Ухвалою суду від 07.02.2023 заявлений відповідачкою відвід головуючому по справі судді Демидовій С.О. визнаний необґрунтованим, справу передано до канцелярії суду для вирішення заяви про відвід (а.с. 7 - 9 т. 3). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. від 08.02.2023 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді - відмовлено (а.с. 13 - 14 т. 3). Ухвалою суду від 27.02.2023 заявлений відповідачкою відвід головуючому по справі судді Демидовій С.О. визнаний необґрунтованим, заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 22-24 т. 3). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. від 01.03.2.2023 справу прийнято до провадження (а.с. 27 т. 3). Ухвалою суду від 07.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення судової експертизи (а.с. 102 - 103 т. 3). Ухвалою суду від 21.07.2023 закрите підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду (а.с. 128 т. 3). Ухвалою суду від 14.08.2023 заявлений відповідачкою відвід головуючому по справі судді Антонюку О.А. визнаний необґрунтованим, заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 138 - 140 т. 3). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 27.08.2.2023 справу прийнято до провадження (а.с. 149 т. 3). Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи оскаржена позивачем [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2023 ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 скасована, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 55-59 т. 4). Ухвалою суду від 22.1.2023 за клопотанням позивача здійснене повернення на стадію підготовчого провадження (а.с. 197 т. 3). Ухвалою від 19.01.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволене клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 204 т. 3). Ухвалою суду від 19.01.2024 за клопотанням відповідачки витребувані докази - матеріали кримінальних проваджень (а.с. 206 т. 3). Ухвалою суду від 19.01.2024 за клопотанням позивача [PERSON] призначено по справі комплексну судову експертизу (будівельно-технічну, товарознавчу, оціночно-будівельну), проведення якої доручити судовим експертам Дніпропетровського НДІСЕ. На вирішення судових експертів поставлені питання обох сторін. Провадження у справі зупинене (а.с. 208 - 211 т. 3). Ухвалою від 20.12.2024 провадження у справі відновлене у зв`язку із надходженням висновку експерта (а.с. 113 т. 5). Ухвалою суду від 21.01.2025 за клопотанням позивача витребувані докази - матеріали кримінальних проваджень (а.с. 154 т. 5). Ухвалою від 21.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволене клопотання позивача про його допит у якості свідка та про виклик свідка [PERSON] . Підготовче засідання у справі закрите 11.02.2025 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 178 - 179 т. 5). У судовому засіданні 21.01.2025 позивач відмовився від виклику і допиту свідків [PERSON] , [PERSON] (а.с. 151 т. 5). У судовому засіданні 11.03.2025 позивач відмовився від виклику і допиту свідка [PERSON] (а.с. 185, т. 5). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою у задоволенні вимог просила відмовити, врахувавши всі її заяви (а.с. 195 т. 5). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 по 23.11.2018 (а.с. 15 - 16 т. 1). Встановлено та перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що 21.09.2019 [PERSON] звертався до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а [PERSON] пред`явила зустрічний позов. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020 позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про поділ майна подружжя - задовольнити частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини коштів, що були витрачені на ремонт на другому поверсі садового будинку в розмірі 8 891 грн. 34коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено в повному обсязі. Визнано спільним сумісним майном автомобіль марки Mazda 6, білий. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього автомобіля Mazda 6, в розмірі 166 057 грн.08коп. Визнано спільним сумісним майном подружжя грошові кошти за договором банківського вкладу № ДА-ІВ-171793:980 від 30.07.2018р., укладеного між [PERSON] і ПАТ «Кристалбанк», в сумі 7 900 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину коштів за цим договором банківського вкладу в сумі 3 950 грн (а.с. 163 - 174 т. 1). Це рішення не оскаржувалося і виконане добровільно сторонами, що підтверджено нотаріально посвідченими заявами (а.с. 175 - 176 т. 1). Згідно із довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» про депозит клієнта [PERSON] станом на 21.05.2019, 05.12.2016 [PERSON] розмістила на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору № SAMDNWFD0071405592601 депозитні кошти в сумі 4 300 доларів США. (а.с. 22 т. 1). Як видно з виписки з банківського рахунку 14.09.2018 відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 431,02 доларів США (а.с. 23-26 т. 1). Позивач надав до позову ряд документів на підтвердження оплати за послуги відпочинку, зокрема, придбання авіаквитків, виписки зі свого карткового рахунку, за послуги відпочинку у серпня 2017 року в санаторії «Сузір`я» в м. Свалява, придбання квитків у липні 2017 року згідно виписки з карткового рахунку № [NUMBER] «Альфа-банк», на проживання і харчування [PERSON] згідно випискою з карткового рахунку № [NUMBER] АТ «Альфа-банк» та довідку санаторію «Сузір`я», копію бронювання з сайту Booking.com відпочинку у червні - липні 2018 в Грузії у приватному готелі « Lаsha Guest house », копії авіаквитків сторін і [PERSON] , що підтверджується випискою з карткового рахунку № [NUMBER] АТ «Альфа-банк», чеки про плату святкування зустрічей Нового року у 2009 році в м. Судак АРК (рахунки і квитанції про сплату), послуг за проживання, харчування і новорічний банкет у ВАТ «ТОК «Судак», квитанції до прибуткових касових ордерів про сплату за свідкування нового 2017 року на базі відпочинку «Осокори» (а.с. 117 - 140 т. 1). Відповідачці [PERSON] належить на підставі договору міни від 29.11.2000 двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90 т. 1), яка набута до шлюбу. Відповідачкою до матеріалів справи надані чеки, квитанції на придбання деяких матеріалів у 2019 році, чек від 15.01.2019 на придбання телевізора, чек від 27.04.2019 на придбання жалюзів, чек від 21.06.2019 на придбання кондиціонера, чек від 29.06.2020 на придбання мікрохвильової печі (а.с. 80 - 86 т. 2). Відповідно до складеного на замовлення позивача Висновку оцінювача ТОВ «Експерт+» Мурахтанової А.Л. про вартість оцінюваного майна станом на 08.10.2020, ринкова вартість невід`ємних поліпшень нерухомого майна у вигляді проведеного ремонту у двокімнатній квартирі, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , склала 224354,00 грн або 7921,00 доларів США (а.с. 34 - 94 т. 1). Також позивач надав до позову документи, що підтверджують сплату комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 97-105 т. 1). Позивач надав лист від 13.03.2019 № В-9/19-04.12-16 Східного офісу Держаудитслужби про розгляд його трьох звернень стосовно ймовірних порушень вимог законодавства під час оплати праці лікарю невропатологу [PERSON] (а.с. 107 - 110 т. 1). Також надав довідку з АТ «Кристалбанк» (з місця своєї роботи) від 29.09.2020 про його відпустки і відрядження у 2014 - 2018 роках (а.с. 111 т. 1). За заявою позивача [PERSON] 09.02.2019 зареєстроване кримінальне провадження № 12019040650000342 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України Соборним ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (за адресою: м. Дніпро, Набережна Перемоги, 102/57 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, котрі належать заявнику) (а.с. 112 т. 1). За заявою відповідачки [PERSON] 19.07.2020 зареєстроване кримінальне провадження № 12020040650000143 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України Соборним ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (18.07.2020 приблизно о 14 год. за адресою: [ADDRESS] невстановлена особа таємно, шляхом проникнення до житла вчинила крадіжку речей, які належать заявнику, тим самим завдала матеріальної шкоди (а.с. 229 т. 2). За заявою відповідачки [PERSON] 01.07.2022 зареєстроване кримінальне провадження № 42022042020000080 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (особа подала завідомо недостовірні та підроблені докази, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна) (а.с. 57 - 58 т. 3, а.с. 213 т. 5). Як перевірено судом за даними ЄРСР ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2022 у справі № 201/4442/22 за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні № 42022042020000080 від 01.07.2022, наданий тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 12020040650001436 від 19.07.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Відповідачка надала дозвіл на розголошення відомостей кримінального провадження № 42022042020000080 лише в частині протоколів допиту свідків [PERSON] і [PERSON] , дозвіл на розголошення відомостей кримінального провадження надано уповноваженою особою (а.с. 174, 213 т. 5). За заявою відповідачки [PERSON] 23.03.2023 зареєстроване кримінальне провадження № 1202304165000410 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (18.07.2020 невстановлена особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] шляхом вільного доступу таємно викрала майно, чим спричинила матеріальну шкоду, яка встановлюється (а.с. 70-71 т. 3). Як видно із копії протоколу допиту [PERSON] від 01.04.2021 у якості свідка у кримінальному провадженні № 12020040650001436 від 19.07.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (відповідає оригіналу у матеріалах кримінального провадження, витребуваних судом), розпочатого за заявою [PERSON] щодо вчинення крадіжки у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] надав свідчення про те, що 31.08.2007 уклав шлюб з [PERSON] . Весь час їх проживання вони постійно жили у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . У квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] він ніколи не проживав. Як йому відомо від [PERSON] , деякий час у квартирі проживали її родичі. Вказану квартиру він відвідував один раз ще до шлюбу та ще один раз у 2004 році. Зі слів [PERSON] йому відомо про встановлення металевої тамбурної перегородки у 2017 році, про те, що вхід здійснювався через посилені двері. Як йому стало відомо після розірвання шлюбу, [PERSON] було зроблено капітальний ремонт у її квартирі, були встановлені металопластикові вікна в кімнатах та на балконі. Хто здійснював цей ремонт він не знає. Ключів від квартири у нього не було, самостійно без [PERSON] квартиру він ніколи не відвідував. Яке майно та техніка перебували в квартирі - він не знає (а.с. 52 - 56 т. 3, перевірено - а.с. 225-227 т. 5). Як видно із копії протоколу допиту [PERSON] від 03.10.2022 у якості свідка у кримінальному провадженні № 42022042020000080 від 01.07.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (відповідає оригіналу у матеріалах кримінального провадження, витребуваних судом), розпочатого за заявою [PERSON] про скоєння кримінального правопорушення при складенні оцінювачем ТОВ «Експерт+» Мурахтановою А.Л. висновку про оцінку майна (особа подала завідомо недостовірні та підроблені докази, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна) [PERSON] повідомив на питання прокурора щодо того, що у його клопотання про призначення будівельної експертизи від 18.03.2021 є детальний перелік будівельних робіт у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а саме, роботи з вирівнювання підлоги (стяжка товщиною 40 мм), чому саме 40 мм, а не 10, 20, 30, 50 тощо, повідомив, що він не пам`ятає - звідки взялися цифри 40 мм. Крім того, зі слів заступника голови домового комітету у квартирі довгий час виконувалася роботи по вирівнюванню підлоги. В квартирі була необхідна техніка для цього. Про те, звідки йому відомо про будівельну суміш та товщину штукатурки - зазначив, що має досвід проведення ремонту у власній квартирі , тому він допустив, яка суміш була використана. Про укладення лінолеуму , а не іншого матеріалу, то є його особистим припущенням. Відомості про наявність у квартирі відповідачки вбудованих меблів - це є його особистим припущенням. Щодо матеріалу вхідних дверей і те, що вони посилені - відповів, що замовлення та макет вказаних дверей виконувалося коли вони перебували у шлюбі. На питання про матеріал, укладений у тамбурі та на підлозі, повідомив, що він був присутній при телефонній розмові [PERSON] та сусіда по тамбуру, які обговорювали виконання та використання матеріалу у тамбурі. На питання про те, звідки йому відомо про керамічну плитку на кухні на робочу стінку, а не на всю кухню, повідомив що це його особисте припущення. На питання про те, що у клопотанні про призначення будівельної експертизи від 18.03.2021 наведений перелік побутових речей та техніки, вартість яких виноситься на розгляд експерта, то звідки відомо скільки камер має холодильник, повідомив, що йому це відомо з особистого огляду з вулиці. Холодильник розміщений на кухні біля вікна, його видно з вулиці. На питання, звідки відомо про марку кондиціонера (якщо врахувати, що з вулиці марки кондиціонера не видно), відповів, що він використовував камеру мобільного телефону Samsung для оптичного збільшення об`єкту, а саме зовнішнього блоку кондиціонера. На питання про те, звідки йому відомо точний перелік речей у квартирі , повідомив, що точного переліку речей йому не відомо, але йому відомо, що після розірвання шлюбу перевозили диван-ліжко, два килими, які знаходилися у його квартирі (а.с. 59 - 63 т. 3, перевірено - а.с. 214-216 т. 5). Як видно із копії протоколу допиту [PERSON] від 08.07.2022 у якості свідка у кримінальному провадженні № 42022042020000080 від 01.07.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (відповідає оригіналу у матеріалах кримінального провадження, витребуваних судом), [PERSON] повідомила, що є пенсіонеркою, мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має квартиру у власності за адресою: [ADDRESS] . Останню неодноразово бачила за місцем свого мешкання зі своїм сином, анкетних даних якого не знає. Приблизно 6 років тому нею (свідком) було затоплено квартиру за адресою: [ADDRESS] ., яка належить [PERSON] , та згодом вона компенсувала всі витрати на ремонт вказаної площі на кухні вказаної квартири. Починаючи з 2016 року і по теперішній час вказати хто мешкав у вказаній квартирі та мешкає, не може. Крім того, чи робились в вказаній квартирі [ADDRESS] , ремонтні роботи або капітальний ремонт, не може сказати, оскільки з цього приводу нічого не бачила та не чула (а.с. 64 - 69 т. 3, перевірено - а.с. 217 - 221 т. 5). Відповідно до виконаного згідно ухвали суду висновку експертів Дніпропетровського НДІСЕ № 324-24 від 27.11.2024 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, товарознавчої та оціночно-будівельної експертизи, експертами надані такі відповіді на питання сторін. По питанням позивача [PERSON] надані такі відповіді. По першому питанню. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (із змінами) (далі - Інструкція), в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити кошторис виконаних робіт по проведеному ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] через відсутність у матеріалах справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо переліку, обсягу та періоду їх виконання. По другому питанню. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції, невідповідності поставленого експертові питання п. IV «Товарознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами), в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити вартість придбаних меблів і обладнання у квартирі за адресою: [ADDRESS] через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо переліку, кількості та товарознавчих характеристик об`єктів дослідження, а також документів, які відображають дату придбання та вартість зазначених меблів та обладнання. По питанню відповідачки [PERSON] . По першому питанню. Відповідно до п.п. 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити вартість фактично виконаних робіт по ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] у цінах на момент їх виконання, а саме: вартість робіт по заміні вхідних дерев`яних дверей у квартиру на металеві, укладання керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, проклейки шпалер та укладенню лінолеуму у кімнатах - зала, кухня, коридор, встановлення металопластикових вікон в кімнатах і на балконі, через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо обсягу робіт та періоду їх виконання. По другому питанню. Відповідно до п.п. 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити, коли саме (місяць та рік) виконані ремонтні роботи у квартирі, оскільки зміст експертного завдання суперечить пункту 5.1.1 «Орієнтовний перелік вирішуваних питань» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, визначених наказом №53/5. По третьому питанню. Експерту не надається можливим визначити ринкову вартість квартири на дату початку проведення ремонту через відсутність достовірних вихідних даних щодо технічного стану об`єкта дослідження та точної дати початку проведення ремонту. Ринкова вартість квартири на дату проведення дослідження складає 1596482,00 грн без ПДВ. По четвертому питанню. Відповідно до пп. 2.1 та 2.3 Інструкції, невідповідності поставленого експертові питання пункту 1.3 розділу IV «Товарознавча експертиза», не надається за можливе визначити вартість металевих вхідних дверей у квартиру та металопластикових вікон, керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, шпалер, лінолеуму у квартирі через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо товарознавчих характеристик, По п`ятому питанню. З урахуванням відповіді по першому питанню відповідачки [PERSON] відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи, не надається за можливе визначити на скільки збільшилася (або зменшилася) ринкова вартість квартири, за рахунок фактично виконаних робіт (враховуючи ціни на момент їх виконання і на момент завершення ремонту). По шостому питанню. З урахуванням відповіді по першому питанню відповідачки [PERSON] відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не видається за можливе визначити на скільки збільшилася (або зменшилася) вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (на момент завершення ремонту) у математичному вираженні або у відсотковому вираженні (а.с. 36 - 112 т. 5). 11.03.2025 [PERSON] роз`яснені його права як свідка, він попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 354, 358 КК України за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань. Свідок [PERSON] приведений до присяги (а.с. 184 т. 5). Допитаний у якості свідка [PERSON] надав такі показання. Він проживає за адресою: [ADDRESS] . Працює, є пенсіонером. Познайомилися з [PERSON] у 2022 році, спочатку проживали у незареєстрованому шлюбі, офіційно зареєстрували шлюб 21.08.2007. Шлюб із відповідачкою [PERSON] розірваний 23.11.2018, фактичні відносин були розірвані після офіційного розірвання, через тиждень. Упродовж сімейних відносин вони проживали у його квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відносини були добрі з відповідачкою, батьками і її сином, але погіршилися у 2016 році. У жовтні 2016 року батьки відповідачки одного разу прийшли до них, відбулася розмова, у якій відповідачка висловила претензії щодо непристойної поведінки позивача і батько забрав відповідачку додому. Разом із тим, у грудні 2016 року [PERSON] повернулася до нього із сином. Відносини погіршилися ще сильніше на початку 2017 року, не було взаємопорозуміння і він став відчувати, що щось робиться за його спиною, став відчувати , що відповідачка змінила своє ставлення до нього, стала скритною, часто не була у вихідні із сином поруч зі ним - під приводом відвідування батьків. Одного дня у лютому - березні 2017 року у вихідний відповідачка дорікнула йому, що він не возить її на машині на роботу. Вона працює невропатологом у лікарні ім. І.І. Мечникова. Стала казати, що їм потрібна домогосподарка, відбулася сварка і він пішов з дому, ночував в готелі «Дніпро». На ранок приїхав додому і через тиждень чи два відповідачка після цієї сварки переїхала із сином до батьків без речей. Щоб не погіршувати відносини, він поїхав розмовляти із тестем і тещою та відповідачкою. З батьками відбулася розмова, вони вимовляли претензії і після цього він знов повернувся додому, а відповідачка лишилася у батьків, на [ADDRESS] . Потім у кінці тижня приїхав син відповідачки зі змагань і відповідачка з сином повернулася додому до позивача. Відносини продовжилися, але вже були не такими як раніше. А у вересні 2018 року вони подали заяву про розлучення. У день подання заяви вони її не підписували, прийняли рішення не розривати шлюб, але все йшло до розірвання шлюбу, велися розмови про поділ майна. Він просив відповідачку повернути 4300 доларів США, які вони разом поклали на депозитний рахунок у «ПриватБанку» на 3 місяці і які кожні 3 місяці перекладалися на новий термін. Вона сказала, що це її кошти і сказала, що вона їх не поверне. Але ці кошти були подаровані його донькою. У матеріалах є копія нотаріально посвідченого договору дарування на 9000 доларів США. Стороною по договору вкладу у «ПриватБанку» була [PERSON] він був укладений 05.12.2016 в інтересах сім`ї. Кошти не знімалися жодного разу, відсотки збільшували суму вкладу і вони лише знімали. Але це були особисті кошти позивача, це спільні кошти. Відповідачка запропонувала, щоб кошти були покладені на її депозитний рахунок і він прийняв таке рішення - покласти кошти на рахунок відповідачки. Кошти були вкладені особисто його, але в інтересах сім`ї. У вересні відповідачка відбула в автобусний тур. Пояснив, що є зв`язок фармацевтичних компаній із лікарями: фармацевтичні компанії пропонують лікарям виписувати ліки та рекомендувати їх, а фармацевтичні компанії організовують поїздки за кордон. Відповідачка працює у відділені хворих Чорнобильської катастрофи, викладала на кафедрі лікарям невропатологам області. У вересні 2016 року вона поїхала у недільний автобусний тур по Європі, у жовтні 2017 року поїхала в Барселону. Він пропонував поїхати разом, подорож лікаря сплачувала фармацевтична компанія, а члени сім`ї їхали за свій рахунок. Відповідачка йому відмовила. Коли у жовтні 2017 року повернулася із сином із Барселони і 23.11.2018 вони розірвали шлюб. Відповідачка через тиждень виїхала з його квартири. 27.11.2018 вона була у відпустці на 1 день і вони із сином і батьком вивезли речі. Він повернувся увечері з роботи і їх у квартирі уже не було. Про те, що у її квартирі за адеросю: [ADDRESS] був зроблений ремонт він дізнався від заступника голови домового комітету [PERSON] . Вони були в її квартирі [PERSON] і та йому розповідала, що протягом 2017 - 2018 років у квартирі робився ремонт, виконувалася стяжка господарським способом, була бетонозмішувальна машинка. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася сплатити кошти, які поклала на депозит. Вона їх зняла перед поїздкою за кордон 14.09.2018, чи вона їх використала, він не знає, але половину цих коштів вона не повернула. Також було 13000 доларів США на депозитному рахунку у ПАТ «Фортуна Банк». Ці кошти були достроково зняті у 2014 році. Вважає, що саме за ці кошти відповідачка виконувала ремонт. Щодо ремонту, пояснив, що був у квартирі у 2003 чи у 2004 році. Це двокімнатна квартира на 7-му поверсі. Відповідачка казала, що квартира придбана за договором міни. Там ремонт був ще з моменту здачі будинку в експлуатацію. На стінах були паперові шпалери, плитка красна на підлозі, умивальник, дерев`яні вхідні двері, у великій кімнаті - диван, диван-ліжко «піаніно», вони потім його перевезли на його квартиру. Тумбочка під телефон, вікна, двері дерев`яні - з моменту здачі будинку в експлуатацію. Лоджія з дерев`яними рамами. У 2020 році коли він дізнався, що відповідачка робила ремонт, то звернувся до ТОВ «Експерт+» з проханням зробити оцінку ремонту, який був проведений у її квартирі. У заяві написав оцінювачу стан квартири - до ремонту і після ремонту. Це видно не лише з вулиці, а й видно з експертизи Дніпропетровського НДІСЕ: були встановлені метало-пластикові двері, на балкон металопластикові, вирівняна підлога, замінені внутрішньокімнатні двері, поклеєні шпалери, у ванні і туалеті на стінах і підлогу покладений кахель сучасний, придбані нові ванна, умивальник, на кухні на замовлення зроблені меблі, придбаний двокамерний холодильник, у прихожій - шафа із двома дзеркалами. Це видно на фото експертів. У дитячій кімнат - шафа купе зі світлинами, а в гостинній - диван-ліжко, вже не «піаніно». У дитячий кімнаті - придбано крісло, письмовий стіл. У який період здійснювалися ремонтні роботи - достеменно не відомо, але це було весною 2017 - 2018 року у період шлюбу за його спиною. Про проведення ремонту знали батьки. Відповідачка писала, що у зв`язку із цим її батько [PERSON] прийняв рішення про проведення ремонту у її квартирі. Вважав, що відповідачка робила ремонт за ті 13000 доларів США, що були зняті та знаходилися у її батьків, вона віддала їм на зберігання. Батько йому казав, що він ці кошти ховає у пилососі. Їх же вона витратила на придбання меблів і обладнання, облаштування квартири. Він звертався до батька і до відповідачки щодо повернення цих коштів, що розміщені у ПАТ «Фортуна-Банк», пред`являв вимоги про їх поділ у судовому порядку, але відповідачка в суді довела, що ці кошти були витрачені на потреби сім`ї. Це судове рішення він не оскаржував, оскільки у нього 2020 році не стало близьких людей, померла сестра і стан його здоров`я та психологічний стан був такий, що він не оскаржував це рішення. На питання суду про те, скільки коштів позивача було витрачено на ремонт, надав відповідь, що має досвід з виконання капітального ремонту у квартирі. Коли він познайомився з відповідачкою тоді придбав трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , робив там ремонт, вирівнював підлогу, міняв систему водопостачання, на поли клався ламінат, обклеювалася стеля, ставилися металопластикові вікна, придбавалися меблі, варочні поверхні, духова шафа. Експертна оцінку станом на 2020 рік, яку зробила ТОВ «Експерт+» , на його думку, на 99,9 % співпадає із тими коштами, які були витрачені доповідачкою на проведення ремонту. Він двічі звертався до суду про проведення експертної оцінки ремонту у квартирі відповідачки спеціалістами Дніпропетровського НДІСЕ, але відповісти на поставлені ним питання експерти НДІСЕ не мали можливості у зв`язку із тим, що відповідачка не надала жодних документів, які б спростовували чи підтверджували вартість проведеного ремонту, вона навмисно це робила. Крім того, вона навмисно не з`являється у судове засідання, тому що не має доказів, того що не робила ремонт і це добре видно з фотографій, що зроблені експертами НДІСЕ. У матеріалах справи також є розрахунки компанії, які роблять ремонти і вони на його звернення прорахували вартість «бюджетного ремонту» за адресою спірної квартири. У відповіді директора ТОВ «Балівська будівельна компанія» наведені цифри вартості - комерційна пропозиції по виконанню такого ремонту. А на другий його запит до цієї ж будівельної компанії наведені стоки проведення цього ремонту. І те, що відповідачка наполягає на тому, що вона зробила де-які поліпшення не відповідає дійсності. Ремонт виконувався не один день, не дві неділі, а більше року. Він з цим теж зіткнувся, коли робив ремонт у своїй квартирі. Син відповідачки був студентом, закінчував медичний університет, а батьки були пенсіонерами з мінімальною пенсією, а заробітна плата відповідачки не перевищувала 5 - 9 тис.грн на місяць, тому виконати ремонт за 224 тис.грн як у звіті ТОВ «Експерт+» і придбати меблі з такими доходами у період з 23.11.2018 по 15.01.2019, на його погляд, неможливою. Витрати за комунальні послуги заявлені за період з 01.01.2017 по 31.10.2018, оскільки вони сплачені за рахунок спільних сумісних коштів та використані на оплату послуг відповідачки. Також хоче поділити депозит, який був знятий 14.09.2018. Відповідачка стверджує, що він використаний на потреби сім`ї. Ці кошти використані самостійно відповідачкою. Також слід поділити кошти на відпочинок. Коли сторони одружилася, відповідачка не зверталася до суду із позовом до колишнього чоловіка про виплату аліментів на сина. Позивач приймав участь у навчанні сина і в організації його відпочинку. Він займався у спортивних секціях, вивчав англійську мову у Логасі, отримав водійське посвідчення. У період канікул, зимових чи літних щорічно відпочивав ва морях, на Адріатичному в Греції, в ОАЕ, в Єгипті. У 2018 році разом з ними об`їхав країни Середземномор`я на круїзному лайнері, був в Монако . Позивач не рахував кошти, які витрачає на сім`ю. [PERSON] побачив у своєму житті дуже багато подорожів. Позивач відчував, що у сім`ї не все гаразд. Будучи на відпочинку в Грузії, син дзвонив діду, стараючись щоб позивач не чув, про що йде розмова. Тому він прийняв рішення - ті кошти, які були оплачені на відпочинки сина в Сваляві, Грузії, у санаторії «Квітка половини», половину коштів, щоб відповідачка їх повернула. З відповідачкою вони приймали рішення, що вони їдуть відпочивати. Він (позивач) розраховувався зі свого карткового рахунку. Щодо відпочинку батьків відповідачки, то кому сплачувати питання не стояло. Відповідачка казала, що батьки із ними їдуть. Зазначив, що в уточнених вимогах він визначив варіть - по вартості в Епіцентрі. Він звернувся в магазин, показав їм фото. Спеціалісти порахували вартість, він перевів у долар по курсу НБУ і той курс перевів у гривню на курс який відповідав тому періоду. Вважає, що речі були придбані у період шлюбу, тому що відповідачка переїхавши до себе на квартиру у листопаді 2018 року після розірвання шлюбу, переїхала у квартиру, у якій вже був зроблений ремонт - на чому ж готувати і спати. Не було телевізора, не було кондиціонера, якій вона придбала влітку 2019 року - вона підтвердила чеками у матеріалах справи. Все інше у квартирі вже було. У січні 2019 року позивач зустрічався із відповідачкою і її сином біля її квартири, але вона його не пустила. Він хотів відновити відносини, стояв на поверсі. Але вона не пустила у квартиру і вони розмовляли біля під`їзду. Зазначив, що у квартирі відповідачки був тричі. Двічі у 2002-2003 роках і втретє у кінці 2016 року -на початку 2017 року, коли вона поміняла вхідні металеві двері у тамбур і поміняла через деякий час вхідні двері у квартиру безпосередньо. Востаннє не був у квартирі , бачив лише вхідні двері. Ті меблі та обладнання, які визначив у збільшених вимога, то він не знає - чи були вони, він бачив лише вхідні двері. Ремонту він не бачив взагалі, але він був проведений у 2017 - 2018 роках. Вимоги, які мною заявлені повністю відповідають поясненням, які надані у якості свідка у судовому засіданні. До заяви про збільшення позовних вимог позивач надав Локальний кошторис на будівельні роботи ТОВ «Балівська будівельна компанія» на суму 201556,00 грн станом на 07.01.2025, складений на його замовлення (а.с. 131 - 142 т. 5). Також позивач надав роздруківки зображення меблів: вбудованої кухні «Інформація про проект», холодильника, мийки, витяжки (а.с. 168 - 173 т. 5). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Щодо вимог про стягнення витрат на ремонт. Позивач просить стягнути з відповідачки половину коштів, витрачених, як він зазначає, на ремонт квартири відповідачки за адресою: [ADDRESS] , проведений нею у 2017 - 2018 роках без його відома, але за рахунок спільних коштів - у розмірі 112177,00 грн (224354,00 грн/2). Встановлено, що відповідачці [PERSON] належить на підставі договору міни від 29.11.2000 двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90 т. 1), набута до шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 127/18349/20. Позивач послався на те, що у квартирі відповідачки за спільні кошти подружжя проведені ремонтні роботи, вартість яких визначена ним на підставі складеного на його замовлення Висновку оцінювача Мурахтанової А.Л. про вартість оцінюваного майна ТОВ «Експерт+» станом на 08.10.2020 у розмірі 224354,00 грн або 7921,00 доларів США (а.с. 34 - 94 т. 1). За положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Спірним у цій справі є сам факт проведення ремонтних робіт у квартирі [PERSON] у період шлюбу, оскільки позивач стверджує, що він проводився у період 2017 - 20418 років, що відповідачкою заперечується. На підтвердження витрат на ремонт позивач надав Висновок ТОВ «Експерт+», який суд не приймає до уваги, з огляду на не, що він не є належним та допустимий доказом у розумінні положень ст.ст. 77, 78, 106 ЦПК України з огляду на наступне. Стаття 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку ТОВ «Експерт+» не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позиція щодо правил підготовки і подання експертного висновку до суду наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (14-270цс19). Ураховуючи те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, суд вважає, що він не підтверджує вартість невід`ємних поліпшень як таких. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту висновку ТОВ «Експерт+» видно, що об`єктом оцінки є невід`ємні поліпшення у вигляді проведеного ремонту у квартирі, а метою оцінки є - визначення ринкової вартості для приймання рішень власником (у тому числі для визначення ціни позову). Позивач не є власником спірного приміщення та доказів того, що йому на праві власності належить об`єкт оцінки не надано. Щодо вихідних даних, то як вказано у висновку - відповідно до п. 8. Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» вихідними даними про фізичні характеристики земельних поліпшень можуть бути: документи бюро технічної інвентаризації; проектно-кошторисна документація будівництва об`єкта оцінки у разі, коли під час ідентифікації цього об`єкта не виявлено розбіжностей між його фактичними фізичними характеристиками та такою документацією; документи натурних обмірів об`єкта оцінки та документи, що підтверджують фізичний (технічний) стан поліпшень, проведених спеціалізованими організаціями, які відповідно до законодавства мають право виконувати такі роботи. У разі відсутності будь-якого із зазначених документів подається документ, що підтверджує проведення натурних обмірів або обстеження фізичного (технічного) стану власником (балансоутримувачем) об`єкта оцінки або особою, яка уповноважена управляти цим об`єктом оцінки, скріплений печаткою та підписом керівника суб`єкта господарювання, або оцінювачем, який безпосередньо проводить оцінку об`єкта оцінки, скріплений печаткою та його керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання; Але позивач не є власником (балансоутримувачем) об`єкта оцінки або особою, яка уповноважена управляти цим об`єктом оцінки і ним не надавалися оцінювачу документи, передбачені п. 8. Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» або підписані документи про натурні обміри або обстеження фізичного (технічного) стану об`єкта. У п. 1.2. «Прийняті допущення та обмеження» висновку зазначено, що звіт не може бути використаний інакше, ніж відповідно до вказаних цілей і задач проведення оцінки. Натомість метою оцінки є визначення ринкової вартості для приймання рішень власником (у тому числі для визначення ціни позову). А у п. 1.2.1. «Єдине призначення цього звіту» вказано, що звіт про вартість оцінюваного майна призначений для Замовника, і не може передаватись юридичним або фізичним особам з метою, не передбаченою функцією цієї оцінки. Замовник має право посилатися на висновки, викладені в цьому Звіті, і використовувати виключно із зазначеною метою. У п. 1.2.6. «Інші умови» вказано, що оцінювач не проводив спеціальної технічної експертизи об`єкта оцінки і не несе відповідальності за його технічний стан, який неможливо виявити при візуальному огляді. Замовник та Оцінювач вважають, що умови і обмеження, наведені нижче і є невід`ємною частиною цього Звіту, втілюють повне взаєморозуміння сторін. Даний Звіт виконаний на підставі вихідних даних, наданих Замовником. Звіт містить професійну думку оцінювача щодо вартості оцінюваного майна, але не є гарантією того, що воно буде реалізовано за ціною, рівною цієї вартості. Також у висновку вказано, що при проведенні оцінки об`єкта передбачалася відсутність яких-небудь прихованих чинників, що прямо або побічно впливають на підсумкову величину вартості об`єкта. В обов`язок оцінювача пошук таких чинників не входив. Оцінювач, використовуючи при проведенні оцінки об`єкта документи та інформацію, що одержані від Замовника, а також з інших джерел, не засвідчує фактів, які містяться в цих документах або у складі такої інформації. Використані при проведенні оцінки об`єкта дані, одержані від Замовника, приймаються як достовірні. Оцінювач не несе відповідальності за приховані або не повідомлені факти, що впливають на оцінку вартості об`єкта оцінки. Оцінювач не несе відповідальності ні за наявність таких прихованих фактів, ні за необхідність виявлення таких до і після проведення експертизи, до або після заявленої мети оцінки, а також за умови, що впливають на оцінку, які неможливо знайти шляхом вивчення наданої документації та інформації. Цей Звіт виконаний на основі документів, що були в наявності у Замовника та були передані Замовником Оцінювачу для виконання оцінки майна. У свою чергу (згідно п. 2.1) замовником (позивачем) для складанні висновку було надано копії: паспорту та ІПН Замовника; сторінки технічного паспорту БТІ із плануванням квартири; реєстраційного посвідчення р.№786-571 від 26.12.2000 р.; договору міни квартир від 29.11.2000. Замовник був попереджений про ймовірні наслідки від надання неправдивої інформації, можуть значно вплинути на результати оцінки. У своєму запиті на проведення оцінки позивач [PERSON] зазначив (а.с. 57 - 58 т. 1) про стан квартири за адресою: [ADDRESS] ; «Станом на листопад 2007 року в ній існували: дерев`яні вікна у всіх кімнатах і на балконі. Вхідні двері в квартиру і на балкон дерев`яні, з моменту здачі будинка в експлуатацію. Міжкімнатні двері в дві житлові кімнати були зроблені по заказу з дерева, інші (туалет, кухня, ванна кімната, балкон) звичайні, які були встановлені при здачі будинку в експлуатацію. В кімнатах на стінах - шпалери. В туалеті і ванній кімнаті стіни покрашені фарбою, кахель на підлозі радянського виробництва, з моменту здачі будинка в експлуатацію. В житловій кімнаті - дитячій: на підлозі ПХВ плитка (з моменту здачі будинка в експлуатацію) 3-х дверний платтяна шафа темно коричневого кольору (радянського виробництва), диван-ліжко (радянського виробництва), стіл, стілець. В житловій кімнаті - вітальні: на підлозі ПХВ плитка (з моменту здачі будинка в експлуатацію), диван-ліжко «піаніно» радянського виробництва, тумба під телевізор з дверцятами із скла. На протязі 2017 - 2018 років в цій квартирі виконувався капітальний ремонт. Як мені стало достовірно відомо від сусідів, та з особистого огляду з вулиці (копія світлин додається) в квартирі були проведені наступні роботи: у сумісному тамбурі з сусідом (кв. [ADDRESS] ) вставлені металеві двері, за що було сплачено 5000 грн. (копія світлин додається). Також в тамбурі покладено на підлогу кахель. Замінені вхідні двері в квартиру на посилені металеві, за що було сплачено 4 000 грн. В кімнатах виконано вирівнювання підлоги і стін. В ванній кімнаті, санвузлі на стінах та підлозі і на кухні на стіну - покладено кахель. У всіх житлових кімнатах і на кухні на підлозі покладено лінолеум, у всіх кімнатах і на лоджії поміняно дерев`яні вікна на металопластикові, пофарбована стеля і наклеєні шпалери на стіни. Для оцінки додаю договір міни квартири, фото вигляду квартири з вулиці, та фото металевої перегородки з дверима в сумісний тамбур з сусідом. Доступ до квартири обмежено та не буде надано». Оцінювачем зазначено, що виходячи із Запиту про проведення експертної оцінки, оцінці підлягають невід`ємні поліпшення, які були виконані на протязі 2017-2018 р.р. та класифіковані як капітальний ремонт із наступним переліком робіт: заміна внутрішніх та вхідних дверей у квартиру; заміна віконних прорізів на металопластикові; в житлових кімнатах виконано вирівняння стін та стелі; обклеювання шпалерами стін в житлових кімнатах та коридорі; заміна підлоги в приміщеннях - укладання лінолеуму замість плитки ПХВ; Вирівняно та пофарбована стеля в приміщеннях квартири; облицювання поверхні стін та підлоги керамічною плиткою санвузлу (ванної та туалету), робочої стінки на кухні; Відтак, оцінювач керувався виключно вихідними даними, що надані замовником. Позивач у судовому засіданні наполягав, що указаний висновок ТОВ «Експерт+» є підтвердженням вартості виконаних робіт, оскільки експертами Дніпропетровського НДІСЕ відповіді на поставлені ним питання не надані. Однак суд, детально вивчивши зміст висновку ТОВ «Експерт+» і встановивши, що окрім того, що він не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, цей висновок не підтверджує доводи позивача ані про факт проведення ремонту ані його вартість. Висновок не ґрунтується на достовірних вихідних даних, про що зазначено у самому висновку. Зокрема, вказано, що передбачається відсутність прихованих чинників, що впливають на підсумкову величину вартості об`єкта оцінки, і в обов`язок оцінювача пошук таких чинників не входив. Оцінювач не несе відповідальності за приховані або не повідомлені факти, що впливають на оцінку вартості об`єкта оцінки. Оцінювач використовував документи та інформацію, що одержані від замовника. Для складання висновку позивач надав оцінювачу копії документів без пояснення джерел їх походження (копію договору міни та технічного паспорта). Той перелік робіт, що замовник навів у запиті на проведення оцінки (а.с. 85 т. 1) не підтверджені жодними документами, а складений зі слів позивача, як він вказує «про ремонт йому стало достовірно відомо від сусідів, та з особистого огляду з вулиці. Копії світлин додав до запиту (а.с. 86 - 87 т. 1). Це фотографії фасаду будинку і дверей невідомо за якою адресою. Замовник вказав, що надає фото вигляду квартири з вулиці та фото металевої перегородки з дверима в сумісний тамбур з сусідом. Доступ до квартири не було надано. Надані замовником (позивачем) докази не містять відомостей ані про внутрішній стан квартири, ані про перелік робіт, що був проведений, ані про вартість використаних матеріалів. Оцінка проведена без огляду самого об`єкта. Хоча позивач заявляє вимоги саме про відшкодування внутрішнього ремонту. Отже, наданий позивачем висновку ТОВ «Експерт+», зважаючи на його мету, зміст та недостовірні вихідні дані, не може бути прийнятий судом до уваги як достовірний і належний доказ, що підтверджує доводи позивача про факт і вартість ремонтних робіт. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування обставин, на які він посилається - проведення ремонтних робіт (невід`ємних поліпшень) за спільні кошти подружжя у квартирі відповідачки не надано. Позивач у позові вважав, що за рахунок спільних заощаджень відповідачка упродовж 2017- 2018 років робила капітальний ремонт у своїй квартирі, про що стало відомо після розірвання шлюбу від сусідів і заступника голови домового комітету [PERSON] , а також з особистого огляду з вулиці. Будучи допитаним у якості свідка під час розгляду справи, позивач [PERSON] пояснив, що був у квартирі у 2003 чи у 2004 році, востаннє у 2016 році біля дверей квартири. Про вартість ремонту він судить з власного досвіду з виконання капітального ремонту у своїй квартирі і тому та експертна ТОВ «Експерт+» на його думку, на 99,9 % співпадає із тими коштами, які були витрачені відповідачкою. Окрім того, розрахунок «бюджетного ремонту» і строків його проведення зробило на його запит ТОВ «Балівська будівельна компанія», з чого він зробив висновок, що доводи відповідачки про де-які поліпшення не відповідають дійсності, а доходи відповідачки і її батьків не дозволяли виконати такий ремонт. Зазначив, що відповідачка витратила на ремонт кошти у розмірі 13000,00 доларів США, що розміщувалися на депозитному рахунку у ПАТ «Фортуна-Банк», що були достроково зняті у 2014 року, у розподілі яких йому відмовлено судовим рішенням. Оцінюючи ці свідчення, суд перш за все виходить із того, що показання свідка можуть бути допустимим засобом доказування лише щодо певних спірних питань. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України (допустимість доказів) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає у тому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі № 905/902/20 (пункт 6.27)). До предмета доказування у даній справі є факт проведення ремонту у період шлюбу та його вартість (вартість невід`ємних поліпшень кватири). Ремонтом по суті є комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі тощо. Підтвердженням проведеного ремонту можуть бути відповідні письмові докази, що підтверджують як факт виконання робіт так і його вартість. Проте лише саме показаннями свідка за відсутності інших належних і допустимих доказів, не може бути встановлений факт, що є спірним - здійснення ремонту. Разом із тим, на підтвердження свідчень позивача не лише не надано жодних доказів здійснення відповідачкою невід`ємних поліпшень своєї квартири у 20017 - 2018 роках, а й надав свідчення, що є суттєво суперечливими та є припущеннями позивача про, що він вказує і сам. Зокрема, як то він востаннє у 2016 році був біля дверей квартири і не знає - чи є там меблі про які він свідчить, а про вартість ремонту він судить з власного досвіду та з розрахунку «бюджетного ремонту» ТОВ «Балівська будівельна компанія». Суд не бере до уваги наданий позивачем Локальний кошторис на будівельні роботи ТОВ «Балівська будівельна компанія» на суму 201556,00 грн станом на 07.01.2025, складений на його замовлення (а.с. 131 - 142 т. 5), оскільки жодного відношення до спірного питання - про факт і вартість невід`ємних поліпшень, здійснених, як на думку позивача у 2017 - 2018 роках, він не має. Окрім того, суд звертає увагу на те, що надані позивачем [PERSON] суду свідчення кардинально суперечать тим, що були надані ним як свідком у кримінальних провадженнях, зокрема, щодо відвідування ним квартири відповідачки і загалом стосовно речей, які заходяться на квартирі (при чому, різниця у свідченнях коливається від тверджень до абсолютних припущень), то ж суду не відомо, які саме свідчення відповідають дійсності, але надані у кримінальних провадженнях свідчення спростовують повністю як доводи позивача, так і його свідчення у судовому засіданні про те, що відповідачкою були виконані невід`ємні поліпшення у 2017 -2018 роках своєї квартири. Так, будучи допитаним як свідок у кримінальних провадженнях вказував, що у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] він ніколи не проживав, відвідував двічі - один раз до шлюбу та ще один раз у 2004 році. Зі слів [PERSON] йому відомо про встановлення металевої тамбурної перегородки у 2017 році. Хто здійснював ремонт у квартирі він не знає. Ключів від квартири у нього не було, самостійно без [PERSON] квартиру він ніколи не відвідував. Яке майно та техніка перебували в квартирі йому - він не знає. Щодо детального переліку будівельних робіт у квартирі, він не пам`ятає - звідки взялися цифри 40 мм стяжки. Про вирівнювання підлоги знає зі слів заступника голови домового комітету. Про будівельну суміш та товщину штукатурки - знає з власного досвіду проведення ремонту у своїй квартирі . Про укладення лінолеуму , а не іншого матеріалу, то є його особистим припущенням. Відомості про наявність у квартирі відповідачки вбудованих меблів - це є його особисте припущенням. Про матеріал вхідних дверей і те, що вони посилені знає що їх замовлення і макет виконувалося, коли вони перебували у шлюбі. Про матеріал у тамбурі та на підлозі - то лише був присутній при телефонній розмові та сусіду по тамбуру, які обговорювали виконання та використання матеріалу. Про керамічну плитку на кухні на робочу стінку, а не на всю кухню - то його особисте припущення. Про перелік робіт і техніки, холодильник у клопотанні про призначення будівельної експертизи від 18.03.2021, а також про кондиціонер - то з особистого огляду з вулиці. А про точний перелік речей у квартирі, повідомив, що точного переліку речей йому не відомо. Позивач на підтвердження доводів про проведення ремонту також вказував на те, що про це йому достеменно стало відомо від заступника голови домового комітету [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Від допиту у якості свідка [PERSON] позивач відмовився під час розгляду справи. Водночас, відповідачкою надано протоколи допиту [PERSON] у якості свідка у кримінальному провадженні № 42022042020000080 від 01.07.2022, дозвіл на розголошення якого надано відповідачкою, з якого видно, що [PERSON] про те, чи робилися у квартирі [ADDRESS] , ремонтні роботи або капітальний ремонт - не може сказати, оскільки з цього приводу нічого не бачила та не чула. Щодо походження коштів у розмірі 13000,00 доларів США, що розміщувалися на депозитному рахунку у ПАТ «Фортуна-Банк», то позивач вказував, що саме за рахунок цих коштів відповідачка виконала ремонт, але під час розгляду справи № 201/3330/19 про поділ майна відповідачка довела, що ці кошти були витрачені на потреби сім`ї. Як видно зі змісту рішення суду у справі № 201/3330/19, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 60-71 СК України, пред`являв вимоги про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів в сумі 13701 долар США, розміщених на доларовому депозитному рахунку № [NUMBER] , субрахунок 12к/ [NUMBER] в ПАТ «Фортуна-Банк», відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору № 12к/840-348 від 27.09.2013 та стягнути з [PERSON] 1/2 частини цих грошових коштів. У позовних вимогах вказував, що у 2013 році [PERSON] у ПАТ «Фортуна-Банк», де позивач на той час працював, був відкритий доларовий депозитний рахунок № [NUMBER] , субрахунок 12к/840-348, на який 27.09.2013 внесені спільні кошти в сумі 13400 доларів США. 30.12.2013 рахунок відповідачкою поповнено на 301 долар США. Кошти були отримані нею від оренди її двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 29.01.2014 відповідачка достроково зняла кошти з вказаного рахунку в сумі 13701 доларів США. Відповідачка у відзиві підтвердила, що у 2013 році нею розміщено на депозитному рахунку кошти у ПАТ «Фортуна-Банк». На підставі укладеного договору № 12к/840-348 від 27.09.2013 відкрито доларовий депозитний рахунок № [NUMBER] , субрахунок 12к/840-348, на який 27.09.2013 були внесені спільні грошові кошти в сумі 13400 доларів США. 30.12.2013 зазначений рахунок був поповнений на 301 долар США. 29.01.2014 вона достроково зняла кошти в сумі 13701 долар США. У період з 2014 року і до 2017 року ці кошти були витрачені сторонами спільно на відпочинок, утеплення квартири позивача, де вони мешкали разом із її сином. Проте позивач безпідставно просить (в уточненому позові 05.08.2019 стягнути 1/2 частину від 13 701 доларів США. Суд, відмовляючи задоволенні вимог про стягнені цих коштів у справі № 201/3330/19, встановив таке. Сторони, перебуваючи у шлюбі, розпорядилися коштами від банківських вкладів і кошти на банківських рахунках відсутні, а тому відсутній був предмет поділу. Жодних даних щодо наявності між сторонами на 2014 рік (і до розірвання шлюбу) спору з приводу зняття дружиною цих коштів з депозитних рахунків, розпорядження цими грошима протягом січня 2014 року - листопада 2018 року, коли подружжя проживало разом, [PERSON] суду не надано. Про необхідність під час розгляду позовів про поділ майна подружжя з`ясування обставин наявності (відсутності) такого спору зазначав і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018р. у справі № 415/3264/14-ц. Поза увагою суду також не можуть залишитися ті обставини, що обидві сторони у справі в своїх відзивах, відповідях на відзиви, письмових поясненнях, запереченнях тощо (наведено в описовій частині рішення суду з вказівками) підтверджували, що під час шлюбу, в тому числі і після 2014р., вони були заможною родиною, багато відпочивали та подорожували світом, дарили одне одному коштовні речі, виховували та утримували сина відповідачки від першого шлюбу, який здобував освіту (сам позивач стверджував, що рідний батько не допомагав своєму сину та цей тягар повністю був на ньому та відповідачці), проводили різні ремонтні роботи (наприклад, у садовому будинку, до речі, вартість цих робіт є частиною основного позову), обслуговували протягом шлюбу 4 коштовні авто, які були постійно у користуванні подружжя (тобто, придбавались автомобілі одне за одним), витрачались на лікування обох з подружжя. За умови відсутності спору протягом січня 2014р. - листопада 2018р. (23.11.2018р. - шлюб розірвано) щодо зняття цих коштів з двох депозитних рахунків протягом січня-квітня 2014р. (отже, відсутності їх на рахунках і наразі) та з урахуванням положень ст. 63 та ч. 1 ст. 65 СК України, суд зазначив, що ці кошти були витрачені на потреби сім`ї за взаємною згодою сторін. Як, зазначав Верховний Суд у своїй постанові від 06.02.2018р. у справі № 415/3264/14-ц, від 06.02.2018р. у справі № 488/2288/15-ц та зазначено у п. 30 діючої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розглядаючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, майно (або його вартість) або грошові кошти враховуються при поділі у разі, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на власний розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його. У справі, що розглядається судом, таких фактів позивачем не доведено, отже в задоволенні позовних вимог щодо поділу цих двох депозитних вкладів [PERSON] було відмовлено. З урахуванням викладеного, суд відмовив у задоволенні позову в частині поділу цього вкладу. Отже, обставини щодо витрачання коштів від банківського вкладу у ПАТ «Фортуна-Банк» встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили і не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Це спростовує твердження позивача про те, що за кошти у розмірі 13000,00 доларів США, що розміщувалися на депозитному рахунку у ПАТ «Фортуна-Банк» відповідачка виконувала ремонт у своїй квартирі без його відома. У справі за клопотанням позивача [PERSON] призначалася будівельно-технічна і товарознавча експертизи, проведення якої було доручено судовим експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судових експертів поставлені питання позивача: 1.Який кошторис виконаних робіт по проведеному ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] ? 2. Яка вартість придбаних меблів і обладнання у квартирі за адресою: [ADDRESS] ? На вирішення судових експертів поставлені питання відповідачки : 1.Яка вартість фактично виконаних робіт по ремонту у цій квартирі у цінах на момент їх виконання, а саме: вартість робіт по заміні вхідних дерев`яних дверей у квартиру на металеві, укладання керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, проклейки шпалер та укладенню лінолеуму у кімнатах зала, кухня, спальня, коридор, встановлення металопластикових вікон в кімнатах і на балконі? 2. Коли саме (місяць та рік) виконані вказані ремонтні роботи у квартирі ? 3 . Яка ринкова вартість квартири на момент оцінки та яка ринкова вартість цієї квартири на момент початку проведення ремонту? 4. Яка вартість металевих вхідних дверей у квартиру та металопластикових вікон, керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, шпалер , лінолеуму у квартирі ? 5. На скільки збільшилася (або зменшилася) ринкова вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (враховуючи ціни на момент їх виконання і на момент завершення ремонту)? 6. На скільки збільшилася (або зменшилася) вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (на момент завершення ремонту) у математичному вираженні або у відсотковому вираженні? Зобов`язано відповідачку [PERSON] надати експерту (-ам) для огляду і обстеження об`єкт дослідження - квартиру за адресою: [ADDRESS] , не чинити перешкод експерту (-ам) при проведенні експертизи, надати правовстановлюючі документи на вказану квартиру, матеріали технічної інвентаризації (за наявності). Запропоновано учасникам справи (сторонам) позивачу [PERSON] і відповідачці [PERSON] надати у розпорядження експерту (-ам) для проведенні експертизи документи, які підтверджують факт виконання ремонтних робіт та сплату їх вартості, інші матеріали. Відповідно до висновку експертів Дніпропетровським НДІСЕ № 324-24 від 27.11.2024 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, товарознавчої та оціночно-будівельної експертизи, експертами надані такі відповіді . По питанням позивача [PERSON] надані такі відповіді. По першому питанню. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (із змінами) (далі - Інструкція), в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити кошторис виконаних робіт по проведеному ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] через відсутність у матеріалах справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо переліку, обсягу та періоду їх виконання. По другому питанню. Відовідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції, невідповідності поставленого експертові питання п. IV «Товарознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (із змінами), в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити вартість придбаних меблів і обладнання у квартирі за адресою: [ADDRESS] через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо переліку, кількості та товарознавчих характеристик об`єктів дослідження, а також документів, які відображають дату придбання та вартість зазначених меблів та обладнання. По питанню відповідачки [PERSON] . По першому питанню. Відповідно до п.п. 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити вартість фактично виконаних робіт по ремонту у квартирі за адресою: [ADDRESS] у цінах на момент їх виконання, а саме: вартість робіт по заміні вхідних дерев`яних дверей у квартиру на металеві, укладання керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, проклейки шпалер та укладенню лінолеуму у кімнатах - зала, кухня, коридор, встановлення металопластикових вікон в кімнатах і на балконі, через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо обсягу робіт та періоду їх виконання. По другому питанню. Відповідно до п.п. 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не надається за можливе визначити, коли саме (місяць та рік) виконані ремонтні роботи у квартирі, оскільки зміст експертного завдання суперечить пункту 5.1.1 «Орієнтовний перелік вирішуваних питань» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, визначених наказом №53/5 По третьому питанню. Експерту не надається можливим визначити ринкову вартість квартири на дату початку проведення ремонту через відсутність достовірних вихідних даних щодо технічного стану об`єкта дослідження та точної дати початку проведення ремонту. Ринкова вартість квартири на дату проведення дослідження складає 1596482,00 грн без ПДВ. По четвертому питанню. Відповідно до пп. 2.1 та 2.3 Інструкції, невідповідності поставленого експертові питання пункту 1.3 розділу IV «Товарознавча експертиза», не надається за можливе визначити вартість металевих вхідних дверей у квартиру та металопластикових вікон, керамічної плитки у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, шпалер, лінолеуму у квартирі через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо товарознавчих характеристик, По п`ятому питанню. З урахуванням відповіді по першому питанню відповідачки [PERSON] відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи, не надається за можливе визначити на скільки збільшилася (або зменшилася) ринкова вартість квартири, за рахунок фактично виконаних робіт (враховуючи ціни на момент їх виконання і на момент завершення ремонту). По шостому питанню. З урахуванням відповіді по першому питанню відповідачки [PERSON] відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Інструкції в межах наданих документальних матеріалів цивільної справи не видається за можливе визначити на скільки збільшилася (або зменшилася) вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (на момент завершення ремонту) у математичному вираженні або у відсотковому вираженні (а.с. 36 - 112 т. 5). Як видно із дослідницької частини висновку експертів, 07.06.2024 судовими експертами ДніпроНДІСЕ проведено огляд об`єкту дослідження у присутності відповідачки [PERSON] та її сина [PERSON] , про що складено протокол дослідження об`єкту від 07.06.2024 (додаток № 1 до висновку експерта) (а.с. 86 т. 5)). Результати огляду об`єкту дослідження за адресою: [ADDRESS] , свідчать про здійснення власником квартири заходів, спрямованих на поліпшення фізичного (технічного) стану внутрішніх приміщень та покращення їх споживчих властивостей наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від об`єкту дослідження без завдання йому шкоди. Загальний технічний стан об`єкту дослідження характеризується як задовільний. В той же час, не надається за можливе встановити період виконаних невід`ємних поліпшень житлової квартири через відсутність у документальних матеріалах цивільної справи вихідних даних щодо первинної звітної документації у галузі будівництва. У дослідницькій частині також зазначено, що об`єктами товарознавчої експертизи є меблі (їх перелік, кількість та товарознавчі характеристики не зазначені у матеріалах цивільної справи). Документ, який відображає дату придбання та вартість товару відсутні у матеріалах цивільної справи. Металеві вхідні двері, металопластикові вікна, керамічна плитка у санвузлі, ванній кімнаті, на кухні, шпалери, лінолеум (товарознавчі характеристики, а також документи, які відображають дату придбання та вартість зазначених товарів відсутні у матеріалах цивільної справи). Також у матеріалах справи не містяться документальні матеріали договірні, проектно-кошторисні, первинні звітні документи про ремонт, які стосуються переліку, обсягу та вартості робіт по проведеного ремонту, а також документи щодо обсягу та переліку робіт за конкретний період часу. Отже, означений висновок експертів Дніпропетровського НДІСЕ не надав відповіді на питання позивача про кошторис виконаних робіт по проведеному ремонту у квартирі і про вартість придбаних меблів і обладнання у квартирі. На вирішення судових експертів були поставлені питання відповідачки про вартість фактично виконаних робіт по ремонту у цій квартирі, про те, коли саме (місяць та рік) виконані вказані ремонтні роботи, яка ринкова вартість квартири на момент оцінки та яка ринкова вартість цієї квартири на момент початку проведення ремонту, про вартість матеріалів для ремонту, про те, на скільки збільшилася (або зменшилася) ринкова вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт і на скільки збільшилася (або зменшилася) вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (на момент завершення ремонту) у математичному вираженні або у відсотковому вираженні. Такі питання були поставлені відповідачкою у клопотанні від 20.12.2023, оскільки у запереченнях проти призначення експертизи (а.с. 75 - 79 т. 2, а.с. 81 - 92, 185 - 189 т. 3) вона вказувала, що ремонт проведений у її квартирі вже після розірвання шлюбу, який розірвано 23.11.2018. Після розірвання шлюбу у квартирі здійснила де-які оздоблювальні роботи. Проведення ремонту є припущенням позивача, яке не підтверджено доказами. Після розірвання шлюбу вона придбала 15.01.2019 телевізор, 27.04.2019 - жалюзі, 21.06.2019 - кондиціонер, 29.06.2020 - мікрохвильову піч (чеки додає), інші документи не збереглися і тому надати їх не може. Твердження позивача про ремонтні роботи у її квартирі спростовуються його допитами у якості свідка у кримінальних провадженнях. Варто відзначити, що посилання позивача про ухилення відповідачки від надання експертам документів для проведення експертизи, не відповідають дійсності, з огляду на таке. Ухвалою суду від 02.09.2021 за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна та судово-товарознавча експертизи, виконання якої було доручено Дніпропетровському НДІСЕ. На вирішення питання експертів були поставлені клопотання, які визначив позивач - про вартість будівельних робіт із визначеним ним переліком робіт. У запереченнях на це клопотання позивача про призначення експертизи (а.с. 75 - 79 т. 2) відповідачка, заперечуючи факт проведення ремонту у період шлюбу, зазначала, що необхідність ремонтних робіт у її квартирі постала лише після того, як [PERSON] після розлучення вимагав від неї негайно звільнити його квартиру. До заперечень додала квитанції та чеки про придбання оздоблювальних матеріалів та техніки, дати у яких підтверджують їх придбання після розірвання шлюбу (а.с. 80 - 86 т. 2). Зазначила, шо більшу частина чеків і квитанцій нажаль надати не може, бо вони були втрачені (пошкоджені та викрадені, можливо помилково, грабіжниками разом з іншими цінними речами і документами, грошима, науковими напрацюваннями тощо) під час пограбування її квартири, яке відбулося 18.07.2020 (витяг з ЄРДР із номером кримінального провадження 12020040650001436 від 19.07.2020 - а.с. 227 т. 2). На клопотання експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 26.01.2022 про надання сторонами додаткових матеріалів для проведення експертизи щодо визначеного позивачем переліку робіт та конкретизації - в який період часу (помісячно) виконувалися роботи з ремонту у квартирі (а.с. 200 т. 2), позивач [PERSON] , отримавши це клопотання 04.07.2022, додаткових матеріалів не надав. 17.03.2022 від нього надійшло клопотання про огляд квартири відповідачки з метою фотографування (а.с. 203 т. 2). Відповідачка 01.07.2022 надала пояснення про те, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 по 23.11.2018. Нею у квартирі, яка належить на праві власності за адресою: [ADDRESS] , після розірвання шлюбу були зроблені де-які поліпшувальні роботи. Окремі чеки на товари, які були придбані після шлюбу, наявні у матеріалах справи (їх додавала). Інші не зберіглися, оскільки у квартирі 18.07.2020 сталася крадіжка, зникло ряд документів та речей. За її заявою 19.07.2020 внесені відомості до ЄРДР під № 12020040650001436 за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України. Триває досудове розслідування. Звернула увагу, що усі роботи, майно придбані виключно після розірвання шлюбу (а.с. 226 т. 2). На клопотання експерта Дніпропетровського НДІСЕ від 19.08.2022 про надання об`єкта для дослідження (а.с. 207 т. 2) відповідачка надала такі ж пояснення (а.с. 213 т. 2). Ухвалою суду від 19.01.2024 за клопотанням позивача знову призначена була експертиза. Позивачем перед експертом поставлені питання, які на його думку, підтверджують його доводи та доводять позовні вимоги. Відповідачка, у свою чергу, скористалася правом поставити перед експертами питання на підтвердження власних заперечень. У подальшому у своїх заявах до суду відповідачка неодноразово зазначала про те, що всі наявні у неї чеки на товари, які були придбані після шлюбу, наявні у матеріалах справи, інших не зберіглося. У розпорядження експертів Дніпропетровського НДІСЕ були надані всі матеріали справи, у яких містилися надані відповідачкою документи. Останньою був наданий доступ до об`єкта дослідження, який оглянутий експертами Дніпропетровського НДІСЕ. Відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, у разі невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення. Разом із тим, експертами не повернуті матеріали із повідомленням про неможливість проведення експертизи. Перешкод у доступі до об`єкта дослідження відповідачка не чинила, на виконання ухвали суду про зобов`язання відповідачку [PERSON] надати експерту (-ам) для огляду і обстеження об`єкт дослідження, останньою наданий експертам доступ до квартири, яка оглянута 07.06.2024. Відповідачкою надані у розпорядження експертів матеріали, що були у неї у розпорядженні та пояснення щодо відсутності інших документальних матеріалів. Отже, ухилення від проведення призначеної судом експертизи з боку відповідачки відсутні. Суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 19.01.2024 про призначення експертизи запропоновано обом сторонам надати у розпорядження експертам для проведенні експертизи документи, які підтверджують факт виконання ремонтних робіт та сплату їх вартості, інші матеріали. Позивачем жодних документальних матеріалів для проведення експертизи за клопотаннями експертів надано не було. Відтак, проаналізувавши доводи сторін, надавши оцінку зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості і достовірності, суд приходить до висновку, що жодними доказами не підтверджується статус спільної сумісної власності - вартості невід`ємних поліпшень власності особистого майна відповідачки, зокрема, ні часу цих поліпшень (як часу набуття майна), ні витрат на ці поліпшення (коштів, за які таке майно було набуте (джерело набуття), які б дозволяли надати правовий статус спільної власності подружжя. Позивач не доведено порушеного права, відсутність якого є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. У зв`язку із чим вимоги позивача про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя коштів, витрачених у 2017 - 2018 роках на ремонт двокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 224354,00 грн та стягнення з [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини цих коштів в сумі 112177,00 грн не підлягають задоволенню. Щодо збільшених вимог про поділ інших речей. Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є майно, набуте у період шлюбу. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивач у збільшених вимогах просить стягнути із відповідачки половину вартості придбаних під час ремонту у 2017 - 2018 роках таких об`єктів: кухонні меблі по заказу, холодильник Саndy, витяжка над газовою плитою, комплект вбудованої кухонної техніки (варочна поверхня, духова шафа) Наnsа, мийка для кухні, комплект для ванної кімнати (тумба, умивальник Коlо) на ніжках, пральна машина Еlекrоluх, бойлер для підігріву води електричний з сухим теном Fagor, унітаз компакт напільний, ванна акрилова, шафа-купе у спальню, крісло, шафу купе у коридор, комод у коридор, диван-ліжко. Всього на 57105,00 грн. Стверджує, що ці речі придбані у квартиру відповідачки за рахунок їх заощаджень у вересні - листопаді 2018 року . Жодних міркувань щодо походження вказаних речей у квартирі відповідачки позивач у збільшених вимогах не зазначив, доказів про їх вартість на надав. Разом із тим, як пояснив під час розгляду справи, їх вартість він визначив, побачивши їх на зроблених у червні 2024 року фотографіях експертів у матеріалах справи, які долучені до висновку Дніпропетровського НДІСЕ, а потім звернувся до спеціалістів в магазині Епіцентр, показав їм фото. Спеціалісти порахували вартість, він перевів у долар по курсу НБУ і той курс, перевів у гривню на курс який відповідав тому періоду. Із досліджених та проаналізованих матеріалів справи суд доходить висновку про те, що доводи позивача про проведення ремонту у квартирі відповідачки за рахунок спільних коштів є суто його припущеннями, не підтвердженими жодними належними і допустимими доказами. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Версія позивача як про перелік проведених робіт так і походження у квартирі відповідачки речей упродовж розгляду справи змінювалася. Так, у позові позивач вказував про двокамерний холодильник, мікрохвильову піч, кондиціонер «Neoclima» вартістю 9000 грн, лічильник на водопостачання. Потім, будучи допитаним як свідок у кримінальних провадженнях вказував, що відомості про наявність у квартирі відповідачки вбудованих меблів - це є його особисте припущенням, точного переліку речей йому не відомий. А у збільшених вимогах позивач стверджував, що все ж таки за рахунок заощаджень відповідачка саме чомусь у вересні - листопаді 2018 року придбала меблі і техніку, які знаходяться в її квартирі. Їх вона придбала у торгівельних центрах «Епіцентр» і «Континент» (вказав їх адреси) і витратила 114210,00 грн, а перелік речей узяв із фотографій експертів, що зроблені під час огляду квартири у червні 2024 року - з додатків до висновку Дніпропетровського НДІСЕ (а.с. 87 - 96 т. 5). Будучи допитаним як свідок у судовому засіданні вказував про те, що у 2020 році йому стало відомо про придбання відповідачкою ванни, умивальника, на кухні на замовлення зроблених меблів, двокамерного холодильника, шафи з двома дзеркалами, шафи-купе, диван-ліжка, крісла, письмового столу. Але потім вказав, що про ті меблі та обладнання, які визначив у збільшених вимога, він не знає - чи були вони, він бачив лише вхідні двері квартири. Суд, надаючи оцінку позовним вимогам і свідченням позивача приходить до висновку, що доводи позивача зводяться виключно до припущень про набуття у спільну сумісну власність спірних речей. Зображені на фотографіях речі у квартирі відповідачки - у додатках до висновку Дніпропетровського НДІСЕ, не мають нічого спільного до спірного питання, оскільки вони сфотографовані у червні 2024 року. У зв`язку із чим не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] грошової компенсацію половини коштів в сумі 57105,00 грн, витрачених у вересні-листопаді 2018року на придбання меблів і обладнання в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог про стягнення комунальних платежів Позивач просить стягнути із відповідачки половину витрат на сплату послуг водо-, тепло-, електропостачання в сумі 13004 грн, витрачених нами в період проведення капітального ремонту в квартирі. Судом не встановлений факт проведення капітального ремонту в квартирі відповідачки. Позивач по суті просить стягнути з відповідачки вартість витрат, які вона сплатила за комунальні послуги у своїй квартирі. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Одним з критеріїв віднесення боргів до загального майна, яке підлягає поділу є те, чи такі борги подружжя виникли в інтересах сім`ї (наприклад, постанова Верховного суду від 2 квітня 2020 року у справі № 638/17330/16-ц). Кошти, які перебували у спільній сумісній власності подружжя (або колишнього подружжя) і були витрачені під час перебування у шлюбі вважаються такими, що були витрачені за спільною згодою і в інтересах сім`ї. При цьому, саме на позивача, що просить здійснити поділ таких коштів, покладається тягар доказування того, що ці кошти було витрачено одним з подружжя на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Спростування презумпції спільності таких коштів та їх належність до особистої приватної власності покладається на того, хто таку презумпцію спростовуватиме. Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що сплата за комунальні послуги по квартирі відповідачки здійснена саме із сімейного бюджету сторін, адже самі по собі платіжні документи, особові рахунки не можуть підтверджувати сплату спільними коштами подружжя. Також само і немає доказів того, що кошти на сплату комунальних платежів використанні були не в інтересах сім`ї, адже вважається, що кошти, що були витрачені під час перебування у шлюбі є такими, що витрачені за спільною згодою і в інтересах сім`ї. Тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] половини оплати за надані послуги водо-, тепло-, електропостачання в квартиру під час проведення капітального ремонту в сумі 13004,90 грн не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення коштів, розмішених на депозитному рахунку Позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 4467,83 доларів США, розміщені на доларовому депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк», відкритого на ім`я [PERSON] на підставі договору SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016 та стягнути з [PERSON] половину цих коштів в сумі 2233,92 доларів США. На підтвердження вимог позивач надав довідку ПАТ «ПриватБанк» щодо клієнта [PERSON] станом на 21.05.2019, з якої видно, що 05.12.2016 відкрито [PERSON] депозитний рахунок у ПАТ «ПриватБанк» на підставі договору від 05.12.2016 № SAMDNWFD 0071405592601, сума депозиту 4300,00 доларів США. У подальшому ці сума збільшувалася, станом на 11.12.2017 становила 4369,93 долари США (а.с. 22 т. 1). Згідно відомостей з банківського рахунку [PERSON] 14.09.2018 кошти знято з рахунку № [NUMBER] в сумі 4467,83 доларів США (а.с. 23 - 26 т. 1). Позивач вказує, що ці заощадження зберігались у квартирі батьків відповідачки - [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зняті і використані відповідачкою без його відома. Зі змісту позовної заяви [PERSON] (з урахуванням уточненого позову - а.с. 120 т. 5) вбачається, що останній зазначає, що 05.12.2016 вони з відповідачкою розмістили їх заощадження в сумі 4300 доларів США на ім`я [PERSON] на депозитному рахунку у відділенні ПАТ «Приватбанк» згідно договору SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016 і 14.09.2018 ці кошти були зняті з рахунку № [NUMBER] в сумі 4467,83 доларів США. До розлучення кошти зберігались дома у батьків відповідачки. Відповідачка до відзиву долучила копію позовної заяви [PERSON] та його відповіді на відзив у справі № 201/3330/19 (а.с. 49 - 32 т. 2). Відповідачка заперечує наявність підстав для поділу цих коштів та зазначила, що оцінка цим правовідносинам вже надана судом в іншій справі та звернула увагу на те, що у первісному позові від 21.03.2019 у справі № 201/3330/19 на стор. 2 позову (а.с. 20 т. 2) [PERSON] стверджував, що «у 2017р. відповідачка забрала без його відома кошти в сумі 4400 доларів США, які [PERSON] подарувала його дочка [PERSON] у травні 2016р., і відповідачка їх поклала на депозит у «ПриватБанку». У відповіді на відзив від 30.05.2019р. [PERSON] продовжував наполягати на тому, що гроші у сумі 4400 доларів США подаровані йому донькою і твердження відповідачки, що по взаємній згоді в листопаді 2016р. вони разом на її ім`я розмістили 4 300 доларів США у «ПриватБанку» намагався спростувати. А вже у позову від 23.11.2020р. (а.с. 2 - 8 т. 1) у цій справі «змінив» походження і приналежність одних й тих самих грошових коштів (стор.3, п. 2) і вказав, що «05.12.2016р. вони разом з відповідачкою розмістили їх заощадження у сумі 4 300 доларів США на ім`я [PERSON] на депозитний рахунок у відділенні ПАТ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD 0071405592601 від 05.12.2016р.,а 14.09.2018р.кошти були зняті з рахунку № [NUMBER] в сумі 4 467,83 доларів США». Як видно зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2020 у справі № 201/3330/19 (провадження № 2/201/965/2020), яке набрало законної сили й виконане добровільно позивачем, судом встановлено таке. «Стосовно п. 9 позовних вимог [PERSON] (позов в редакції 05.08.2019р.) (копія позовної заяви у справі № 201/3330/19 - а.с. 24 т. 2). Суд зауважує, що 05.08.2019р. позивач змінив підстави позовних вимог щодо стягнення з відповідачки суми, яка дорівнює 4 400 доларам США (а.с. № 14, 16 т. № 2, другий абзац першої сторінки позову та другий абзац третьої сторінки позову), зазначаючи, що ці грошові кошти він не вважає спільною сумісною власністю подружжя, ці гроші - це його особисте майно, отже в силу положень ст. 387 ЦК України повинно бути витребувано у [PERSON] , яка, на думку позивача, заволоділа цими коштами без відповідної правової підстави. Позивач посилався на те, що відповідачка у 2017р. без його відома зняла грошові кошти в сумі 4 400 доларів США (це з відсотками), які подарувала позивачеві його дочка. З матеріалів справи вбачалося, що 13.05.2016р. між [PERSON] і [PERSON] (донькою позивача) укладено договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ковальчук Т.В., на підставі якого [PERSON] подарувала [PERSON] 227 816 грн.10коп., що еквівалентно 9 000 доларів США (в дужках вказано «десять тисяч доларів США». Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» про депозит клієнта [PERSON] станом на 21.05.2019р. підтверджено, що 05.12.2016р. [PERSON] розмістила на депозитному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] на підставі договору № SAMDNWFD0071405592601 депозитні кошти в сумі 4 300 доларів США. Як свідчить виписки з банківського рахунку 05.12.2016р. відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 431,02 доларів США. Кошти від знятого вкладу в сумі 4 300 доларів США відповідачкою знову розмішені на депозитному рахунку на підставі договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу № SAMDNWFD0071598773201 від 06.06.2017р. Як свідчить виписка з банківського рахунку 10.12.2017р. відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 369,93 доларів США. Кошти від знятого вкладу в сумі 4 369,93 доларів США відповідачкою знову розмішені на депозитному рахунку на підставі договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу № SAMDNWFD0071792120501 від 11.12.2017р. Як свідчить виписка з банківського рахунку 12.03.2018р. відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 398,18 доларів США. Кошти від знятого вкладу в сумі 4 398,18 доларів США відповідачкою знову розмішені на депозитному рахунку на підставі договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» № SAMDNWFD0071881654101 від 12.03.2018р. Як свідчить виписка з банківського рахунку 13.06.2018р. відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 425,01 доларів США. Кошти від знятого вкладу в сумі 4 425,01 доларів США відповідачкою знову розмішені на депозитному рахунку на підставі договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», договір банківського вкладу № SAMDNWFD0071970966301 від 13.06.2018р. Як свідчила виписка з банківського рахунку 14.09.2018р. відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4447,49 доларів США. З вищенаведених договорів банківського вкладу видно, що сторони перебуваючи у шлюбі (станом на 14.09.2018р.) розпорядилися коштами від банківського вкладу [PERSON] і кошти на банківському рахунку відсутні. Тому за відсутності цих коштів необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є вимоги [PERSON] про їх розподіл. Окрім того, суд звернув увагу на те, що позивач, посилаючись на ст. 389 ЦК України, просив не поділити ці кошти, а витребувати у відповідачки 4400 доларів США як такі, що набуті нею без відповідної правової підстави (покладені на депозит), оскільки він їх не передавав відповідачці, а їх подарувала йому донька, тому він їх не передавав до сімейного бюджету. Але відповідачка не повернула подаровані йому донькою кошти, хоча строк депозитного договору скінчився після розірвання шлюбу. Відповідачка, не погоджуючись з таким твердженням, вказувала, що ці кошти вона не забирала, а на депозит в ПАТ КБ «ПриватБанк» вони з позивачем поклали спільні кошти в сумі 4 300 доларів США, разом були у приміщенні банку, де вона укладала депозитний договір. Як свідчили обставини справи, договір дарування між [PERSON] і [PERSON] був укладений у травні 2016р., а депозитний договір SAMDNWFD0071405592601 на суму 4300 доларів США укладений [PERSON] через дев`ять місяців - в грудні 2016р., що виключає достовірність тверджень [PERSON] про те, що саме подаровані позивачеві кошти були розміщенні на депозитному рахунку позивачки, виходячи з того, що грошам властиві ознаки родових, подільних і замінних речей. Окрім того, у зазначений період сторони проживали однією сім`єю, коли режим спільно нажитого майна презюмується. Про це неодноразово наголошував і Верховний Суд України у постанові від 24.05.2017р. у справі № 6-843цс 17, та також Верховний Суд у постановах від 14.11.2018р. у справі № 405/6250/15-ц, від 26.12.2018р. у справі № 61-22896св18. Як свідчили матеріали справи і не заперечувалося сторонами, вони проживали спільно однією сім`єю до листопада 2018р., разом подорожували і відпочивали. Доказів того, що між сторонами у 2016р. існував спір щодо цих коштів, або того, що позивач звертався з грудня 2016р. (дата розміщення депозиту) до листопада 2018р. (розірвано шлюб 23.11.2018р.) до правоохоронних органів з приводу викрадення позивачкою коштів матеріали справи не містять. Тому суд критично віднісся до твердження позивача про те, що сума у 4 400 доларів США (це 4 300 доларів США з відсотками) була привласнена відповідачкою без його відома, а тому підстав для їх витребування немає. До того ж, за правилами ст. 389 ЦК України (на яку посилається позивач) гроші не можуть бути витребувані від добросовісного набувача». Позиваючись у листопаді 2020 року до суду із новими вимогами про розподіл коштів у розмірі 4467,83 доларів США за договором № SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016, позивач у підстави позову поклав обставини, які змінив у справі № 201/3330/19 - із поділу на витребування. При чому, у позовній заяві у справі № 201/3330/19 [PERSON] вказував, що кошти в сумі 4400 доларів США є беззаперечно його особистою власністю, не заявлено від того, що вони розміщені відповідачкою на депозитному рахунку, остання не являється їх добросовісним набувачем і ці кошти він не передавав до сімейного бюджету (а.с. 21 т. 2). У письмовій відповіді на заперечення відповідачки щодо експертизи (а.с. 104 - 104 т. 2) зазначав, що обрана ним нині позиція (мається на увазі - поділ цих коштів як спільного майна подружжя) не є введенням суду в оману, це є помилкою, але він має право відстоювати порушене право в суді і тому його вимоги у цьому позові є точними і обґрунтованими. Водночас, суд наголошує, що судом у цивільній справі № 201/3330/19 вже встановлено, що 14.09.2018 відповідачці [PERSON] повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4 447,49 доларів США. На той момент сторони перебували у шлюбі (шлюб розірваний 23.11.2018), отже станом на 14.09.2018 вони розпорядилися коштами від банківського вкладу [PERSON] і кошти на банківському рахунку відсутні, а тому у разі відсутності цих коштів, не підлягають задоволенню є вимоги [PERSON] про їх розподіл. Згідно із правової позиції Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 161/79/18 (61-13000св19) грошові кошти, що знаходилися у банку на відповідному рахунку, відкритого на ім`я одного з подружжя, були зняті ним у період шлюбу, а тому обґрунтованим є висновок про відсутність підстав для їх поділу, оскільки позивач не довів, що грошові кошти, зняті у період шлюбу, використані не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Принцип res judicata, тобто принцип остаточності рішення означає, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Забезпечення принципу остаточності судових рішень «res judicata» розглядається як елемент правової визначеності. Основні положення зазначеного принципу зводяться до того, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише з метою повторного слухання та нового вирішення справи. Із моменту набрання рішенням суду законної сили воно стає остаточним, а обставини та правовідносини, що встановлені в рішенні суду, не можуть бути предметом перегляду по суті. Права та обов`язки, встановлені судом у рішенні, що набрало законної сили, а також відповідні правовідносини між сторонами стають остаточно визначеними. Ні сторони, ні сам суд не мають права змінити рішення суду, що набрало законної сили, та не можуть ігнорувати владний припис, встановлений цим рішенням. Як встановлено, рішенням суду у справі № 201/3330/19, що набрало законної сили, жодною зі сторін не оскаржувалося, встановлені обставини укладення депозитного договору, зняття коштів та використання їх в інтересах сім`ї. З урахуванням установлених обставин, суд доходить висновку, що відсутні підстави для стягнення із відповідачки у порядку поділу майна подружжя грошових коштів, знятих із депозитного рахунку у період шлюбу, оскільки остаточним судовим рішення, яке набрало законної сили, позивачеві відмовлено у задоволенні позову про витребування цих же коштів як особистого майна. Судом встановлено, що 14.09.2018 відповідачці повернутий вклад і нараховані відсотки в загальній сумі 4447,49 доларів США. З договорів банківського вкладу видно, що сторони перебуваючи у шлюбі (станом на 14.09.2018) розпорядилися коштами від банківського вкладу [PERSON] і кошти на банківському рахунку відсутні. Тому за відсутності цих коштів необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню є вимоги [PERSON] про їх розподіл. Крім вищевказаного, суд зважає на доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Означена доктрина широко використовується у ряді постанов Верховного Суду (постанова ОП КЦС Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 390/34/17, Постанова КЦС Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 357/7734/18 та інші). Вимоги позивача зводяться не лише до переоцінки обставин, що встановлені у іншій справі та перегляду остаточного рішення, його вимога про поділ коштів на депозитному рахунку як спільних сумісних суперечить попереднім підставам позову і попередній позовній вимозі - про їх витребування із незаконного володіння відповідачки як особистого майна, що є поведінкою, яка суперечить принципу добросовісності. Відтак, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] половини коштів в сумі 2233,92 доларів США, розмішених на депозитному рахунку на підставі договору SAMDNWFD0071405592601 від 05.12.2016 - слід відмовити, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Щодо вимог про компенсацію витрат на спільний відпочинок Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першої статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 161/79/18. Витрачені на відпочинок в інтересах сім`ї кошти, зокрема, самого позивача [PERSON] і відповідачки [PERSON] (це позивачем не заперечується), вважаються такими, що витрачені в інтересах сім`ї та поділу не підлягають. Водночас, позивач просить компенсувати йому половину коштів, що витрачені ним на відпочинок сина відповідачки [PERSON] і батьків відповідачки - [PERSON] і [PERSON] . Заявляючи вимоги про поділ майна подружжя і посилаючись на норми СК України, які регулюють ці правовідносини, позивач просить повернути йому половину коштів, які ним витрачені ним на відпочинок пасинка [PERSON] і осіб, які не є членами сім`ї позивача - [PERSON] і [PERSON] . Памсинок - це нерідний син одного з членів подружжя, який доводиться рідним іншому. Згідно із ч. 2 і ч. 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Статтею 260 СК України передбачено право вітчима брати участь у вихованні пасинка. Так, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Статтею 268 СК України передбачений обов`язок мачухи, вітчима утримувати падчерку, пасинка. Відповідно до ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 2 ст. 268 СК України суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини. З наведених норм слідує, що вітчим має право брати участь у вихованні пасинка і зобов`язаний його утримувати лише, якщо у нього немає матері. Зі змісту позову [PERSON] видно, що він самостійно, на власний розсуд витратив кошти на відпочинок пасинка [PERSON] . За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того чинний СК України до об`єктів спільної сумісної власності відносить конкретно визначне майно, борги набуті за час шлюбу, то кошти, про стягнення яких заявляє позивач - на відпочинок пасинка, взагалі не є спільною сумісною власністю подружжя. Кошти, втрачені ним на відпочинок батьків відповідачки - [PERSON] і [PERSON] також не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а понесеними позивачем витратами, які він здійснив на власний розсуд. Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення із [PERSON] грошової компенсацію 1/2 частини коштів, витрачених на подорож і відпочинок сина [PERSON] - [PERSON] у санаторії «Сузір`я» у 2017 році і подорож і відпочинок в Грузії у 2018 році на загальну суму 14069,54 грн, що становить 7034,77 грн; грошової компенсації 1/2 частини коштів, витрачених на проживання і святкову зустрічі 2009, 2010 років в ЗАТ «ТОК «Судак» АР Крим батьків відповідачки і її сина [PERSON] на загальну суму 26943 грн, що становить 2873,00 грн; грошової компенсації 1/2 частини коштів, витрачених на проживання і святкову зустріч 2017 року батьків відповідачки і її сина [PERSON] на базі відпочинку «Осокори» на загальну суму 15600,00 грн, що становить 4680,00 грн - слід відмовити. З урахуванням всього вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, стягнення коштів не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПУ України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 3 цієї статті п ри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Щодо судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору із відповідачки не стягуються. Щодо витрат на проведення експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. За складання експертного висновку позивачем сплачено за 2 питання 24990,246 грн (а.с. 17 т. 5). У зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляді сплати за виконання експертного висновку з відповідачки не стягуються. За складання експертного висновку відповідачкою сплачено за 6 питань 31805,76 грн (а.с. 20 т. 5). Експертом надані відповіді на питання відповідачки. На питання відповідачки 1) яка вартість фактично виконаних робіт по ремонту у квартирі у цінах на момент їх виконання, надана відповідь про неможливість відповісти через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо обсягу робіт та періоду їх виконання. На питання відповідачки 2) коли саме виконані вказані ремонтні роботи у квартирі, надана відповідь про неможливість це визначити, оскільки зміст експертного завдання суперечить пункту 5.1.1 «Орієнтовний перелік вирішуваних питань» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, визначених наказом №53/5. На питання відповідачки 3) яка ринкова вартість квартири на момент оцінки та яка ринкова вартість цієї квартири на момент початку проведення ремонту, надана про неможливість визначити ринкову вартість квартири на дату початку проведення ремонту через відсутність достовірних вихідних даних щодо технічного стану об`єкта дослідження та точної дати початку проведення ремонту. Визначено лише ринкова вартість квартири на дату проведення дослідження. На питання відповідачки 4) яка вартість де-яких матеріалів, експертами надана відповідь про неможливість визначити через відсутність у матеріалах цивільної справи та наданих документальних матеріалах інформації щодо товарознавчих характеристик. На питання відповідачки 5) на скільки збільшилася (або зменшилася) ринкова вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (враховуючи ціни на момент їх виконання і на момент завершення ремонту). На питання відповідачки 6) на скільки збільшилася (або зменшилася) вартість квартири за рахунок фактично виконаних робіт (на момент завершення ремонту) у математичному вираженні або у відсотковому вираженні, надана відповідь, що з урахуванням відповіді по першому питанню відповідачки, не видається за можливе надати відповідь на це питання. З урахуванням того, що заперечення відповідачки про те, що він виконаний не у період шлюбу і це зумовило відсутність документального підтвердження цього періоду та неможливість визначити експертам вартість невід`ємних поліпшень, чого позивачем не спростовано, з огляду на те, що лише 5 питань (окрім 2) узгоджуються із запереченнями відповідачки, то за правилами ч. 2 ст. 141, ч. 6 ст. 139 ЦПУ України із позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на оплату за проведення експертизи у розмірі 26504,80 грн (31805,76:6*5). Щодо витрат на правничу допомогу Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зважаючи на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів. Позивач зробив заяву до закінчення судових дебатів і надав докази про здійснення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 2200,00 грн (а.с. 197 - 200 т. 5). У зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, витрати позивача на правничу допомогу з відповідачки не стягуються. Відповідачка зробила заяву до закінчення судових дебатів і надала докази про здійснення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн (а.с. 189-193 т. 5), заява про їх відшкодування направлена позивачеві 20.03.2025 і отримана ним 22.03.2025. Заперечень на вказану заяву, клопотання про їх зменшення позивач не надав. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Повноваження представника відповідачки адвокатки Скочко О.А. підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством - ордером від 05.05.2021 і договором про надання правової допомоги від 01.05.2021 з додатком про вартість надання правничої допомоги. Додатком до договору передбачена вартість правничої допомоги. Факт виконання договорів підтверджено актом прийому-передачі правничої допомоги від 20.03.2025 на суму 40000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Оцінюючи витрати на правничу допомогу на предмет критерію розумності їхнього розміру, відповідності, виходячи з конкретних обставин справи, судом встановлено, що розгляд справи тривав з грудня 2020 року і до квітня 2025 року (більше 4-х років), у травні 2021 року відповідачка уклала договір правничої допомоги. У акті про прийому-передачі правничої допомоги зазначено про складання процесуальних документів - відзиву, клопотань про витребування доказів, долучення доказів, заперечення не клопотання позивача, які узяті судом до уваги під час ухвалення рішення (окрім клопотання відповідачки про витребування доказів від 01.09.2021, у задоволення якого відмовлено, вартість 1000,00 грн), а тому суд бере до уваги витрати на правову допомогу частково - в сумі 39000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оцінюючи витати на правничу допомогу на предмет критерію співмірності, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за послуги адвоката вартістю 39000,00 грн є співмірними зі складністю цивільної справи, у якій заявлено сім позовних вимог, надано сторонами чисельна кількість процесуальних документів, проведена експертиза, та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачці, а також ціною позову, а тому визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved