Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

05\~липня 2024\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси надійшла\~позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якій позивач просив визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , строком у три місяці. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. У позовній заяві позивач просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни, належним чином засвідчену копію спадкової справи №9/2021, що заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] . Ухвалою суду від 10 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Надано відповідачам 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 10 вересня 2024 року. 09 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 10 липня 2024 року. 04 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача адвоката Албул Тамари Валентинівни про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати в ДПС України відомості про перетин відповідачами державного кордону України. У підготовче засідання, призначене на 10 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року клопотання представника позивача адвоката Албул Тамари Валентинівни про витребування доказів задоволено, підготовче засідання відкладено на 14 жовтня 2024 року. 13 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ДПС України надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 10 вересня 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 14 жовтня 2024 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання у зв`язку із першою неявкою відповідачів відкладено підготовче засідання на 14 листопада 2024 року. У підготовче засідання, призначене на 14 листопада 2024 року з`явився представник позивача, Богун Тетяна Григорівна та її представник. Представником [PERSON] адвокатом Тавлуй Оленою Вікторівною заявлено клопотання про надання строку для підготовки відзиву. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання заявлене клопотання задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 12 грудня 2024 року. 28 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому заявник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 11 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому заявник просив задовольнити позовну заяву. 12 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Тавлуй Олени Вікторівни про виклик свідка, у якій заявниця просила викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У підготовче засідання, призначене на 12 грудня 2024 року з`явився представник позивач, позивача та представник [PERSON] . Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року заяву представника [PERSON] адвоката Тавлуй Олени Вікторівни про виклик свідків задоволено, підготовче засідання по справі відкладено на 13 лютого 2025 року. 10 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Тавлуй Олени Вікторівни надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію договору замовлення на організацію та проведення поховання від 06.05.2021 року та копію договору замовлення від 06.05.2021 року. 10 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Тавлуй Олени Вікторівни про виклик свідка, у якій позивачка просила суд викликати та допитати в якості свідка [PERSON] , [ADDRESS] . 13 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Албул Тамари Валентинівни надійшло клопотання про виклик свідків, у якому заявниця просила викликати та допитати в якості свідка [PERSON] , [ADDRESS] та [PERSON] , [ADDRESS] . 13 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Албул Тамари Валентинівни надійшла заява про розгляд справи без участі. 13 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника [PERSON] адвоката Тавлуй Олени Вікторівни надійшла заява про розгляд справи без участі. У підготовче засідання, призначене на 13 лютого 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про виклик свідків. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 12 березня 2025 року. У судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року з`явився позивач та його представник, відповідач [PERSON] та її представник. Здійснено допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 31 березня 2025 року. 31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Албул Тамари Валентинівни надійшла заява про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 31 березня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 04 квітня 2025 року. 03 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про визнання позовної заяви та здійснення розгляду справи за відсутності, у якому вона визнала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. 04 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача адвоката Албул Тамари Валентинівни надійшла заява про розгляду справи без участі, у якій заявниця зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання, призначене на 04 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ч.\~4,5\~ст.\~268\~ЦПК України,\~у разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або у\~разі розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи\~суд підписує\~рішення (повне\~або скорочене)\~без його\~проголошення.\~Датою ухвалення\~рішення є\~дата його\~проголошення (незалежно\~від того,\~яке рішення\~проголошено -\~повне чи\~скорочене).\~Датою ухвалення\~рішення,\~ухваленого за\~відсутності учасників\~справи,\~є дата\~складення повного\~судового рішення. У зв`язку із неявкою учасників справи, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого його матір`ю зазначена [PERSON] , батьком [PERSON] (а.с.9). [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після його смерті, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Нілою Євгенівною заведено спадкову справу №9/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.05.2021 року №64921046 (а.с.30). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, що підтверджується свідоцтво про право власності на житло від 11 травня 2000 року (а..с.32). Матеріалами спадкової справи підтверджується, що із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] звернулися: - [PERSON] , заява 27.05.2021 року №28 (а.с.26); - [PERSON] , заява від 12.08.2021 року №42 (а.с.37); - [PERSON] , заява від 29.05.2024 року №38 (а.с.47). Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни від 31.05.2024 року №52/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із тим, що [PERSON] порушив строк для прийняття спадщини (а.с.10). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (провадження № 61-3014св19) зазначив, що відповідачами у справах про спадкування (визнання права власності в порядку спадкування на будинки, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи (право власності на які не оформлене у встановленому законодавством порядку)), за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом або усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, мають бути територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поважною причину пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання такої заяви, направив справу на новий апеляційний розгляд із тих підстав, що шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 04 лютого 2017 року, а позов до суду вони пред`явили 15 лютого 2017 року, тобто пропущений ними строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 759/3515/19 (провадження № 61-6701св20) встановив, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Установивши, що після смерті [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся його син, який залучений до розгляду цієї справи третьою особою, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, оскільки КМР у цьому випадку як орган місцевого самоврядування не є належним відповідачем у справі. Належним відповідачем у цій справі є [PERSON], який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З огляду на те, що МВС України пред`явило позов до неналежного відповідача, висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про задоволення позову, є помилковими. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на основний довід апеляційної скарги [PERSON] про те, що КМР не є належним відповідачем у спірних правовідносинах. Верховний Суд скасував рішення судів та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційний суд вже звертав увагу, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 543/459/21 (провадження № 61-30св22)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61?11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанова Верховного Суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)). Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, [PERSON] визначив в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки зазначені особи звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте, у статті 1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статті 1261-1265 ЦК України визначають перелік черг спадкування із визначенням кола осіб, що до них належать. [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , тобто, є спадкоємцем другої черги. В той же час, з матеріалів спадкової справи не вдалося встановити належність [PERSON] до будь-якої із черг спадкування. За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а тому, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог, що пред`явлені до неї відсутні. Щодо позовних вимог до [PERSON] , то у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320 цс 17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У позовній заяві в якості обґрунтувань причин пропуску додаткового строку для прийняття спадщини позивач зазначає про те, що його батько був негативно налаштований до його дружини, а тому, між ними досить часто відбувалися сварки, у зв`язку з чим вони припинили спілкування. Про смерть батька дізнався коли його мати подзвонила до свого колишнього чоловіка [PERSON] , проте, не змогла додзвонитися до нього, а тому, була вимушена поїхати до нього де сусіди повідомили, що він помер. Під час\~розгляду справи,\~судом було\~допитано наступних\~свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пояснила, що відносини між позивачем та померлим були хороші. Знала про їх сварки. Про смерть [PERSON] дізналася коли вирішила до нього приїхати, а все було закрито. Підійшла жінка, повідомила що він помер. Зазначила, що дізналася про його смерть через три роки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Пояснила, що відносини між ними були хороші, проте, був конфлікт. Вона намагалася їх примирити. Про смерть [PERSON] дізналася тоді, коли матір [PERSON] поїхала до нього, і все було закрито. Пізніше вона повідомила їй про це. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка є його дружиною. Відносини з [PERSON] були дружніми. Певний час вели спільний бізнес. На питання про відносини з сином, зазначив, що [PERSON] останнім часом нічого не розповідав про відносини з сином, але що він був він знав. Зазначив, що він надавав фінансову допомогу на поховання [PERSON] , а похованням займалися його друзі, які і збирали кошти. Зазначив, що усе нерухоме майно після його смерті утримує він та відповідачка. Вказав, що знав що у нього є син, намагалися зв`язатися із ним, проте, не вдалося його знайти. На питання про те, яким чином здійснювали пошуки, пояснив, що перевірили телефонну книгу та записи у телефоні. Свідок [PERSON] пояснила, що про відносини з сином [PERSON] нічого не розповідав. Про відносини з невісткою нічого не відомо. Дізналася вона про існування у [PERSON] сина коли тому було 6-7 років. Зазначила, шукали його після смерті, проте, не знайшли. Свідок [PERSON] пояснила, що про наявність сина дізналася лише після смерті. Пошуками займалися, зверталися до друзів, перевірили телефон. Показаннями свідків підтверджується факт наявності інформації про те, що у [PERSON] є син. Проте, будь-які заяви, якими б [PERSON] , яка є однією із осіб, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повідомила нотаріуса про існування спадкоємця [PERSON] в матеріалах спадкової справи відсутні. В матеріалах спадкової справи також відсутні відомості про те, що нотаріус вживала заходів задля встановлення кола спадкоємців, зокрема, шляхом направлення запиту до Державного реєстру актів цивільного стану, та за допомогою якого можна було б отримати інформацію про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Більше того, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості, які б підтверджували те, що нотаріус вживав заходів задля встановлення зареєстрованого місця проживання [PERSON] . Умовою звернення особи із заявою про прийняття спадщини є відповідність цієї особи вимогам, встановленим у Книзі шостій ЦК України. У ЦК України (або інших нормативних актах) жодним чином не сказано, що потенційний спадкоємець має моніторити життя та здоров`я спадкодавця (як за законом, так й за заповітом). Отже, сама по собі обізнаність спадкоємця про факт смерті спадкодавця не визначена законом як умова виникнення його права на прийняття ним спадщини - у даному випадку цією умовою є факт смерті спадкодавця як такий. Спадкодавець не є «майном» чи «активом» спадкоємців, яким вони по аналогії із дією принципу «власність зобов`язує» мають цікавитись життям спадкодавця так само як і станом власного майна (активів). Законодавство, у тому числі спадкове, наділяє осіб інструментами реагування на певні взаємостосунки між ними, які можуть знаходити своє вираження у реалізації волі спадкодавця щодо спадкоємців та сприйнятті цієї волі останніми (заповіт, усунення від права на спадкування, відмова від прийняття спадщини, відмова від прийняття спадщини на користь іншої особи тощо), але у широкому розумінні не формує ці стосунки (правовідносини) між особами, не обмежує характер цих стосунків (правовідносин) та не встановлює особам рамки цих стосунків (правовідносин). Зокрема, спадкоємцями можуть бути як особи, які проживали із спадкодавцем (мали тісні родинні зв`язки), так і ті, що не проживали з ним, або взагалі не були пов`язані родинними зв`язками (у тому числі юридичні особи при спадкуванні за заповітом). Не вбачається підстав говорити про виконання вимог статті 24 Конституції України в умовах формування судової практики, коли один спадкоємець обізнаний про виникнення у нього права спадкування (знає про смерть спадкодавця та відкриття спадщини) та обов`язків, які випливають з цього права та норм ЦК України (у тому числі щодо оформлення спадкових прав) здійснює реалізацію свого права, а інший спадкоємець, який навіть не знає про виникнення у нього такого права, а відтак і про дію зобов`язань, які покладаються на нього ЦК України у зв`язку із оформленням спадщини, дізнавшись про таке право поза межами встановленого законом шестимісячного строку позбавляється взагалі можливості реалізувати своє право. Також відсутнє логічне пояснення того, чому незнання про заповіт є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а незнання про подію, яка взагалі є підставою для спадкування як за заповітом, так і за законом - ні. У ситуації, коли спадкоємець не знає про факт смерті спадкодавця та виникнення у нього певних обов`язків у разі свідомого прийняття або відмови від прийняття спадщини, дії будь-якого іншого спадкоємця, який вживає заходів для того, щоб зазначений спадкоємець і не міг дізнатися про відповідний факт з метою усунення його від спадкування, мають ретельно вивчатися судами, а узагальнений висновок про те, що не знання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, перетворюється на підставу зняття з суду обов`язку відповідного дослідження обставин справи та інструмент потурання судом такій недобросовісній особі у порушенні вимоги правових норм, зокрема статті 13 ЦК України. А відтак, такий підхід не відповідає завданню суду, викладеному у частині першій статті 2 Закону про судоустрій. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд має виходити з того, що відсутність обізнаності про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка виключає можливість реалізації цього права, а тому дійсно відсутні підстави говорити, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин. Незнання ж про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця. Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи - не можна не виконати те, про що навіть не знав. А тому є безпідставним та таким, що не виконує завдання Конституції України, ЦК України та судочинства підхід, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини та ототожнення цього факту із об`єктивними, непереборними або істотними труднощами у поданні цієї заяви. Незнання спадкоємцем про факт смерті спадкодавця, у тому числі через приховування цього факта від спадкоємця іншими спадкоємцями, може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, якщо цей необізнаний спадкоємець діє добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки (які не повинні перевищувати шести місяців) звертається до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначена позиція викладена у постанові КЦС ВС від 16 серпня 2023 року у справі № 638/16540/20. Тому, враховуючи наведені у позовній причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, зокрема, те, що позивач не знав про смерть батька, а матеріали спадкової справи не містять доказів того, що особи, які зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повідомили його про наявність інших спадкоємців так і доказів того, що нотаріус вживав заходів задля встановлення повного кола спадкоємців, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до [PERSON] та визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини терміном у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили. На підставі зазначеного,

Outcome: partial