Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на чотири земельні ділянки загальною площею 0,4667 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які були передані останній у приватну власність рішеннями Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 6 сесії 22 скликання від 28.12.1996 року та 8\~сесії 3 скликання від 09.04.2000 року. Вказану спадщину прийняла дочка спадкодавця [PERSON] , яка розробила проекти землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, однак за життя не встигла їх затвердити та зареєструвати речове право на вказані земельні ділянки. [INFO] мати позивача [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на вищевказані земельні ділянки. Позивач прийняв зазначену спадщину, як спадкоємець за заповітом, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. Окрім того, нотаріусом встановлено розбіжність у поданих документах, оскільки в рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року [PERSON] вказана як [PERSON] . З\~огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Судові витрати позивач покладає на себе. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Андрусенко І. Я. в підготовче засідання не з`явилися, проте в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача - Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.1965 року батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] і [PERSON] . 25.11.1963\~року[PERSON] і [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 07.02.2024 року. Після укладення шлюбу мати позивача змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до посвідки про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] . Із копії погосподарської книги с. Задарів за 2001-2005 роки (особовий рахунок [NUMBER] ) видно, що разом із [PERSON] (голова домогосподарства), 1921 р. н., проживали її дочка - [PERSON] , 1940 р. н. (мати позивача), зять - [PERSON] , 1938 р. н. (батько позивача), онук [PERSON] , 1965\~р. н. (позивач), невістка [PERSON] , 1973 р. н., правнука [PERSON] , 1993 р. н. Із копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (№ 0204-1) видно, що головою домогосподарства було вказано [PERSON] , [INFO] , згодом внесено виправлення і по батькові зазначено « [PERSON] ». У відомостях про повне вибуття вказано, що остання померла [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Задарівською сільською радою від 22.02.2011 року. Отже, судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача, у свідоцтві про смерть, а також в погосподарській книзі с. Задарів за 2001-2005 роки матір позивача зазначена як [PERSON] , а в свідоцтві про шлюб і посвідці про народження вона вказана як [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що у погосподарській книзі с. Задарів за 2001-2005 роки, а також в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (№ 0204-1) баба позивача зазначена як [PERSON] , у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2011 року вказана як[PERSON] , а в посвідці про народження матері позивача [PERSON] . Зі змісту архівного витягу з протоколу 6\~сесії 22\~скликання Задарівської сільської Ради Монастириського району Тернопільської області від 28.12.1996\~року видно,\~що Задарівською сільською радою вирішено передати громадянам у приватну власність земельні ділянки згідно зі списком (рішення від 28.12.1996 року «Про хід приватизації земельних ділянок на території сільської Ради»). В доданому до цього архівного витягу списку громадян міститься запис про передання [PERSON] \~у приватну\~власність земельної ділянки загальною площею 0,60 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,35\~га для особистого підсобного господарства (площа, яка знаходиться у постійному користуванні 0,08\~га). Із архівного витягу з протоколу 8 сесії 3 скликання Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 09.04.2000 року видно, що Задарівська сільська рада вирішила збільшити земельні ділянки із резервного фонду окремим жителям с.\~Задарів площею від 0,05 га до 0,25 га (рішення № 37 від 09.04.2000 року «Про збільшення земельних ділянок жителям сіл Задарів та Сеньків із земель резерву та земель запасу»). В долученому до вищевказаного архівного витягу списку жителів села Задарів, яким збільшено земельні ділянки, міститься запис № 139 про передання [PERSON] земельної ділянки площею 0,17 га. Відповідно до листа Монастириської міської ради № 203/02-16 від 31.01.2025 року цільове призначення вищезгаданої земельної ділянки площею 0,17 га за даними земельно-шнурової книги с. Задарів для особистого селянського господарства. Згідно з копією земельно-шнурової книги с. Задарів [PERSON] , серед іншого, належали чотири земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,52 га, зокрема 0,09 га, 0,19 га, 0,07 га та 0,17 га. Баба позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2011 року. Відповідно до довідки № 763 від 12.12.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою [PERSON] , 1940 р. н. (мати позивача), зятем [PERSON] , 1938 р. н., онуком [PERSON] , 1965\~р. н. (позивач), невісткою [PERSON] , 1973 р. н., правнукою [PERSON] , 1993 р. н., правнукою [PERSON] , 1995 р. н., правнуком [PERSON] 2000 р. н. Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 133/01-16 від 14.03.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу № 38 за 2024 рік. Як видно з матеріалів вищевказаної спадкової справи за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18.08.2004 року секретарем виконкому Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Жилавою Є. В. (реєстровий № 145), відповідно до якого вона заповіла усе своє майно [PERSON] . 20.02.2024 року [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері. Свідоцтво про право на спадщину не було видано у зв`язку зі смертю спадкоємця [PERSON] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2024 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.02.2024 року старостою сіл Задарів, Красіїв, Сеньків Чортківського району Тернопільської області Козьорою І. І. (реєстровий № 8-8), відповідно до якого вона заповіла усе майно своєму синові [PERSON] . Відповідно до довідки № 764 від 12.12.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , 1965\~р. н. (позивач), невісткою [PERSON] , 1973 р. н., онукою [PERSON] , 1993 р. н., онукою [PERSON] , 1995 р. н., онуком [PERSON] 2000 р. н., правнуком [PERSON] 2011 р. н. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 133/01-16 від 14.03.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу № 147 за 2024 рік. Як видно з матеріалів вищевказаної спадкової справи 02.07.2024 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Станом на 14.03.2025 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Поряд з цим, постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 590/02-31 від 30.12.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, призначені для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0790 га, 0,1500 га, 0,1662 га та 0,0715 га, що були передані у приватну власність [PERSON] рішенням Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року, у зв`язку із тим, що [PERSON] за життя не розробила технічну документацію на земельні ділянки, не зареєструвала речове право на них. Окрім того, нотаріусом встановлено розбіжність у поданих документах, оскільки в рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року [PERSON] вказана як [PERSON] . Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5600583852024 від 16.05.2024 року, № НВ-7400400352024 від 20.05.2024\~року, № НВ-3200671472024 від 24.05.2024 року та № НВ-4600458342024 від 20.05.2024\~року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,0715 га, 0,1662 га, 0,1500 га та 0,0790 га, призначеним для ведення особистого селянського господарства, розташованим на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.04.2024 року, присвоєно кадастрові номери 6124285000:02:002:0591, 6124285000:02:002:0592, 6124285000:02:002:0595 та 6124285000:02:002:0593 відповідно. Інформаційним листом № 2003/02-16 від 26.11.2024 року Монастириської міської ради позивачу відмовлено в завершенні процедури приватизації, зокрема, в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Так, за результатом розгляду заяви позивача щодо затвердження технічної документації із землеустрою встановлено, що із поданих документів видно, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , але по батькові останньої у рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року зазначено « [PERSON] ». Окрім того, поданими документами не підтверджується, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивачу рекомендовано звернутись з відповідною позовною заявою до суду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається зі змісту ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В постанові від 20.03.2019 року в справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, в постанові від 23.11.2022 року в справі № 752/1229/21. За змістом ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (аніж ті, що визначені в ч. 1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 31.03.1995\~року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (абз. 1 п. 2 постанови). Поряд з цим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі №\~523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) викладено висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, встановлення факту є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним. Схожий за змістом висновок викладено в поставі Верховного Суду від 29.05.2024\~року в справі № 206/851/23. Судом встановлено, що рішенням 6\~сесії 22\~скликання Задарівської сільської\~ради Монастириського району\~Тернопільської області від 28.12.1996 року «Про хід приватизації земельних ділянок на території сільської Ради» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства. Водночас у вказаному рішенні по батькові [PERSON] помилково зазначено як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Вказаний юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення майнових прав у позивача, зокрема отримання права на завершення процедури приватизації зазначених земельних ділянок в порядку спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що передбачено ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що бабі позивача [PERSON] рішеннями Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28.12.1996 року та від 09.04.2000 року, серед іншого, передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,52 га, до яких входять, зокрема, земельні ділянки площею 0,0715\~га, 0,1662\~га, 0,1500 га та 0,0790 га, призначені для ведення особистого селянського господарства,\~розташовані на\~території с.\~Задарів Чортківського\~району Тернопільської\~області,кадастрові номери 6124285000:02:002:0591, 6124285000:02:002:0592, 6124285000:02:002:0595 та 6124285000:02:002:0593 відповідно. [PERSON] за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину, до складу якої входять вищевказані земельні ділянки, прийняла її дочка [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за заповітом, спадщину прийняв. Дані про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право на завершення процедури приватизації вищевказаних земельних ділянок у порядку спадкування. Судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору, залишити за позивачем.

Outcome: approved