Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з описаним вище позовом, мотивованим ти, що сторони з 12.06.2009 перебували у зареєстровано шлюбі, який розірвано рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці № 726/157/24 від 29.02.2024. Під час шлюбу ними придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS] . Вказує, що оскільки майно придбано ним та відповідачкою в період шлюбу, воно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому просить здійснити поділ майна шляхом визнання за ним право власності на частину вказаного вище майна. Сторона відповідача скористалася правом на подачу відзиву, в якому позовні вимоги визнала частково з наступних підстав. Вказує, що позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначеного домовленістю між ними або шлюбним договором. Проте, при вирішенні цього спору суд повинен врахувати, що разом із відповідачкою [PERSON] проживають двоє спільних неповнолітніх дітей та дочка від попереднього шлюбу. Вказує, що на підставі судового наказу № 726/158/24 від 24.01.2024, який виданий Садгірським районним судом м.Чернівці з позивача [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу. Розмір аліментів є значно нижчим, ніж потрібно для утримання дітей, що не забезпечує необхідного рівня для їхнього повноцінного фізичного та духовного розвитку. Сам факт проживання дітей з [PERSON] ставить її у нерівне матеріальне становище відносно позивача. Крім того, спірний житловий будинок є єдиними можливим місцем проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , тому з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей слід відійти від презумпції рівності часток подружжя та збільшити частку того з подружжя з ким проживають неповнолітні діти. На підставі наведеного просить винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на спірне майно в розмірі частки на житловий будинок та частки на земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS] . В стягненні з неї судових витрат просить відмовити через матеріальний стан. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Звернув увагу на відсутність і позивача заборгованості зі сплати аліментів. Сторона відповідача в судовому засіданні визнала факт придбання спірного майна у шлюбі, однак просила відійти від принципу рівності часток кожного з подружжя та визнати за відповідачем право власності на будинку та земельної ділянки, оскільки призначених судом аліментів 3800 грн. на двох дітей надто мало для забезпечення гідних умов їхнього життя. Ухвалою суду від 21.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає\~ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці № 726/157/24 від 29.02.2024 шлюб, який зареєстрований 16.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 28.04.2023 відповідач [PERSON] згідно із договорами купівлі-продажу придбала у [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 125,3 кв.м., та земельну ділянку розміром 0,2233 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по [ADDRESS] . Зазначене підтверджується копіями договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляром М.М., зареєстровані в реєстрі за № 828 та №. 829. Вказані договори укладені за згодою [PERSON] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на зазначений будинок зареєстровано на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу за відповідачкою [PERSON] . Сторонами не оспорюється, що вказаний вище житловий будинок та земельна ділянка набуті сторонами у справі під час їхнього шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов № 08-01.10/45 від 17.02.2025 відповідач разом із трьома дітьми проживають без реєстрації по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з сім`єю не проживає. З довідок, які видані Нижньостанівецьким ЗДО від 18.02.2025 слідує, що [PERSON] та [PERSON] відвідують цей заклад. [PERSON] , дочка відповідачки від попереднього шлюбу, навчається в 4-му класі Нижньостанівецького ЗЗСО І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою № 56 від 18.02.2025. Згідно з судовим наказом № 726/158/24 від 24.01.2024, який виданий Садгірським районним судом м.Чернівці, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 23.01.2024, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З довідки № 97/2403,05,01-25 від 10.02.2025 слідує, що [PERSON] на обліку в Кіцманському управлінні Чернівецької філії Чернівецького обласного центру зайнятості як безробітна на даний час не зареєстрована. (а.с. 45) Із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, форма ОК-5, встановлено, що [PERSON] з 2015 по 2024 рік отримувала лише пенсію. (а.с.44-47) З виписок по рахунку, які надала [PERSON] , встановлено, що на її банківську картку від [PERSON] надходять кошти, які він перераховує в якості аліментів на утримання спільних дітей (а.с.48-54). Заборгованості зі сплати аліментів позивач не має, що підтвердила в суді відповідачка. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81\~ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 СК України, ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст.71\~СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст.\~372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 вказаної статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №320/3072/18, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як встановлено в судовому засідання та не оспорюється сторонами у справі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка, які розташовані по [ADDRESS] , набуті подружжям за час шлюбу та належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачкою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 12\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Важливим є те, що, в цій ситуації на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для встановлення відповідних фактів, про що він повинен надати докази, при цьому, відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень, тягар доказування позивача існує завжди, в свою чергу відповідач обирає варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Сторонами у справі в судовому засіданні не було здійснено заяв про неможливість подачі будь-яких доказів, а також не заявлялися клопотання про їх витребування. У відзиві за позовну заяву сторона відповідача вказує, що двоє спільних неповнолітніх дітей та дочка від попереднього шлюбу проживають з матір`ю [PERSON] , а аліменти, які сплачує [PERSON] , є недостатніми для належного забезпечення дітей, і цими обставинами обґрунтовує свою позицію щодо збільшення її частки у спільній сумісній власності подружжя. Враховуючи наведене, оцінюючи зазначені доводи сторони відповідача, суд бере до уваги, що ними не доведено, що позивач не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, ухиляється від участі в утриманні дітей. Також суду не надано доказів того, що у позивача існує заборгованість зі сплати аліментів і що розмір сплачуваних ним аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. При цьому, призначений судовим наказом № 726/158/24 від 24.01.2024, виданим Садгірським районним судом м.Чернівці, розмір аліментів є саме таким, який просила [PERSON] .. З позовом про збільшення розміру аліментів чи зміною способу їх стягнення відповідачка не зверталася. З наданих [PERSON] виписок з її банківської карти, встановлено, що позивач вчасно перераховує кошти на утримання дітей. Таким чином, суду не надано належних, допустимих, достатніх доказів для застосування ч.ч.2, 3 статті 70\~СК України для збільшення частки відповідачки у спільній сумісній власності. Проживання дітей з [PERSON] само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, - стороною відповідача не доведено. Таким чином, встановлено, що житловий будинок, загальною площею 125,30 кв.м та земельна ділянка площею 0,2233 га, які розташовані по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них. Суд дійшов висновку про те, що частки майна дружини та чоловіка, тобто сторін у даній справі, при поділі зазначеного вище майна є рівними, а тому кожному із них належить право власності на частину зазначеного будинку та земельної ділянки. В порядку поділу майна суд визнає за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку та на частину земельної ділянки в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснюючи розподіл судових витрат між сторонами спору, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, виходячи з максимального розміру, встановленого для позовних вимог майнового характеру, 15 140,00 грн, оскільки ним не подано звіт про оцінку ринкової вартості нерухомого майна та сторонами не заявлялося клопотання про проведення такої оцінки. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторона відповідача клопотала звільнити її від стягнення судових витрат у справі через матеріальних стан, на підтвердження чого надала форму ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до якої [PERSON] з 2015 по 2024 рік отримувала пенсію, яка, зокрема у 2022 році становила 6000 грн. місяць, у 2023 6700 грн., у 2024 7100 та 8000 грн.. Оцінивши обґрунтованість описаного вище клопотання, суд виснує про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наявність достатнього доходу у відповідача для сплати судових витрат у цій справі та безініціативність у питанні проведення звіту про оцінку ринкової вартості спірного нерухомого майна. Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved