Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 14.10.2024 [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Нюня О. І., звернувся до суду із позовом до [PERSON] з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] ; збільшити розмір аліментів, які стягуються згідно з рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2020 у справі № 951/162/20 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 16.09.2020 було розірвано. За час подружнього життя у них народивсь син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2020 у справі № 951/162/20 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти не сплачує й має заборгованість в розмірі 208 571 грн згідно з розрахунку заборгованості станом на липень 2024 року. Призначена судом сума аліментів на дитину не відповідає всім запитам й потребам останнього - відвідування гуртків, купівля продуктів харчування, одягу, шкільного приладдя тощо. Водночас матеріальний стан відповідача значно покращився, остання у період з 2022-2024 роки набула право власності на нерухоме майно. Беручи до уваги те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, позивач вважає прийнятним збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн щомісячно. Крім того, позивач стверджує, що [PERSON] з 2020 року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, фактично припинила будь-яке спілкування з сином, не бере участі у його вихованні й утриманні, не цікавить станом його здоров`я, особистим розвитком, навчанням, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не підтримує жодним чином. Дитина після розлучення і по сьогоднішній день проживає разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні. Тож позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав задля захисту інтересів дитини є доцільним та необхідним. Позиції сторін та їх представників в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги й просили задовольнити такі в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав стосовно сина. Щодо збільшення розміру аліментів вважає, що її матеріальне становище не покращилося. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю таких. Представник органу опіки та піклування Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Ковалик О. М. висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у такому. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/731/24 передана 14.10.2024 судді Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 17.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 09.12.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги й заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30.09.2022 Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) /а. с. 8/. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 16.09.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а. с. 10/. Розпорядженням голови Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області № 130-од від 16.06.2020 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] /а. с. 16, 17/. Відповідно до копії витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 173 від 04.09.2024 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а. с. 23/. 14.12.2020 Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено заочне рішення у справі № 951/162/20 згідно з яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття /а. с. 11, 12/. 17.10.2024 ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області у справі № 951/162/20 дане заочне рішення скасовано. 18.11.2024 рішенням Козівського районного суду Тернопільської області у справі № 951/162/20 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 28.02.2025. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в [PERSON] станом на 01.07.2024 заборгованість із сплати аліментів складає 208 571, 42 гривень /а. с. 18/. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 399012153 від 13.10.2024 за [PERSON] зареєстровано 28.02.2024 право власності на квартиру загальною площею 62, 8 кв. м., що на [ADDRESS] ; 06.12.2022 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 139, 5 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] ; 09.08.2022 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номер 0520681000:02:004:1388 площею 0,102 га /а. с. 24, 25/. Як видно з довідки-характеристики Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 30-3 від 04.09.2024 [PERSON] розлучений, проживає з сином [PERSON] , приділяє належну увагу його навчанню та вихованню, за місцем проживання характеризується позитивно, громадського порядку не порушує, до адміністративної відповідальності не притягався. [PERSON] учасник бойових дій /а. с. 19/. Згідно з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї громадянина [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Купчинецької сільської ради 23.08.2024 № 225 останній зареєстрований та проживає з сім`єю за адресою: [ADDRESS] в добротному житловому будинку, який обладнаний всім необхідним. Для сина [PERSON] виділена окрема кімната. Хлопчик навчається в 5 класі Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич". Батько [PERSON] є учасником бойових дій з 2016 року; на даний час перебуває вдома; офіційно не працевлаштований; займається вихованням сина. Під час перебування на військовій службі в ЗСУ сина [PERSON] доглядала [PERSON] ; матеріально допомагає сім`ї й мати [PERSON] - [PERSON] . Зі слів батька, мати участі у вихованні сина не бере; не цікавиться його навчанням; не проявляє ініціативи для зустрічі з дитиною; не піклується про його здоров`я; від 2020 року лише 3 рази зустрічалася з сином; спілкується з дитиною по телефону з ініціативи останнього /а. с. 13, 14/. Із характеристики [PERSON] , учня 5 класу Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич " видно, що останній навчається у школі з 2 класу. Зарекомендував себе як доброзичливий, щедрий та ввічливий учень. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Виконує завдання в межах вивченого матеріалу за алгоритмами з незначною допомогою вчителя. Батько приділяє належну увагу вихованню сина. Відкликається на прохання класного керівника, регулярно цікавиться навчанням та поведінкою сина. Мати контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, шкільних заходів не відвідує /а. с. 20, 22, 97/. Із довідки в. о. директора Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич" М. Пільгуна від 18.07.2024 видно, що за час навчання [PERSON] мати жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не цікавиться навчанням та успіхами сина, його здоров`ям, не бере участі у вихованні дитини, морально не підтримує /а. с. 21/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Купчинецької сільської ради 23.08.2024 № 225 рекомендовано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] /а. с. 15/. [PERSON] подала до суду наступні докази у справі, а саме: копії товарного чеку № 2700 від 10.12.2022 про купівлю смартфону; квитанції, зокрема, про сплату аліментів; фотографії з сином [PERSON] /а. с. 82-88/. Згідно з довідки-характеристики, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу № 103 від 12.12.2024 [PERSON] проживає з чоловіком та трьома дітьми за адресою: [ADDRESS] . За час перебування в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони, громадського порядку не порушувала, скарг на її поведінку не поступало /а. с. 70/. Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.08.2020 в [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] /а. с. 80/. [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що є також адресою реєстрації його матері /а. с. 76/. Син [PERSON] - [PERSON] брав участь у бойових діях із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України. Останній під час виконання бойового завдання [INFO] загинув /а. с. 72-75/. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні 03.03.2025 показала, що [PERSON] проживає разом з нею та батьком більше 5 років; в перший клас дитину готував [PERSON] , цікавився його навчанням та поведінкою в школі, відвідував батьківські збори; згодом брат [PERSON] пішов служити в ЗСУ, тож вона виховувала [PERSON] , допомагала з навчанням; у 2022 році мама [PERSON] - [PERSON] відвідала сина, привітала з днем народження й подарувала мобільний телефон; останній раз [PERSON] відвідувала сина [PERSON] у 2023 році, подарувавши велосипед; телефонує до дитини рідно; його здоров`ям, особистим розвитком, навчанням не цікавиться. Допитана в судовому засідання 03.03.2025 свідок [PERSON] показала, що живе по сусідству з позивачем; про дитину найбільше піклувався батько; коли [PERSON] проходив службу в ЗСУ, [PERSON] опікувалися бабуся та тітка [PERSON] , яка замінила йому маму; [PERSON] сином не цікавилася та його не відвідувала. Допитана в судовому засідання 03.03.2025 свідок [PERSON] , яка є сестрою відповідача, надала наступні покази: [PERSON] у стосунках з [PERSON] поводив себе неадекватно; [PERSON] забрала дітей з собою, втікаючи від [PERSON] ; згодом поїхала на роботу за кордон, а дітей лишила з бабусею; батько приїхав і забрав [PERSON] . В судовому засіданні 18.03.2025 малолітній [PERSON] дав чіткі відповіді на поставлені питання як судом так і учасникам справи. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення даної норми закону дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 16.09.2020 розірвано. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу і по сьогодні син [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із характеристики Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9 імені Іванни Блажкевич" [PERSON] є учнем 5 класу. За час навчання [PERSON] в школі мати дитини жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не цікавиться навчанням та успіхами сина, із вчителями не спілкується, шкільних заходів не відвідує. 23.08.2024 органом опіки та піклування Купчинецької сільської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/7848/16-ц, провадження № 61-43695 св 18 від 25.04.2019 досліджував питання практичного застосування відповідної правової норми стосовно позбавлення батьківських прав і прийшов до правового висновку: - ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. - більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування Купчинецької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд вважає його не достатньо вмотивованим та таким, що не містить обґрунтованих правових підстав позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, такий висновок жодним чином не обгрунтовує, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, забезпечуватиме її гармонійний розвиток. При ухвалені даного рішення, суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом не встановлено під час розгляду цієї справи, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності й з погляду на що ця міра судом застосовується тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Суд вважає, що відповідач [PERSON] не несе жодної загрози життю, здоров`ю, моральному вихованню сина, вчинення нею негативного впливу на свою дитину чи такого ступеню бездіяльності, який якимось чином міг зашкодити інтересам сина. Зі слів свідків встановлено, що мати приїжджала до дитини, купувала їй подарунки, а малолітній [PERSON] повідомив суду, що мама забирала його до себе додому у місто Вінницю, де вони разом проводили час й бажає спілкуватись з матір`ю. У висновку органу опіки та піклування вказано, що мати спілкується з дитиною по телефону. Тож суд, розглядаючи цю справу, не встановив злісного ухилення матері [PERSON] від виконання її батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . В силу чого посилання на те, що відповідач [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини в судовому засіданні не було доведено належним чином. Позивачем в судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідача стосовно свого сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками й не надано суду достатніх доказів в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] . У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Отже з наданих позивачем доказів, не вбачається наявність підстав, передбачених статею 164 СК України, а тому суд вважає недоцільним застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Так позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам [PERSON] . Також суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини. На думку суду, таке вирішення спору надасть можливість останній усунути її негативні наслідки у взаємовідносинах з сином [PERSON] та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини. Суд під час вирішення спору щодо збільшення розміру аліментів дійшов таких висновків. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Водночас згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У вказаній нормі закріплено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану; зміна сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-143цс13 від 5.02.2014 й неодноразово підтриманою Верховним Судому постановах: від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21. З погляду на що, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Судом встановлено, що після визначення рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 14.12.2020 аліментів на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно матеріальний стан платника аліментів змінився. Зокрема, матеріальний стан [PERSON] покращився, так як про це свідчить купівля нерухомого майна у зв`язку із виплатою грошової допомоги як матері сина [PERSON] , який загинув у бойових діях під час виконання бойового завдання із захисту України від збройної агресії військ російської федерації. Попри усі обставини, з`ясовані у судовому засіданні, матеріальний стан [PERSON] не погіршився, а покращився. Також суд враховує низку обставин: матір не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням дитину, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання нею освіти тощо. Лише батько [PERSON] на щодень реалізує все це самостійно, оскільки дитина проживає саме з ним. Крім того, з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів минуло більше 4 років, на даний час сину сторін [PERSON] виповнилося 11 років, відповідно збільшились його потреби, витрати на освіту й розвиток, що тягне і відповідну зміну матеріального становища батька. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що при ухваленні рішення, суд повинен дотримуватись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 6 000 грн щомісячно. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Outcome: partial