Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023 у розмірі 20 215 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103390613, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та строки, визначені договором. Згідно з умовами кредитного договору, він набирає юридичної сили з дати його підписання обома сторонами та діє до повного виконання позичальником зобов`язань, передбачених договором. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору. Водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав не вносив передбачені договором платежі, у зв`язку з чим станом на момент подання позову утворилася заборгованість у розмірі 20 215 грн 00 коп., яка складається з: 5 000 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою кредиту; 14 550 грн 00 коп. заборгованість за відсотками; 665 грн 00 коп. заборгованість за комісією. 29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 104-МЛ/Т, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Згідно з витягом із реєстру боржників до вказаного договору, новий кредитор набув право вимоги до відповідача в обсязі 20 215 грн 00 коп. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20 215 грн 00 коп., а також судові витрати, що складаються з 2 422 грн 40 коп. судового збору. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 02 квітня 2025 року. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Відповідач не подав відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомив суду про зміну своєї адреси. Водночас він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки суд надіслав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами на його зареєстровану адресу. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, оскільки, згідно з інформацією про трекінг, воно не було отримане під час доставки. Правова позиція щодо належного повідомлення відповідача. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. За таких\~обставин справа\~може бути\~розглянута за\~відсутності відповідача\~на підставі\~наявних у\~справі матеріалів,\~оскільки суд\~дотримався вимог\~ЦПК України\~щодо належного\~повідомлення сторін. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 30 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 103390613 (а.с. 7-12). У додатку № 1 до договору сторони узгодили наступний графік платежів: дата надання кредиту 30.04.2023, дата платежу 13.08.2023; строк кредитування 105 днів; сума кредиту 5 000,00 грн; проценти за користування кредитом 14 550,00 грн; комісія за надання кредиту 665,00 грн; реальна річна процентна ставка 12 753,00 %; загальна вартість кредиту 20 215,00 грн (а.с. 12, зворотна сторона). В анкеті-заяві на отримання кредиту № 103390613 від 30.04.2023 [PERSON] , зазначивши свої ідентифікаційні дані, звернувся до ТОВ «Мілоан» із проханням надати йому кредит на таких умовах: сума кредиту 5 000,00 грн; загальний строк кредитування 15 днів; дата повернення 15.05.2023; сума повернення 6 715,00 грн. Складові частини загальної вартості кредиту: комісія 665,00 грн (13,30 % від суми кредиту); проценти за користування 1 050,00 грн (1,40 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування) (а.с. 13, зворотна сторона 15). Договір про споживчий кредит № 103390613 від 30.04.2023 був підписаний відповідачем о 16:18:14 шляхом введення одноразового ідентифікатора, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 14). Під час підписання договору відповідач вказав свої персональні дані: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), номер телефону та адресу місця проживання/реєстрації. Одночасно з укладенням договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 13). Відповідно до платіжного доручення № 63869643 від 30.04.2023, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок № [NUMBER] , зазначений відповідачем у договорі, кошти в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 15, зворотна сторона). Згідно з відомостями про нарахування процентів, нарахування за кредитним договором № 103390613 здійснювалося: за період з 01.05.2023 по 15.05.2023 включно в розмірі 70 грн за кожен день (відповідно до п. 1.5.2 договору); за період з 16.05.2023 по 13.08.2023 включно в розмірі 150 грн за кожен день (відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору) (а.с. 16). Зі змісту виписки з особового рахунку за кредитним договором № 103390613 убачається: дата укладення договору 30.04.2023; сума наданих кредитних коштів 5 000 грн; сума заборгованості 20 215 грн, з яких: 5 000 грн прострочене тіло кредиту, 14 550 грн прострочені проценти, 665 грн заборгованість за комісією (а.с. 17). 29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 104-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні першому товариству права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників (а.с. 17, зворотна сторона 21). Відповідно до пункту 6 договору відступлення, перехід права вимоги підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників, підписаним обома сторонами. 29.08.2023 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжною інструкцією № 72489 від 29.08.2023 (а.с. 22, зворотна сторона), та цього ж дня між сторонами був складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 22). Згідно з витягом з реєстру боржників від 29.08.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 20 215 грн 00 коп. (а.с. 23). Станом на момент розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати вказаної суми заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором перед первісним кредитором. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Щодо доведеності укладення договору про споживчий кредит за допомогою одноразового ідентифікатора. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена законом прямо, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит і сплатити проценти. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, що укладається відповідно до положень Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Такий договір прирівнюється до письмового (статті 205, 207 ЦК України), за умови, що містить усі істотні умови для відповідного виду договору. У разі відсутності таких умов договір може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недотриманням письмової форми. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Метою підписання договору є ідентифікація особи, яка його укладає, підтвердження її згоди з умовами договору, а також забезпечення цілісності електронних даних. У цьому контексті електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора це алфавітно-цифрова послідовність, яка додається до інших електронних даних особою, що акцептує пропозицію (оферту), і надсилається іншій стороні договору. Такий ідентифікатор може надаватися у вигляді пароля, SMS-коду або іншими засобами, що дозволяють ідентифікувати користувача. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» (за умови використання засобів ЕЦП усіма сторонами договору); електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, визначеного цим Законом; аналога власноручного підпису (факсиміле), за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки таких підписів. Не кожна електронна угода вимагає створення окремого електронного документа. Електронний договір може бути укладений у спрощеній формі або шляхом заповнення відповідної форми в електронній системі, якщо у ній чітко описано юридичні наслідки такої дії. При оформленні заявки, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому вказується особа, яка здійснила дію, з використанням відповідної інформаційної системи (наприклад, сайту кредитора). Згідно зі статтею 129 Конституції України, принцип змагальності у цивільному процесі забезпечує обов`язок сторін доводити обставини, на які вони посилаються. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, причому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини, які відповідно до закону мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами. Позивачем надано суду письмову форму договору про споживчий кредит № 103390613 від 30.04.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , у пункті 10 якого зазначено, що договір підписано з використанням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора. Вказаний договір містить погоджені сторонами істотні умови: суму кредиту, строк користування та процентну ставку. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт укладення договору у встановленій законом формі. Щодо доведеності відступлення прав вимог. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Тлумачення статті\~516, частини другої статті\~517 ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним\~(Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на\~підтвердження набуття права вимоги за договором надано: копію договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», копією акту приймання передачі Реєстру Боржників від 29.08.2023 та копією витягу з реєстру боржників від 29.08.2023. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал» визнаний недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора за договором про споживчий кредит № 103390613 від 30.04.2023 до відповідача. Щодо доведеності розміру заборгованості. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені\~законом\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та\~договірні\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема,\~комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням\~кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої\~статті 264 ЦПК України). На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано, зокрема,\~виписку з особового рахунка\~за договором № 103390613 від 30.04.2023, відповідно до якої сума заборгованості 20 215 грн (прострочене тіло кретину 5 000 грн, прострочені відсотки 14 550 грн, заборгованість за комісією - 665 грн). Позивачем доведено факт укладання договору № 103390613 від 30.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відповідно до якого між сторонами погоджено те, що кредит надається відповідачу загальним строком на 105 днів з 30.04.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового (15 днів - завершується 15.05.2023) та поточного (90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 13.08.2023). Як видно з наданих позивачем відомостей щоденні нарахування процентів за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023 здійснювались виключно в межах строку дії договору (за період з 01.05.2023 по 15.05.2023 включно згідно п. 1.5.2 договору в сумі 70 грн за кожен день; за період з 16.05.2023 по 13.08.2023 включно згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору в сумі 150 грн за кожен день). Наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023 в сумі 14550 грн відповідає умовам договору. Отже, позивач ТОВ «Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023 у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 30.04.2023 (дата надання кредиту) до 13.08.2023 (останній день повернення кредиту). З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 103390613 від 30.04.2023, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості в розмірі 20215 грн 00 коп., що складається з 5 000 грн 00 коп. (сума заборгованості за основною сумою боргу), 14550 грн 00 коп. (сума заборгованості за відсотками) та 665 грн 00 коп. (сума заборгованості за комісією) підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 10.02.2025. (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд в даному випадку дійшов до висновку про задоволення позову, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved