Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Петікар Артем Вікторович, до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому представник позивача просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 16 липня 2012 року та зареєстрований виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Заставніського району Чернівецької області, актовий запис № 04. Вказує, що від шлюбу дітей немає. Також зазначає, що спільне життя із відповідачкою не склалося і фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, наразі спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його особистим інтересам. Оскільки відповідачка відмовляється розірвати шлюб у добровільному порядку, з посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Також просить судові витрати покласти на відповідача. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов отриманий судом 26.03.2025 та у цей же день переданий на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А., згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді\~Садгірського районного\~суду м.\~Чернівці Асташева\~С.А.\~від 31.03.2025,\~після отримання\~інформації про\~зареєстроване місце\~проживання відповідачки\~у справі,\~прийнято позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання\~шлюбудо розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 14.04.2025, про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Петікар А.В. 14.04.2025 скерував до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилася, однак 14.04.2025 скерувала до суду заяву у якій визнала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити позовну заяву, погодившись на розлучення. Розгляд справи просила провести за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Згідно з ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та подані до суду заяви, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення, у звязку із його визнанням відповідачкою. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 16 липня 2012 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 04, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 16 липня 2012 року. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач та не заперечує відповідачка, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право чоловіка та дружини на особисту свободу. Також позивач вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить його особистим інтересам, а збереження шлюбу та примирення є неможливим. Відповідачка скерувала до суду заяву у якій визнала позовні вимоги, не заперечила щодо розлучення із позивачем. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивач просив суд шлюб розірвати, а відповідачка також не заперечувала проти розлучення, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при подачі даної позовної заяви до суду сплачено 1 211 гривні 20 копійок судового збору (квитанція від 25.03.2025), які останній просить стягнути із відповідачки на свою користь. Оскільки відповідачка [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути із неї на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решта 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, повернути позивачу з державного бюджету. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved