Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20.01.2024 об 11 год 40 хв, за адресою: місто Київ, проспект Володимира Івасюка, 11, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано майнової шкоди автомобілю марки «Peugeot 307CC», державний номерний знак [NUMBER] , власником якої є позивач. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 725114, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак [NUMBER] по просп. В. Івасюка, 11 у м. Києві, при перестроюванні, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «PEUGEOT 307 CC» номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги пункту 10.3. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Вина відповідача підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.02.2024 у справі № 756/1701/24. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Оцінена офіційним представником марки PEUGEOT TOB «АВТОПАССАЖ» шкода, завдана автомобілю позивача, становить 76583,99 грн. Відповідно до полісу АТ3682152 цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ СК «Альфа-Гарант». 01.07.2024 страховою компанією позивачу було відшкодовано шкоду у розмірі 29979,52 грн. Оскільки виплачене страховою компанією відшкодування не покриває вартість ремонту пошкодженого автомобіля, позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 48164,47 грн. Внаслідок ДТП позивач зазнав моральних переживань, які були викликані фактом пошкодження транспортного засобу, а також неможливість використання пошкодженого майна, витрачання часу на звернення до страхової, відповідача, порушили її звичайний життєвий ритм, що також спричинило психологічний дискомфорт. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу з вини відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. Ураховуючи зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 48 164,47 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу та судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2024 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити, не заперечила відносно заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасника судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки «PEUGEOT 307 CC», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 20.01.2024 об 11год. 40хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак [NUMBER] по просп. В. Івасюка, 11 у м. Києві, при перестроюванні, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «PEUGEOT 307 CC» номерний знак [NUMBER] , чим порушив вимоги пункту 10.3. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14.02.2024 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інше, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до зазначених вище норм, не підлягають повторному доведенню. Під час судового розгляду справи, судом встановлено, що транспортний засіб «RENAULT TRAFIC» номерний знак [NUMBER] був застрахований у ТДВ СК "Альфа-Гарант". Вказана інформація міститься у відкритому доступі на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля марки «RENAULT TRAFIC» номерний знак [NUMBER] , особою відповідальність якої застрахована, позивач звернувся із заявою до відповідної юридичної особи. Згідно з рахунком ТОВ «Автопассаж» № П_СчТ015626 від 02.05.2024 та наряду-замовлення № П_3Н0204943 від 03.05.2024 загальна вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 78143,99 грн. 01.07.2024 Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 29979,52 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 25.09.2024. Відповідно до відповіді Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» №12/4338 від 16.07.2024 на звернення позивача, що виплаченого позивачу страхового відшкодування недостатньо для відшкодування шкоди в повному обсязі, страхова компанія, зазначила, серед іншого, що згідно із ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу. Згідно із звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу ЦВ/24/0495 від 14.06.2024, коефіцієнт фізичного зносу становить 0,7 %, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу складає 34519,42 грн. (з ПДВ). Відповідно до п.2 ст.36.2 вказаного Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, тому суму матеріального збитку було прийнято у розмірі 29979,52 грн (без ПДВ). Відтак, розмір страхового відшкодування з урахуванням франшизи у розмірі 29979,52 грн. була перерахована позивачу. У частині першій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У частині першій статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16 судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З огляду на викладене та приписи статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, пов`язаного з проведенням відновлювального ремонту автомобіля позивачки, з урахуванням зносу, що становить 29979,52 грн. Обов`язок зі сплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу у страхової компанії в силу вимог закону не виник. Тому на підставі статті 1194 ЦК України та наведених висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку, що різниця між розміром заподіяної шкоди у розмірі 78143,99 грн та сумою, яка була виплаченою страховиком - 29979,52 грн підлягає стягненню з винної особи, тобто з відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП і страховим відшкодуванням у розмірі 48164,47 грн. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивачка зазначила, серед іншого, про те, що моральна шкода полягала у тому, що остання зазнала душевних страждань, які були викликані фактом пошкодження транспортного засобу, а також неможливість використання пошкодженого майна, витрачання часу на звернення до страхової, відповідача, що порушило її звичайний життєвий ритм. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача, який в результаті пошкодження власного майна внаслідок ДТП отримала нервовий стрес, що призвело до душевних страждань,

Outcome: partial