Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, третя особа - Орган опіки та піклування Ярославицької сільської ради Дубенського району Рівненської області. Позов обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Млинівського районного суду від 17.10.2019 року розірвано та присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання семи неповнолітніх дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. На даний час троє дітей досягли повноліття. Відповідач не цікавиться життям дітей, не бере участі у їх вихованні. Станом на 04 грудня 2024 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить - 467807,72 гривень. Дані обставини свідчать про те, що відповідача не хвилює життя його дітей, він не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавився їх навчанням та підготовкою до самостійного життя. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею без участі та підтримки відповідача. Останній фактично самоусунувся від виховання та утримання дітей, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім того, за прострочення сплати аліментів, за приписом ст.196 СК України має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, розмір якої станом на 13.12.2024 року становить 456749,56 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. (а.с.31, 49-50) Представник органу опіки та піклування Ярославицької сільської ради в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В судовому засіданні встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 21 січня 2010 року, серії [NUMBER] , виданого 17 червня 2011 року, серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2014 року, серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2016 року (а.с.8-11) та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та навчанню дітей: не цікавиться їх життям, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. (а.с.6) Позивач суду пояснила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] двічі, сімейне життя не складалось. Вдруге шлюб розірвала у 2019 році. Чоловік не дбав про виховання і розвиток дітей, до своїх батьківських обов`язків ставився недбало, зловживав алкогольними напоями. Після розірвання шлюбу з відповідачем, останній не цікавився питанням виховання, медичного догляду, матеріального забезпечення та розвитку дітей. Фактично самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, контактів і спілкування з дітьми не підтримував, хоча перешкод для цього не було. Як вбачається з копії рішення Млинівського районного суду від 17.10.2019 року шлюб, між позивачем та відповідачем розірвано. Ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1013,50 грн., щомісячно, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1013,50 грн., щомісячно, доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1013,50 грн., щомісячно, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1013,50 грн., щомісячно, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі по 1013,50 грн., щомісячно, сина [PERSON] , [INFO] , в сумі по 813,00 грн., щомісячно, доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі по 813,00 грн., щомісячно, з наступною індексацією суми відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.12-14) Відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМУМЮ виконується виконавче провадження про стягнення аліментів на підставі вищевказаного судового рішення, що підтверджується виконавчим листом від 19.11.2019 року у справі №566/869/19. (а.с.15) Окрім того, факт ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню, навчанню та утриманню дітей підтверджується наступними доказами. З розрахунку заборгованості, наданого відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМУМЮ вбачається, що станом на 04.12.2024 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 467807,72 гривень. (а.с.16-18) Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.03.2025 року умови проживання даної сім`ї задовільні. В будинку за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] та її четверо неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2010 р/н, [PERSON] , 2011 р/н, [PERSON] , 2014 р/н, [PERSON] , 2016 р/н. Будинок ззовні та в середині охайний та прибраний. Мамою для дітей створені всі умови для навчання та відпочинку. Наявний інтернет, світло та газове опалення, є тепла та холодна вода. Батько дітей - [PERSON] зареєстрований у будинку, але довгий час не проживає за даною адресою. Діти не пам`ятають, коли востаннє бачили батька та спілкувалися з ним, він не телефонує їм та не вітає з днем народження, не цікавиться їх здоров`ям, дозвіллям та навчанням. (а.с.52-53) Відповідно до письмового висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ярославицької сільської ради від 28.03.2025 року № 20, орган опіки та піклування Ярославицької сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.42-46) Аналіз наведених вище доказів, в сукупності з поясненнями позивача, дає суду підстави зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя своїх неповнолітніх дітей. Не сплачує визначений судом розмір аліментів на їх утримання. Відповідач не забезпечує необхідного харчування дітей, його медичного огляду, лікування, не спілкується з дітьми та не бере участі у їх вихованні, навчанні і підготовці до самостійного життя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню та навчанню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 456749,56 гривень, слід зазначити наступне. За приписом абз. 1 ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається з розрахунки пені за прострочення сплати аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей , станом на 13.12.2024 року розмір пені становить 456749,56 гривень. (а.с.19-23) Згідно абз.2 ч.1 ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Як встановлено судом, в ході розгляду справи позивачем [PERSON] не заявлялись клопотання про витребування будь-яких доказів щодо здійснення виконавчого провадження та застосування до відповідача положень ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», а також не надано суду даних, у випадку їх наявності, про різницю між сумою заборгованості та розміром застосованих до відповідача [PERSON] заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", як і самого підтвердження застосування до відповідача відповідних заходів примусового виконання. Суд, приходить до висновку про недостатність доказів для задоволення вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а тому рахує за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача за її недоведеністю.

Outcome: partial