Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.03.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 16.05.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . На даний час, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, спільне господарство та побут не ведуться, із грудня 2022 року вони проживають окремо. Причиною цьому є різні погляди на шлюб та сімейне життя. Таким чином, їх примирення є неможливим. Просить суд шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16.05.2014 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 427, розірвати, судові витрати позивачка просить залишити за нею. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував, суду пояснив, що дійсно із грудня 2022 року шлюбно-сімейні відносини із позивачкою були припинені, з цього часу спільне господарство та побут ними не ведуться, вони проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї є різні погляди на життя та сім`ю, вважає примирення з позивачкою не можливим. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] \~та [PERSON] перебувають у шлюбі з 16.05.2014 року, який було зареєстровано Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 427. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с. 5). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії № [NUMBER] (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки вважає, що збереження сім`ї є неможним та не відповідає інтересам сторін. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Разом з тим, як встановлено судом, позивачка наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, який, у свою чергу, не висловлює жодних заперечень з даного приводу, а тому збереження сім`ї є недоцільним. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, а також різні погляди на шлюб та сімейне життя, на даний час сторони спільне господарство та побут не ведуть, а також проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Однак, у своєму позові [PERSON] просила залишити понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи за нею, а тому суд не вбачає правових підстав для їх компенсації в користь останньої за рахунок відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved