Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду звернулося ТОВ «Коллект Центр» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову товариство вказувало, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75323586 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 14 000,00 грн. строком на 20 днів, тобто до 31.08.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99 % в день (п. 2.1. та п. 2.2. договору). У період з 11.08.2021 року по 31.08.2021 року діяла знижена процентна ставка 0,70%, за понадстрокове користування позикою діяла процентна ставка 2,70 % в день. Орієнтовна загальна вартість позики становила 15 950,20 грн. (п. 2.3. договору). 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 75323586, укладеним з відповідачем. 10\~січня 2023\~рокуміж ТОВ «Вердикт\~Капітал» та\~ТОВ «Коллект\~Центр»було укладено\~договір про\~відступлення (купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№ 10-01/2023,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~ТОВ «Коллект\~Центр» права\~вимоги за\~кредитними договорами\~до позичальників,\~в тому\~числі за\~договором позики\~№ 75323586,укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у загальному розмірі 40 839,11 грн., з яких: 13 541,64 грн. заборгованість за кредитом, 27 295,25 грн. заборгованість за процентами та нараховані 3% річних у розмірі 2,22 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та 13000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третіх осіб, призначено справу до розгляду. 30 січня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази. У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр» не прибув. У поданій до суду заяві просили справу розглядати без участі представника товариства. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 11 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 75323589, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Sq5DMyQfDb, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Як слідує зі змісту п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позика, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 вказаного договору позики зазначено, що сума позики складає 14 000,00 грн., строк позики - 20 днів, дата повернення позики 31.08.2021 року, фіксована процентна ставка 1,99% на день. З 11.08.2021 року по 31.08.2021 року діє знижена процентна ставка 0,70 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою ставить 2,70 % за день. Орієнтовна загальна вартість позики складає 15 950,20 грн. Пунктом 4 Договору встановлено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення на залишок позики. Крім того, п. п. 5.1. та 5.2 Договору встановлено, що позичальник ознайомився на сайті позикодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також до моменту підписання договору позичальник ознайомився з правилами програми лояльності, в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також правилами постійно діючої акції, діючої для споживачів фінансових послуг. За пунктом 6 Договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. До укладання договору про надання позики відповідач [PERSON] ознайомилася з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, орієнтовною загальною вартістю кредиту, строком кредитування, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором Sq5DMyQfDb. Факт перерахування грошових коштів позичальнику у розмірі 14 000,00 грн. підтверджується випискою по рахунку за період з 11.08.2021 року по 11.08.2021 року, наданою АТ КБ «Приватбанк» від 25.02.2025 року, відповідно до якої 11.08.2021 року на банківську картку № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у розмірі 14\~000,00 грн. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 75323586, укладеним з відповідачем. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 22.02.2022 року за договором факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 12130, після чого, з урахуванням договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 22/02/22 від 22.02.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 75323586 у розмірі 40 836,89 грн., з яких: 13 541,64 грн. заборгованість за кредитом та 27 295,25 грн. заборгованість за процентами. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 75323586, укладеним з відповідачем. Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників від 22.02.2022 року за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 207 307, після чого, з урахуванням договору факторингу, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 75323586 у розмірі 40 839,11 грн., з яких: 13 541,64 грн. заборгованість за кредитом, 27 295,25 грн. заборгованість за процентами та 2,22 грн. нараховані 3% річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним договором позики, станом на 10.03.2023 року, складає 40 839,11 грн., з яких: 13 541,64 грн. заборгованість за кредитом, 27 295,25 грн. заборгованість за процентами та 2,22 грн. нараховані 3% річних. Отже, до позивача ТОВ «Коллект Центр» відповідно до укладеного договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 40 839,11 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України "Про електронну комерцію" та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору позики № 75323586 від 11.08.2021 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження N 61-7203св20). Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором позики № 75323586 від 11.08.2021 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договором перед новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за договором позики № 75323586 від 11.08.2021 року, як первинному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і його правонаступникам ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 13 541,64 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на означені положення матеріального права, беручи до уваги, що до загальної суми боргу, що заявлена позивачем до стягнення із відповідача, включені 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період із 22.02.2022 року до 23.02.2022 року включно в сумі 2,22 грн., тому суд означену позовну вимогу вважає обґрунтованою та вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо розміру заборгованості за процентами у 27 295,25 грн., суд зазначає наступне. Так, із безпосередньо дослідженого в судовому засіданні розрахунку за договором позики № 75323586 від 11.08.2021 року, що підготовлений первинним позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», станом на 22.02.2022 року, тобто на день укладення між означеним товариством та ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу № 22/02/2022, розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед первинним позикодавцем по сплаті процентів за користування отриманими у позику коштами становив 27 295,25 грн. Ця заборгованість ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» була нарахована позичальнику [PERSON] за період із 11.08.2021 року по 06.02.2022 року включно. Надалі, означена вище сума заборгованості по сплаті відповідачем процентів за договором позики № 75323586 від 11.08.2021 року, без будь яких змін та корегувань, переходила від первинного до нового кредитора, тобто від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», на підставі відповідно договору факторингу № 22/02/2022 та Договору про відступлення № 10-01/2023. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц сформувала правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Відповідно до підпункту 2.2 п. 2 у взаємозв`язку із умовами п. 4 договору позики сторони погодили, що строк позики становить 20 днів, а проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики, в частині сплати процентів за користування сумою позики протягом усього строку позики, не виконав, то розмір заборгованості за процентами складає 1960,00 грн. (14 000,00 х 20 х 0,70% (знижена процентна ставка згідно п. п. 2.3 п. 2 договору)). Отже, за умов договору позики, що були погоджені сторонами, позивач як правонаступник первинного позикодавця ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» має право на стягнення процентів лише у межах строку позики у розмірі зниженої процентної ставки, оскільки саме така ставка застосована первинним позикодавцем у розрахунку заборгованості станом на 22.02.2022 року і узгоджується із положеннями п. п. 2.3. п. 2 договору позики № 75323586 від 11.08.2021 року. Водночас, посилання позивача, як на підставу для нарахування процентів у розмірі 27 295,25 грн. на положення п. 6.5 та 6.9 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) судом відхиляються з огляду на таке. Дійсно до позовної заяви позивачем додані означені вище Правила, зміст яких містить п. 6.5, 6.9, що надавали право первинному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснювати нарахування відсотків, розмір яких обумовлений у п. п. 2.3 п. 2 договору позики № 75323586 від 11.08.2021 року, починаючи з першого дня понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Однак із досліджених у судовому засіданні Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) судом встановлено, що їх умови не містять підпису позичальника [PERSON] , в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі цього, суд робить висновок, що належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що сторони договору позики обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за понадстрокове користування отриманими у позику коштами, матеріали справи не містять. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У цьому контексті суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що зміст п.п. 5.1 п. 5 договору позики, не містить інформації, що відповідач [PERSON] ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ саме із Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що затверджені рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (протокол № 11/02/2021 від 11.02.2021), які додані позивачем до позову і саме на яких цим учасником справи гуртуються вимоги про стягнення процентів за користування позикою в розмірі 27 295,25 грн. Подібні правові висновки щодо не доведення позивачем факту погодження певних умов у кредитних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 460/4070/18-ц, від 13 травня 2021 року у справі № 359/4430/18, що судом застосовуються у конкретній справі з метою дотримання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем відомості щодо розміру заборгованості за процентами у розмірі 27 295,25 грн. не відповідають умовам договору позики та нормам чинного законодавства, а відтак розмір заборгованості по несплаченим відповідачем процентам перед первісним позикодавцем за договором позики становить 1960,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому суд звертає увагу учасників справи, що позивач заявив до відповідача вимогу про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, лише за період із 22.02.2022 року до 23.02.2022 року, а за період, що розпочався з наступного дня після дати повернення позики (31.08.2021 року) і до 22.02.2022 року позовна заява таких позовних вимог не містить, а відповідно і не є предметом розгляду судом, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 75323586 від 11.08.2021 року, що виникла станом на 10.01.2023 року, у загальному розмірі 15 503,86 грн., що складається із: 13 541,64 грн. заборгованості за кредитом, 1960,00 грн. заборгованості за процентами та 2,22 грн. нарахованих 3% річних. При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 25 335,25 грн. (27\~295,25 1960,00). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позов судом було задоволено у загальному розмірі 15 503,86 грн., що становить 37,96% від заявленого розміру 40 839,11 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1149,43 грн. (37,96% від 3028,00 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача судового збору у розмірі 1878,57 грн. (3028,00 1149,43). Позивачем завлено вимогу про стягнення з відповідача витрат нам правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Згідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію заявки на надання юридичної допомоги № 259 від 14.08.2024 року на суму 13 000,00 грн., копію витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 року. Будь-яких інших документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду не було. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надано доказів сплати коштів в розмірі 13 000,00 грн. за надану йому правничу допомогу (квитанція, платіжне доручення, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи на той факт, що і письмові докази, що додані позивачем до позову на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. зокрема, договір про надання правової допомоги, прайс-лист, заявка на надання юридичної допомоги та витяг з акту про надання правничої допомоги не містять жодної інформації про факт оплати позивачем правничої допомоги, відповідного її розміру та періоду часу, коли така оплата мала місце. Означена обставина унеможливлює суд з процесуальної точки зору зробити висновок, що позивачем дійсно понесено витрати у розмірі 13 000 грн. за надану йому правничу допомогу. Крім того, матеріали справи також не містять заяви чи клопотання про те, що докази витрат на правничу допомогу позивачем будуть надані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи суду доказів.

Outcome: partial