Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

11\~лютого 2025\~року до\~Суворовського районного\~суду м.Одеси\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одеська універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору міни нерухомого майна № 99-0326 від 20 листопада 1999 року, посвідченого Одеською універсальною біржею «Вітязь», квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, дійсним та визначення часток позивача та його батьків [PERSON] та [PERSON] , які померли, у праві спільної власності на набуту квартиру [ADDRESS] рівними по 1/3 частині. В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що сторони правочину виконали всі істотні умови договору міни, договір зареєстрували на Одеській універсальній біржі «Вітязь», що відповідало на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право власності на придбану квартиру у ОМБТІ та РОН без визначення часток кожного із власників. Батьки позивача померли, після смерті яких відкрилася спадщина, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , проте прийняти її позивач не може через відсутність нотаріального посвідчення договору міни нерухомого майна, що не відповідає діючому законодавству України, а також не визначення часток кожного із співвласників у праві спільній власності, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 05 березня 2025 року після отримання інформації щодо відомого зареєстрованого місця проживання відповідача відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України. Сторони у\~засідання 08\~квітня 2025\~р не\~з`явилися,\~про час\~і місце\~слухання справи\~повідомлялися належним\~чином. В матеріалах справи є заява представниці позивача адвокатки Боровик А.О. про підтримання заявлених вимог, слухання справи у відсутності сторони позивача та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо їх повідомлення про дату, місце та час судового засідання шляхом направлення судових повісток за відомою зареєстрованою адресою місця проживання (місцезнаходження), які повернулися до суду із довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на сайті Судової влади, у зв`язку з чим вони вважаються такими, що повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. \~ \~ \~ \~За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході\~розгляду справи\~було\~встановлено,\~що\~20\~листопада 1999\~року\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] з\~однієї сторони\~та [PERSON] \~з іншої\~сторони уклали\~договір міни\~нерухомого майна,\~за яким\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~передали [PERSON] \~квартиру [ADDRESS] , та прийняли від [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат, загальною площею 63,5 кв.м, житловою - 38,7 кв.м. Договір міни нерухомого майна сторони зареєстрували на Одеській універсальній біржі «Вітязь», реєстраційний № 99-0326, але нотаріально його не посвідчили. 01 грудня 1999 року на підставі даного договору за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на набутий об`єкт нерухомості в ОМБТІ та РОН під № 8 у реєстровій книзі 346 пр. на сторінці 68. З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору міни № 99-0326 від 20 листопада 1999 року\~ квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 241 ЦК України, в редакції, яка діяла на той час. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] його мати [PERSON] . Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із квартири [ADDRESS] , набутої на підставі договору міни нерухомого майна. Згідно\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вказаний договір міни був вчинений 20 листопада 1999 року, тобто під час дії\~ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював відносини міни майна. Відповідно до\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому\~Законі України "Про товарну біржу"\~не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених\~ст. 15 цього закону\~до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою\~статті 47 ЦК Української РСР\~передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами\~\~і відбулось повне або часткове виконання договору. У даному випадку право власності у покупців виникло на підставі договору міни, який проведено як біржову операцію між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої. Реєстрація на біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору міни, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству.\~Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб"\~\~передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору міни № 99-0326 від 20 листопада 1999 року, оформленого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», дійсним. Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 8 права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупців на квартиру [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм\~ Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору міни дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч.1 ст.115 ЦК Української РСР, який діяв на час виниклих правовідносин, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Так, зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час реєстрації права власності у ОМБТІ та РОН за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на придбаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни від 20 листопада 1999 року розмір часток кожного із співвласника у праві спільної власності визначений не був. Аналізуючи вказані норми та умови договору, суд вважає, що розмір часток кожного із співвласників квартири [ADDRESS] є рівними, та становлять по 1/3 частині, тому вимоги позивача у цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved