Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

02.12.2024 року до Київського районного суду міста Одеси в електронній формі через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №254926 від 30.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Миколайовичем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у лютому 2022 року йому стало відомо, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича перебуває виконавчий напис №254926, виданий 30.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з нього [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №7373322, укладеним 22.12.2018 року із ТзОВ «Мілоан», правонаступником якого, за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №26-МЛ від 15.03.2019р. є ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в загальній сумі 9135,00 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису повинен здійснити перевірку безспірності заборгованості перед стягувачем. Окрім цього, вказує, що приватний нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на підставі договору, що встановлює основне зобов`язання (кредитний договір), який не посвідчений нотаріально. Враховуючи вищевикладене позивач вважає наявними підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого 30 червня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за №254926 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем таким, що не підлягає виконанню. Також позивач зазначає, що виконавчий напис винесено відносно особи на прізвище [PERSON] , яким він є, а прізвище було змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] , про що 08.08.2019 року Подільським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області складено відповідний актовий запис №16. Додатково позивачем вказується, що він вжне звертався до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа №465/4108/22), під час розгляду якої йому стало відомо, що 01.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року, відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором №7373322 від 22.12.2018 року укладеним з [PERSON] перейшли до ТОВ «КОМПАНІ ФІНАНС». Також, 01.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір №01/07 надалі Договір про відступлення права вимоги) відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором No7373322 від 22.12.2018 року укладеним з [PERSON] , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ перейшли до [PERSON] . За наслідком чого, приймаючи що право вимоги за кредитним договором укладеним з ним та на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис, набув [PERSON] , позивач звертається до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л. В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.12.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. 06.12.2024 року позивачем надано до суду заяву на усунення недоліків поданого позову. Оглянувши подані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали судді від 03.12.2024 року, а позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України. Справа підсудна Київському районному суду міста Одеси. За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2024 року, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час та місце підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, а також визначено третім особа строк на надання письмових пояснень. 10.01.2025 року позивачем надано до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. 26.02.2025 року судом ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. До судового засідання призначеного на 02.04.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, відповідачі та треті особи про причини неявки суд не повідомили. Від позивача по справі наявна в матеріалах справи заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Щодо сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду спар вир суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Приймаючи наявний зареєстрований електронний кабінет у відповідача по справі в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, в електронній формі шляхом надіслання документів до електронного кабінету відповідача, які доставлені вчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документу. Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак,\~у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України судом не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 02.04.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №254926 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №7373322, укладеним 22.12.2018 року із ТзОВ «МІЛОАН», правонаступником якого за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №26-МЛ від 15.03.2019р. є ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в загальній сумі 9135,00 грн. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , [PERSON] , змінив прізвище на [PERSON] , про що 08.08.2019 року Подільським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області складено відповідний запис №16. На підставі вищевикладеного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича від 22.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68747234 про примусове виконання виконавчого напису №254926, вчиненого 30.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] , на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в загальній сумі 9135,00 грн. 01.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року відповідно до якого всі права та обов`язки за кредитним договором №7373322 від 22.12.2018 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс» [PERSON] будучи незгодним з вказаним виконавчим написом звернувся до Франківського районного суду міста Львова з відповідним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа №465/4108/22). За наслідком розгляду вказаної справи, 28.12.2023\~року\~ Франківським районним судом міста Львова ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича за реєстровим номером №254926. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» на користь держави 1073 гривні 60 коп. судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс» на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 коп. В подальшому до Франківського районного суду м. Львова звернувся [PERSON] з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року повернуто заявнику. Ухвала суду мотивована тим, що у заявника відсутня\~процесуальна дієздатність для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення у справі. Будучи не з годним з вказаними судовими рішеннями, [PERSON] оскаржив рішення суду по справі №465/4108/22, подавши в лютому 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі у справі,\~котра підписана представником\~Федяєвим Сергієм Володимировичем, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, інтереси та обов`язки, котра підписана представником\~Федяєвим Сергієм Володимировичем, в якій просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року. За наслідком розгляду вказаної апеляційної скарги, Львівським апеляційним судом 07.11.2024 року ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] , яка підписана представником [PERSON] , задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. Вказана постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках про пред`явлення вимог позивачем до неналежного відповідача, приймаючи неспростовану правомірність набуття [PERSON] права вимоги до позивача за кредитним договором №7373322 від 22.12.2018 року, а його незалучення як стягувача у відкритому виконавчому провадженні, не свідчить про відсутність підстав для матеріального правонаступництва в межах судової справи. Так судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 липня 2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги № 01/07, з додатку № 1 до якого вбачається, що до реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО під номером 87 включений [PERSON] . За наслідком чого судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] набув прав стягувача згідно виконавчого напису\~№254926 від 30 червня 2021 року до моменту відкриття провадження у справі судом першої інстанції на підставі правочину, правомірність якого позивачем не спростована. Відтак, саме він має бути належним відповідачем у даній справі. Постанова Львівського апеляційного суду 07.11.2024 року по справі №465/4108/22 набрала законної сили 07.11.2024 року, якою встановлено усі вищезазначені судом обставини. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Частиною 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. У відповідності до ч.3 статті 6 вказаного Закону, суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Приймаючи вказані положення, у відповідності до положень ч.7 статті 81 ЦПК України, судом було здійснено перевірку та встановлено наявність оприлюднення текстів вказаних судових рішень ухвалених по справі №465/4108/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень та відповідність наданих позивачем копій судових рішень. Відповідно до ч.4, 5\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положень статті 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню вищезазначені обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 07.11.2024 року по справі №465/4108/22, яка набрала законної сили 07.11.2024 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Вказані висновки щодо набуття [PERSON] права вимоги за кредитним договором №7373322 від 22.12.2018 року укладеним з [PERSON] , на підставі якого в свою чергу було вчинено спірний виконавчий напис від 30.06.2021 року за №254926, підтверджуються наданими позивачем до позову: договором про відступлення права вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», з урахуванням Реєстру боржників, за яким усі права та обов`язки у тому числі за кредитним договором №7373322 від 22.12.2018 року укладеним з [PERSON] перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс»; договором відступлення права вимоги № 01/07 від 01.07.2022 року укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та [PERSON] .. Судом враховується, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження оспорювання, визнання недійсним, у тому числі частково, або фіктивним договору про відступлення права вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року та договору відступлення права вимоги № 01/07 від 01.07.2022 року, а відтак останні є чинними та такими, що породжують права та обов`язки. Приймаючи висновки Львівського апеляційного суду викладені у постанові від 07.11.2024 року по справі №465/4108/22, а також враховуючи правомірність та оспорюваність договору про відступлення права вимоги №РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року договору відступлення права вимоги № 01/07 від 01.07.2022 року, суд вважає встановленим що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7373322 від 22.12.2018 року, на підставі якого в свою чергу було вчинено спірний виконавчий напис від 30.06.2021 року за №254926, перейшло до [PERSON] . Щодо вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за №254926, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», право вимоги якого перейшло до [PERSON] , заборгованість у загальному розмірі 9135,00 гривень, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються ЗУ «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 (в редакціях на момент вчинення виконавчого напису). Як вже судом встановлено, оспорюваний виконавчий напис вчинено 30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №254926, на підставі кредитного договору №7373322 від 22.12.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», право вимоги якого в подальшому перейшло до [PERSON] . Відповідно до\~статті 18 ЦК України,\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»,\~порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови\~вчинення виконавчих\~написів,\~відповідно до\~якої нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11\~такого змісту: « 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений 30 червня 2021 року за №254926, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». З наданих позивачем доказів та висловлених доводів, у тому числі з даних що містяться у оспорюваному виконавчому написі, вбачається, що укладений кредитний договір №7373322 від 22.12.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», право вимоги якого в подальшому перейшло до [PERSON] , не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження підстав для видачі виконавчого напису. Одночасно судом враховується, що у відповідності до листа Міністерства юстиції України від 18.01.2022 року за №5774/ПІ-С-121/37.5, наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 № 4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 № 4 на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 за № 7921 на ім`я [PERSON] , анульовано. За інформацією, наданою Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) (далі міжрегіональне управління), відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 30-1 Закону на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом міжрегіонального управління від 31.12.2021 № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса [PERSON] припинена з 31.12.2021. Вищезазначеним наказом міжрегіонального управління відповідно до статті 30-1 Закону приватного нотаріуса Остапенка Є.М. зобов`язано протягом місяця передати документи нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Київського міського державного нотаріального архіву. Також судом враховується, що відповідачем під час розгляду справи не надано належних документів на підтвердження того, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі поданих відповідних належних документів, у тому числі на підставі нотаріально посвідченого договору, на підставі якого у [PERSON] виникла стягнута заборгованість, як і не надходило доказів на спростування викладених позивачем доводів в обґрунтування позову. Відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого\~ст. 12 ЦПК України, факту його, як правонаступника попереднього стягувача, правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність\~кожного\~доказу окремо,\~а\~також\~достатність і\~взаємний\~зв`язок\~доказів у\~їх\~сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Також судом враховується, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Вказана позиція викладена та застосована, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). Таким чином, приймаючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що спірний виконавчий напис, вчинений 30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за №254926, було вчинено на підставі не нотаріального посвідченого кредитного договору, а відтак із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст. 87\~Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача до [PERSON] , як належного відповідача по справі, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.1,\~2,\~6\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у\~разі\~задоволення позову\~-\~на\~відповідача; 2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи положення статті 141 ЦПК України, задоволення позову в повному обсязі, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. за даним пред`явленим позовом, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору в сумі 1211,20 грн. Також позивачем у позові заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, однак зазначено про надання відповідних доказів на їх понесення в порядку передбаченому ч.8 статті 141 ЦПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за наслідком чого судом питання з їх розподілу під ухвалення рішення суду не вирішується. На підставі вищевикладена

Outcome: approved