Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

05.12.2024 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 28.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200095630 щодо кредитування, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 20200,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 05.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 48247,5 грн, з яких: 15655,7 грн заборгованість за кредитом; 32591,8 грн заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 200095630 від 28.08.2014 становить 48247,5 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 4 345,85 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 21 463,16 грн. Разом заборгованість становить - 74 056,51 грн. Щодо строків позовної давності. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.267. ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Враховуючи вищевикладене вважає, що строки позовної давності пропущені з поважних причин. Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Також, враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому, позивач просить поновити строк позовної давності для подання даного позову та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200095630 від 28.08.2014 року у розмірі 74 056,51 грн., з яких 21 463,16 грн. - інфляційне збільшення, 4 345,85 грн. - штрафні санкції, 48 247,50 - сума боргу та стягнути витрати по сплаті судового збору. 15.01.2025 після усунення позивачем недоліків позову, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 19.02.2025 представник відповідача, адвокат Турченко Віта Володимирівна, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що ознайомившись зі змістом позовної заяви вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно договору кредитування (заява оферта № 200095630) укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] від 28.08.2014, остання отримала від ПАТ «Банк Михайлівський» кредитні кошти у сумі 1000,00 грн, та зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлені в Кредитному договорі строк (термін кредиту становив згідно договору 12 місяців) та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Згідно довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, що є додатком до кредитного договору, а саме згідно розділу 3 ( загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту « Прибуткова картка + Кредитка ( неіменна)- строк кредиту становить 12 місяців, тобто до 28.08.2015.20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7-БМ від 20.07.2020, укладеними за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальником ПАТ» Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Однак, [PERSON] не визнає позовні вимоги, викладені у позовній заяві ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС», оскільки взяті на себе зобов`язання за кредитним договором вона виконала у 2015 році, але у зв`язку з тим, що 23.06.2016 згідно із рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим вказаний банк припинив свою діяльність та його в подальшому було ліквідовано, вона (відповідачка) не змогла отримати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором. Будь-яких претензій від ПАТ «Банку Михайлівський» з приводу наявності заборгованості їй (відповідачці) не надходило. Крім цього, вона (відповідачка) вважає, що до позовної заяви не додано доказів переходу до позивача прав вимоги за укладеним відповідно до угоди № 200095630 від 28.08.2014 кредитним договором. Відповідно до розрахунків позивача загальна заборгованість відповідача по наданому кредиту станом на день звернення до суду з позовом 05.12.2024 становить 74056, 51 грн, яка складається з: 48247,50 грн основна сума заборгованості, 4345,85 грн сума збитків з урахуванням 3% річних, 21463, 16 грн сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. При цьому розрахунок складений за період з 05.02.2021 до 05.02.2024. Водночас, будь-які інші відомості щодо заборгованості, розрахунки, та виписки з рахунків за попередні періоди в матеріалах позовної заяви відсутні. Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі №6-11 бцс 13 та № 6-120цс 13, суд аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Право вимоги у банку на пред`явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачем чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу. Однак, позивачем не надано суду виписки по рахунку для погашення заборгованості, а також інших доказів, з яких можна було б встановити коли саме і в якому розмірі відповідач здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду з даним позовом 05 грудня 2024 року, тобто більш ніж через 9 років після спливу визначеного договором строку кредитування (28.08.2015). Порушуючи питання, щодо поновлення строків позовної давності, позивач не зазначив поважність причин пропущення позовної давності, не надав суду доказів про те, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін. Посилання позивача на наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, як на об`єктивну причину, внаслідок якої позивач був позбавлений можливості звернутися до суду в межах визначених законодавством строків давності не заслуговують на увагу, оскільки судовий спір тривав протягом 2020-2021 років, а строки позовної давності сплили ще 2018 року. Так само не заслуговують на увагу посилання позивача про продовження строків позовної давності під час введення карантину на території України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, та посилання на те, що продовження режиму воєнного стану в Україні є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом, оскільки як вказувалося вище строки позовної давності сплили 28.08.2018, тобто до початку дії карантину та до початку введення воєнного стану на території України. Тому, просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а саме щодо поновлення строку позовної давності для подання позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 200095630 від 28.08.2014\~ та щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 74 056,51 грн та витрат по сплаті судового збору, застосувати строки позовної давності за даними позовними вимогами. Представник позивача, за довіреністю у справі - Завадська Оксана Вікторівна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 09.04.2025 подала до суду письмову заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника товариства, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача, адвокат Турченко Віта Володимирівна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 09.04.2025 подала до суду письмову заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 28.08.2014 відповідачка - [PERSON] заповнила та підписала анкету №625544, у якій зазначила свої\~ персональні дані (а.с. 13, 14-17). 28.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200095630 (а.с. 12), шляхом підписання заяви-оферти, відповідно до якої відповідач виявив бажання відкрити рахунок в банку з використанням електронного платіжного засобу, отримати платіжну картку, встановити ліміт та відповідачці було відкрито рахунок № [NUMBER] , остання отримала від банку платіжну картку MCWorld №5244-8701-2148-9166, кредит на споживчі потреби, шляхом встановлення кредитного ліміту до 50000,00 грн, який за рішенням банку може бути змінений, в рамках продукту «Прибуткова картка «Кредитка (не іменна)» зі сплатою відсотків 58,8% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу складає 3% від фактично використаного кредиту в розрахунковому періоді суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим ніж 50,00 грн, з пільговим періодом 90 днів, що також підтверджується довідкою про умови користування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка «Кредитка (не іменна)» (а.с. 18, 22). Сторонами також були підписаний договір добровільного страхування життя від 28.08.2014 та тарифи по продукту «Прибуткова картка + Кредитка» (а.с. 19-20, 21). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Отже, встановлено, що вказаний договір №200095630 від 28.08.2014 підписаний сторонами, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 28.08.2014 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за результатами відкритих торгів (аукціону) за лот № GL16N618071, оформлених протоколом від 15.06.2020 (а.с. 23-26), відповідно до за цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами. Згідно платіжного доручення №25 від 09.07.2020 (а.с. 28), ТОВ «Діджи Фінанс» оплатило ціну лоту № GL16N618071, згідно протоколу аукціону від 15.06.2020 в розмірі 5307308,39 грн. Згідно витягу з додатку №1 до Договору №7БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 (а.с. 27), ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки - [PERSON] за кредитним договором №200095630 від 28.08.2014. Вказане підтверджується також постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 29-52). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, відступлення права грошової вимоги до відповідачки та набуття такого права ТОВ «Діджи Фінанс» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Представник відповідачки, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що заявлена позивачем сума стягнення боргу є необґрунтованою та не відповідає дійсності, адже надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір, адже, будь-які відомості щодо заборгованості, а саме розрахунки та виписки з рахунків в матеріалах позовної заяви відсутні. Суд враховує дане твердження представника відповідачки виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц. Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Позивач, на підтвердження заборгованості та її розміру додав до позову: заяву (оферту) №200095630 від 28.08.2014, анкету №625544 від 28.08.2014, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка «Кредитка (не іменна)» від 28.08.2014, договір\~ добровільного страхування життя від 28.08.2014, тарифи по продукту «Прибуткова картка + Кредитка», договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витяг з додатку № 1 до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020. Разом з тим, позивачем не надано виписки з карткового рахунку відповідачки та\~ розрахунку заборгованості за вказаним договором. Водночас, єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є витяг з додатку №1 до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, у якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №200095630 від 28.08.2014, зі строком закінчення кредитного договору 20.05.2017, сума заборгованості за тілом кредиту становить 15655,70 грн, заборгованість за доходами 32591,80 грн, загальний розмір заборгованості 48247,50 грн (а.с. 27). Однак, вказаний витяг з додатку №1 до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості відповідачки, оскільки без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримала відповідачка в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, яка частина тіла кредиту та відсотків не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідачки заборгованості за кредитним договором №200095630 від 28.08.2014 у розмірі 48247,50 грн, зокрема, і заборгованості у загальному розмірі 74056,51 грн, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на суму заборгованості 48247,50 грн за період з 05.02.2021 по 05.02.2024. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України ). Відповідно до норми ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Таким чином,\~ суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, однак, у даному випадку, суд відмовляє у задоволенні даного позову з підстави його необґрунтованості. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed