Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 23.12.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод та визначення способів участі батька у вихованні малолітньої доньки, яким просить: 1) Зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вальному спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] , а за два дні до дня зустрічі з донькою, надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це [PERSON] особисто, на наступний день з дня настання таких обставин. 2) Визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 26.03.2012 серія [NUMBER] , особисте спілкування: -побачення три рази на тиждень: з п`ятниці з 17:00 по неділю до 21:00; -спільний відпочинок: літні/зимові канікули дитина проводить з батьком; -необмежене спілкування з донькою [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -у разі якщо святкові дні припадають на день побачення [PERSON] з донькою або цей день передує дню побаченню або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; -в день побачення [PERSON] з донькою, він має право забирати доньку з дому/школи особисто. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у період з 2011 року по березень 2020 року він перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] , з якою вони проживали за адресою: [ADDRESS] [INFO] у них народилась спільна донька [PERSON] . Проте, спільне життя між ними не заладилось, а тому вони вирішили у 2020 році припинити цивільний шлюб і стали проживати окремо один від одного, за різними адресами місця проживання. Сторони між собою досягли домовленості, що дитина певний час буде проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , за умови задоволення її матеріальних потреб, і не обмеження відповідача у спілкуванні з донькою. Позивач дуже любить свою доньку, як і вона його, та виявляє більшу схильність до нього, а не до матері. Він приймає активну участь в житті свої дитини, вона забезпечена усім необхідним для розвитку. Згідно наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року у справі № 523/1135/21 з нього на користь [PERSON] стягують аліменти на утримання доньки у розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2021 до досягнення дитиною повноліття [INFO] . Позивач постійно сплачує аліменти на утримання доньки. Фактично з моменту окремого проживання, між позивачем та відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди зі сторони [PERSON] та осіб, які проживають разом із донькою, стосовно неможливості його нормального спілкування з нею. Всі наміри врегулювати спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів між позивачем та відповідачем. Позивач весь час намагається налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у її вихованні, розвитку, разом із тим відповідачка вимагає щоб побачення з донькою відбувалися лише за її участі. Конфлікти між сторонами вкрай важко та негативно впливають на розвиток дитини, її характер, поведінку, тощо. Один раз відповідачка вивезла дитину за межі країни, не попередивши батька, чим порушила як його права, так і права дитини. 09.12.2024 року відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення, якими позов не визнала. Зазначила, що вона з позивачем ніколи не перебувала у цивільному шлюбі. Позивач являється батьком її дитини [PERSON] , разом із тим спільно вони ніколи не проживали. У позові позивач зазначає, що були домовленості про те, що дитина буде проживати разом із нею за адресою: [ADDRESS] , разом із тим така адреса відповідачці невідома. Вона з донькою проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Жодного разу батько дитини [PERSON] не приїжджав до доньки, та не надав жодного доказу тому, що вона [PERSON] не дозволяла йому бачитися з донькою, створювала перешкоди. Позивач, на момент його звернення до суду із позовом, мав заборгованість по аліментам. Станом на жовтень 2022 року заборгованість складала 69690,50 грн., оскільки він не сплачував аліменти з січня 2021 року по жовтень 2022 року. Позивач є біологічним батьком доньки, однак він жодного разу не цікавився життям доньки. Ці обставини підтверджуються характеристиками та довідками з навчального закладу, який відвідує їх донька. Батько жодного разу не цікавився і не займався здоров`ям дитини. Жодного разу не сплачував за навчання та розвиток дитини, яка навчається англійської мови. Донькою все життя займалась лише [PERSON] , також позивач не з`явився на комісію органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, не надав жодних документів. З моменту народження дитини та до цього часу саме відповідачка займається розвитком, здоров`ям, морально підтримує та матеріально забезпечує доньку. Батько не цікавився здоров`ям дитини, не знає вихователів в дитячому садку, тому що ніколи та не був, так само не знає вчителів школи , не знає друзів доньки, які в неї хобі, чим цікавиться донька, які в неї інтереси. За майже три роки війни батько не поцікавився безпекою дитини та її потребами. На початку війни намагався забрати у відповідачки авто, мотивуючи тим, що йому треба виїхати на західну Україну, для власної безпеки. Донька не знає, що таке увага батька, ні на свята, ні в звичайні дні. Раніше, ще до кінця війни, [PERSON] обіцяв приїхати та донька завжди його чекала, але жодного разу він так і не приїхав, не дотримав своїх обіцянок, донька в ці моменти плакала та розчарувалася. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод та визначення способів участі батька у вихованні малолітньої доньки - передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О. від 19 травня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року витребувано з Служби у справах дітей ОМР та органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, інформацію, стосовно того на якій стадії перебуває підготовка Висновку комісії з питань захисту прав дитини, щодо участі [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача - адвокат Мазуренко Л.І., з`явившись до судового засідання, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що позивач давно бачив свою доньку, він не може з нею зв`язатися, він телефонував доньці, однак телефон вимкнутий. Аліменти він повністю сплачує. Проживає позивач у місті Києві, однак на зустрічі з донькою, після визначення графіку зустрічей судом, він буде приїжджати до м. Одеси. Відповідач [PERSON] з`явившись до судового засідання, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що у позивача не було навіть намагань побачити дитину, поспілкуватися, ніяких перешкод вона йому ніколи у спілкуванні з дитиною не чинила. Позивач вводить суд в оману. До 2 класу, саме відповідач просила позивача, щоб він спілкувався з донькою, вона хотіла щоб у дитини був батько. Позивач ніколи не цікавився тим, де навчається дитина, як навчається, які гуртки відвідує. Між позивачем та відповідачем фактичних шлюбних відносин не було. Був спільний бізнес, ділили між собою дохід від бізнесу. Аліменти були стягнуті з позивача у судовому порядку, він не допомагав утримувати дитину. Була заборгованість по аліментам, розмір якої позивач занизив. У 2022 році, після початку війни, позивач просив щоб відповідачка написала відмову від дитини, з метою звільнення його від військової служби. Фінансово позивач їй не допомагав утримувати дитину. Позивач бачив дитину останній раз тоді, коли вона була у другому класі. Відповідачка давала номер телефону доньки, і вони спілкувалися. Позивач та донька припинили спілкування по телефону, тому що він довів її до сліз, дитина плакала, позивач почав говорити дитині, що її мати брехуха, висловлював на адресу її матері образи, при чому невідомо чому він ці образи виражав саме доньці, за обставин того що взаємовідносини між батьками повинні були залишитися на їх рівні, без втягування в конфлікт дитини, що зробив саме позивач. У 2022 році відповідачка просила позивача надати дозвіл на виїзд з дитиною за межі країни, оскільки були сильні обстріли міста. Позивач надав такий дозвіл, за нього відповідачка сплатила позивачу 500 доларів США, а потім позивач написав заяву, що відповідачка вкрала дитину, з метою маніпуляції. З позивачем, до судових засідань, відповідачка часто спілкувалася, він телефонував, однак жодного разу він не просив передати слухавку телефону дитині. Позивач не запитував, де навчається дитина. З 2020 року відповідачка не змінювала місце свого проживання, однак позивач жодного разу до цієї квартири не приходив, хоча він там був зареєстрований. Наразі, відповідачка має побоювання як за дитину, так і за себе, тому не бажає, що позивач спілкувався з донькою. Відповідачці постійно телефонують невідомі люди, з яким позивач [PERSON] не розрахувався, шукають йому, вимагають повернення грошей. Дитина по буднім дням цілий день зайнята, навчання проходить як очно, так і онлайн, до 17 годині. Додатково, в суботу дитина займається англійською мовою, з 10 до 14 години. В понеділок, п`ятницю та суботу дитина відвідує спортзал, заняття з тренером. У неї єдиний вихідний день - неділя. Графік зустрічей, визначений у позові, не можна затверджувати у судовому порядку, оскільки крім занятості дитини, позивач не зможе забезпечити дитину, на таку малу зарплату, яку він отримує. Позивач говорить погані слова дитині, щодо її матері, тому дитина не має бажання з ним спілкуватися. З цього приводу відповідачка вже робила неодноразово позивачу зауваження, однак він сміється, а його слова дуже впливають на психіку дитини. Відповідачка намагалася сприяти тому, щоб позивач спілкувався з дитиною, домовлялася з ним про зустрічі його та дитини. Він один раз приїхав, дитина після зустрічі прийшла вся засмучена, сказала що батько увесь час розмовляв з кимось по телефону, та не звертав на неї увагу. Після цього, позивач жодного разу для зустрічі з дитиною не приїжджав. Останній раз він приїжджав у 2020 році. Жодного разу зі школи він не забирав дитину. Донька спілкується зі старшим сином позивача, не спілкується з середнім сином, маленьку сестру бачила один раз. До судових спорів, вони інколи спільно святкували свята - до 2020 року, працювали разом та спілкувалися, позивач привозив свого середнього сина, донька спілкувалася з ним. У 2023 році молодша донька позивача [PERSON] написала їх дитині [PERSON] , запропонувала спілкуватися, відповідачка не була проти. Потім відповідачка побачила переписку, зрозуміла що через дитину задають питання, та намагаються з`ясувати інформацію. Діти домовилися зустрітися у суботу, однак [PERSON] так і не прийшла на зустріч. На день народження дитини - у березні 2025 року, позивач дитину так і не привітав, незрозуміло як він за такої його байдужої поведінки буде налагоджувати зв`язок з дитиною. Позивач своїми діями довів до того, що дитина не бажає з ним спілкуватися, він в грубій формі розмовляв з дитиною. Відповідачка при ухваленні рішення просила врахувати думку дитини, та Висновок органу опіки та піклування. До початку війни і протягом відповідачка не змінювала місце свого проживання, тому доводи позивача щодо того, що він не знає дитина, не відповідають дійсності, він вводить суд в оману. Також, так і не зрозуміло де проживає позивач, в [ADDRESS] огляд місця проживання не проводився. Позивач не надав доказів фінансової забезпеченості, та що він зможе утримувати дитину протягом трьох днів, щотижня, які він просить у позові, для зустрічей. Позивач намагався безпідставно позбавити її батьківських прав, з метою маніпуляції. Позивач батько дитини, біологічний, коли дитина буде повнолітня, вона визначить, як їй спілкуватися з батьком. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, листом просив розглядати справу у його відсутність, і прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. На виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні було заслухано пояснення та думку малолітньої дитини [PERSON] , яка повідомила наступне. Їй 12 років, вона навчається у 7 класі, проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вона знає, як свого біологічного батька, передостанній раз вона його бачила тоді, коли їй було 8 -9 років, останній раз - бачила біля суду, перед попереднім судовим засіданням, він заліз без дозволу в машину, в якій вона знаходилась, почав задавати питання, вона злякалася, звинувачував в усьому її мати. Раніше він лише телефонував, та вітав її з днем народження, також говорив що її мати погана, що вона бреше, після цього у неї сталася істерика, мати її заспокоювала. Дитина погано відноситься до біологічного батька, оскільки він не проводив з нею час, постійно говорив що її мати погана, він говорив їй неправду, обіцяв приїжджати, однак обіцянки не виконував. Батько ніколи з ними не проживав, інколи приїжджав. До її 6 років, [PERSON] періодично приїжджав, а потім було втрачено спілкування. Батько не дарував їй подарунків, не давав гроші. Дитина не бачить сенсу у спілкуванні, оскільки [PERSON] став для неї не рідним. У неї є страх, вона боїться, що батько її вдарить. Він один раз вдарив її, схватив за шкірку, та поставив в кут, грубо з нею розмовляв. Дитина займається англійською мовою в понеділок та суботу, протягом будніх днів зайнята на заняттях в школі. В дитинстві вона малювала, та віддавала малюнки матері, наразі не малює. Батько не говорив їй, що любить, не називав її серденько. Дитина не сумує за батьком. Дитина не хотіла би бачити батька, та спілкуватися із ним, це її особиста думка, мати ніколи не заважала спілкуванню, завжди хотіла би щоб вони спілкувалися, просила батька їй писати, останній час він їй взагалі не писав. Дитина також не дзвонила батьку самостійно, думає що він би не відповів. Дитина спілкується зі своїм братом по батькові [PERSON] , знає що є [PERSON] , бачила його в дитинстві. [PERSON] вона не знає особисто. У дитини не має довіри до батька. Фіксування судового засідання під час розгляду справи по суті здійснювалось технічним записом, згідно ч.1 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову [PERSON] , з наступних підстав. Судом установлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] . Малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] навчається в Одеському ліцеї №92 з 2018 року, є ученицею 7 класу. Позивач [PERSON] проживає в м. Києві, за наявною в матеріалах справи інформацією, станом на 16.02.2024 року, за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] ставить у позові питання щодо усунення перешкод у його спілкуванні з донькою, та визначення його способів участі у спілкуванні з донькою. Судом досліджувались під-час розгляду справи наступні докази, зокрема матеріали справи містять: - позитивну характеристику ТОВ «ТЕКСІЛС» від 20.12.2022 року на [PERSON] , згідно якої він займає посаду заступника директора ТОВ «ТЕКСІЛС». Зокрема, має високі ділові якості, професійну компетентість, відповідальний, ініціативний, працездатний комунікабельний, тактовний, цілеспрямований, наполегливий, самокритичний. Відповідач [PERSON] зауважила на тому, що станом на дату ухвалення судом рішення наведене товариство змінило найменування, також змінилось керівництво; - копію договору оренди від 01.07.2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останній орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , строком на рік; - Акт обстеження умов проживання від 16.02.2024 року, затверджений Начальником Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації, відповідно до якого проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло складається з трьох кімнат, орендована квартира, умови проживання задовільні, для [PERSON] виділено окреме місце для сну та відпочинку, наявне місце для навчання, створені умови для перебування дитини. За цією адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син дружини). - копію заяви про розшук дитини від 22.11.2022 року, подану до Служби у справах дітей Одеської міської ради; копію заяви про перевірку цільового використання аліментів на дитину від 22.11.2022 року, подану до Служби у справах дітей Одеської міської ради; Згідно письмових пояснень Служби у справах дітей Одеської міської ради від 14.07.2023 року, поданих до суду, вищенаведені письмові заяви [PERSON] про розшук дитини та про здійснення інспекційної перевірки для встановлення факту цільового використання аліментів, на адресу Служби у справах дітей не надходили. - Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 11.10.2011 року по справі №2-229 відповідно до якого позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . - Заяву [PERSON] від 21.10.2020 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як співробітник дитячого садка №269 стверджує, що добре знає [PERSON] та [PERSON] . Мати приймала активну участь в дитячих заходах, була головою батьківських зборів, займалась розвитком дитини. Батька [PERSON] вона не бачила у садку жодного разу. - Заяву [PERSON] від 17.10.2020 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як співробітник дитячого садка №269 стверджує, що добре пам`ятає [PERSON] та [PERSON] . Мати приймала активну участь в дитячих заходах, була головою батьківських зборів, займалась розвитком дитини. Батька [PERSON] вона не бачила у садку два рази, оди н раз він прийшов поживитися як проходить ремонт в групі, який робили за рахунок батьківських коштів. Другий раз - на випускному святі. Розвитком дитини у неї він не цікавився. - Заяву [PERSON] від 17.01.2023 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як подруга відповідачки, стверджує, що неодноразово була вдома у [PERSON] , де вона проживає разом зі своїми дітьми, жодного разу не бачила там батька [PERSON] , а ні вдома, а ні на днях народженнях дитини. Мати забезпечувала самостійно дитині повне фінансове утримання, включаючи оплату за дитячий садок, школу, позашкільні додаткові курси, лікування, тощо. Вона ніколи не чула ні від [PERSON] , ні від [PERSON] , що батько приїжджав, дзвонив чи передавав подарунки. - Заяву [PERSON] від 17.01.2023 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як голова батьківського комітету 5-Д класу Одеського ліцею №92, стверджує, що [PERSON] протягом п`яти років, з 01.09.2018 року здійснює оплату за навчання за програмою «Інтеллект України» та організацію навчального процесу своєчасно, за 2018 - 2023 року нею сплачено 12 600 грн. Протягом п`яти років ні в початкових класах, ні після занять, ні на батьківських зборах, батька [PERSON] не бачила. - Заяву [PERSON] від 18.01.2023 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як голова батьківського комітету 5-Д класу Одеського ліцею №92, стверджує, що [PERSON] протягом п`яти років, з 01.09.2018 року приймає активну участь в усіх розвивальних та розважальних заходах. Батька [PERSON] ні на позашкільних заходах, ні в початкових класах, ні після занять, ні на батьківських заборах, вона не бачила. - Заяву [PERSON] від 04.09.2020 року, нотаріально посвідчену, відповідно до якої заявник як співробітник ТОВ «НОВІКОМ ІННОВЕЙШЕН» стверджує, що знайома і з [PERSON] , і з [PERSON] , працювала на їх підприємстві, також проживала п`ять місяців в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Про те, що між [PERSON] та [PERSON] є відносини не лише робочі, а і особисті, вона не знала, вдома його жодного разу не бачила, разом вони не проживали. - Довідки ОСББ «САМЕ ТО» від 07.11.2022 року, та від 13.02.2024 року, відповідно до яких [PERSON] з 2020 року проживає та сплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , проживає разом із донькою [PERSON] . - Акт ОСББ «ЗОЛОТІ ДУБКИ» від 08.09.2020 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] з 27.08.2018 по 24.04.2020. - Довідку ОСББ «Ленінський», в підтвердження проживання [PERSON] , [PERSON] (син), [PERSON] (донька) в період з 15 серпня 2015 року по 27 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS] . - Лист Одеського ліцею №92 Одеської міської ради від 16.01.2023 року за №21 відповідно до якого [PERSON] навчається в Одеському ліцеї №92 з 2018 року, є ученицею 5 - Д класу. - Характеристику класного керівника Одеського ліцея №92 від 16.01.2023 року №21 та від 27.02.2024 №01-17/185 на [PERSON] , яка позитивна характеризується за місцем навчання. Брала активну участь у Міжнародних та Всеукраїнських конкурсах «Кенгуру», «Олімпіс», «Патріот», «Гринвіч», за що нагороджена дипломами та сертифікатами. Мати відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться та контролює успішність навчання. Батько батьківські збори не відвідував. Будь-яку інформацію про батька мати не надавала. - Лист в.о. директора Одеського навчального закладу «ЯСЛА - САДОК» №269 Одеської міської ради Одеської області від 15.09.2020 року, відповідно до якого [PERSON] у період з 2014 по 2018 роки дійсно відвідувала Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла - садок» №269 Одеської міської ради. - Характеристику в.о. директора Одеського навчального закладу «ЯСЛА - САДОК» №269 Одеської міської ради Одеської області від 15.09.2020 року, відповідно до якого [PERSON] зарекомендувала себе як вихована, дисциплінована, уважна та охайна дитина, завжди підтримувала дружні стосунки з іншими дітьми, весела, товариська, самостійна. За період відвідування [PERSON] закладу, мати [PERSON] постійно приймала активну участь у навчальному та виховному процесі дитини. Батько [PERSON] не приділяв належної уваги навчальному та виховному процесу дитини. - Лист КНП «Дитяча міська поліклініка №2» Одеської міської ради від 25.01.2023 №55, відповідно до якого в поліклініці перебуває на обліку [PERSON] . Декларацію укладено 17.01.2019 року з лікарем Нестеренко К.В . Дитина не перебуває на обліку з приводу хронічних захворювань. Щеплена за віком. Всі щеплення підписані матір`ю дитини. - Лист ПП «Лабораторія зору» від 22.02.2024 року відповідно до якого в лабораторії перебуває на обліку [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] з 12.07.2017 року. [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря офтальмолога, до лікаря зверталась мати дитини. - копію заяви ФОП [PERSON] від 10.03.2023 року, якою ФОП [PERSON] зазначає що з вересня 2016 року [PERSON] привела на безоплатне навчання з вивчення англійської мови свою доньку. На протязі двох років її донька відвідувала заняття, два рази на тиждень. З жовтня 2018 року форма навчання стала платною. [PERSON] сплачувала навчання самостійно, в повному обсязі. Батько [PERSON] жодного разу не приводив та не забирав доньку після занять, не цікавився досягненнями доньки. - скріншоти з телефону [PERSON] з донькою [PERSON] за період з 04.03.2022 року (день народження дитини) по [INFO] , взаємна переписка здійснюється в період з 04.03.2022 року по 23.04.2022 року. - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, ВП № [NUMBER], державний виконавець Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі, відповідно до якого станом на 07.10.2022 року заборгованість складала 69690,50 грн. - Висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2024 №01-05-8/146 вх, відповідно до якого визначено недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої доньки [PERSON] - Висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.06.2024 №01-05-3/535 вх, відповідно до якого враховуючи категоричну відмову малолітньої [PERSON] спілкуватися з батьком, визначено недоцільною участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У даній справі, предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON] про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] , а за два дні до дня зустрічі з донькою, надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це [PERSON] особисто, на наступний день з дня настання таких обставин, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] , позивач по справі [PERSON] , з моменту народження дитини, періодично спілкувався із малолітньою [PERSON] , встановити систематичність та якість такого спілкування не представилось можливим, оскільки суду не було надано конкретних доказів цьому, із прив`язкою до конкретних дат та позитивних наслідків такого спілкування. Останнє спілкування між позивачем та дитиною відбувалось в телефонному режимі у 2022 році, що підтверджується скріншотом з телефону [PERSON] з донькою [PERSON] за період з 04.03.2022 року (день народження дитини) по 22.11.2022 року, взаємна переписка здійснюється в період з 04.03.2022 року по 23.04.2022 року, після цієї дати дитина на телефонні дзвінки та смс-повідомлення позивача не відповідала. Відповідачка [PERSON] не заперечувала обставин того, що надана позивачем переписка дійсно відбувалась між позивачем та малолітньою [PERSON] . Суд констатує, що між сторонами по справі позивачем [PERSON] та [PERSON] дійсно існують складні, конфліктні відносини, які супроводжуються судовими спорами, як сімейного, так і майнового характеру. Беззаперечно, такі взаємовідносини між батьками не можуть не впливати на дитину [PERSON] . У судовому засіданні малолітня дитина [PERSON] повідомила суду, що мати [PERSON] , навпаки, намагалася створити умови для її спілкування із батьком, остаточно спілкування з батьком припинилося внаслідок того, що він розмовляючи з дитиною, не підтримував діалог з дитиною, цікавлячись її справами, а звинувачував та ображав її матір, тому малолітня [PERSON] сама припинила спілкування, та не бажає його поновлювати та продовжувати. Разом із тим, наведені обставини, у будь-якому випадку не позбавляли позивача [PERSON] обов`язку доведення суду заявлених ним позовних вимог, в частині створення відповідачем [PERSON] йому перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] . За даних обставин, матеріали справи не містять жодних доказів тому, що [PERSON] намагався спілкуватися з дитиною, займатися її вихованням, та саме відповідач [PERSON] чинила йому в цьому перешкоди. Посилання позивача на те, що відповідач вивезла дитину до іншої країни, у 2022 році, без його згоди, всупереч як його інтересам, так і інтересам дитини, не підтверджені належними та допустимим доказами. Щодо вимог позивача про надання точної інформації щодо фактичного місця проживання та навчання доньки, у разі їх зміни, то суд зазначає, що матеріали справи містять повну інформацію про місце проживання дитини та місце її навчання, в свою чергу у судовому порядку підлягає захисту саме порушене права, а не припущення позивача що можливої зміни місця проживання дитини та/або її навчання. Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України закріплено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом. Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Таким чином, у задоволенні позову в частині зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкування з донькою, а також повідомляти інформацію у випадку зміни місця проживання та навчання дитини, суд відмовляє. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON] про визначення способів участі [PERSON] у вихованні доньки, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] навчається в Одеському ліцеї №92 з 2018 року, є ученицею 7 класу. Позивач [PERSON] проживає в м. Києві, за наявною в матеріалах справи інформацією, станом на 16.02.2024 року, за адресою: [ADDRESS] . Суд зауважує на тому, що дійсно батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо виховання їх спільних дітей, однак інтереси дітей превалюють над правами їх батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не надала суду доказів на підтвердження того, що спілкування батька із донькою, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини, та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я доньки. Між тим, наявна в матеріалах справи переписка між батьком та дитиною, яка відбувалась у 2022 році, навпаки свідчить про наявність між ними, станом на 2022 рік, певної взаємності. У судовому засіданні малолітня [PERSON] заперечувала проти її спілкування з батьком, зазначала що вони стали не рідними людьми, батько ображає при розмові її мати, а не займається нею, він не приділяв їй уваги, не цікавився її життям, вона його побоюється, тому вона не бажає підтримувати з ним відносини. Суд зауважує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має обсяг прав, одним із яких беззаперечно є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Вказане право дитини при вирішенні спору, яким зачіпається її інтерес, підтверджено нормами як міжнародного, так і національного права. У той же час, суд також розуміє, що малолітня дитина є вразлива до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховує всі обставини, що могли спричинити формування саме такої думки у дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про визначення способу участі батька у вихованні дітей, з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 26.04.2023 року за результатами розгляду справи № 520/17217/13-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді справи. Думка неповнолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, з якими вона постійно проживає. Тому думка неповнолітньої дитини є важливою, але не може бути абсолютною для суду (див. постанову Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 348/1451/20, провадження № 61-6979св23). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даному випадку, думка малолітньої дитини [PERSON] беззаперечно є важливою для правильного вирішення прави, однак не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] , разом із тим враховується судом при визначенні порядку та способу участі позивача у спілкуванні з дитиною. При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Надаючи правову оцінку наявному в матеріалах справи Висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.06.2024 №01-05-3/535 вх, відповідно до якого враховуючи категоричну відмову малолітньої [PERSON] спілкуватися з батьком, визначено недоцільною участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає що наведений висновок має для суду рекомендаційний характер. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23). У даному випадку, відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України, суд не погоджується із Висновком органу опіки та піклування, оскільки він недостатньо обґрунтований, фактично ґрунтується лише на думці дитини, яка відмовилась від спілкування з батьком. Суд констатує, що за наявності неприязних та конфліктних відносин між батьками, для забезпечення встановлення психологічного контакту між батьком та донькою, як органи опіки та піклування, так і суд, як раз повинні надати допомогу учасникам справи від імені держави шляхом визначення способів участі батька у спілкуванні із донькою. Така позиція суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.02.2024 по справі № 295/12894/20, які підлягають застосуванню судом в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, заслухавши пояснення сторін, малолітньої дитини [PERSON] , дослідивши графік навчання дитини, а також наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що відповідати першочергово інтересам дитини буде наступний встановлений судом порядок способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю - [PERSON] , а саме встановлення систематичних побачень та можливість вільного з нею спілкування, наступним чином: - перша та третя субота кожного місяця з 15:00 годин до 20:00 годин, у місці визначеному за погодженням сторін; - друга та четверта неділя кожного місяця з 10:00 годин до 15:00 годин, у місці визначеному за погодженням сторін; - спільний відпочинок з батьком в період літніх канікул - протягом трьох тижнів, та зимових канікул - протягом чотирьох днів, у місці визначеному за погодженням сторін; - безперешкодного спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою, у вільний для дитини час, з урахуванням розпорядку дня дитини; - в день побачення [PERSON] з донькою [PERSON] , він має право забирати доньку з дому/школи особисто, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері. При організації побачень враховувати: розпорядок дня дитини, стан здоров`я дитини, бажання дитини, за умови забезпечення батьком дитини [PERSON] необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини. Не погоджуючись із запропонованим позивачем [PERSON] графіком побачень, суд зазначає наступне. За обставин постійного проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , з моменту її народження, та категоричної відмови малолітньої доньки взагалі спілкуватися з батьком, встановлення зустрічей батька з донькою за графіком позивача, з п`ятниці з 17:00 годин по неділю 21:00 годин (тобто дитина буде залишатися з батьком, кожного тижня, на дві доби, фактично майже у свій єдиний вільний від занять час, який дитина повинна використовувати для власного відпочинку, підготовки до наступної неділі навчання), на думку суду не буде відповідати найкращим інтересам дитини, та може нанести їй психологічну травму. Також суд враховує, що позивач [PERSON] у позові, визначаючи графік побачень з дитиною, не визначив місце таких побачень, в свою чергу матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] в м. Одеса, за місцем проживання дитини, житла, за наявними матеріалами справи позивач [PERSON] проживає в іншому місті - м. Києві. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне надати можливість сторонам по справі визначити місце побачень батька з дитиною, за погодженням. У випадку, якщо сторони не дійдуть такого погодження, то в силу ч.2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» таке місце побачень визначає державний виконавець. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про встановлення спільного відпочинку дитини з батьком, суд зазначає, що запропонований позивачем варіант спільного відпочинку дитини з батьком протягом всіх літніх/зимових канікул, порушує права та інтереси відповідача [PERSON] , яка як мати, на рівні з батьком, також має право проводити з дитиною літні та зимові канікули. Тому, суд вважає що встановлення спільного відпочинку з батьком в період літніх канікул - протягом трьох тижнів, та зимових канікул - протягом чотирьох днів, у місці визначеному за погодженням сторін, буде відповідати як найкращим інтересам дитини, так і правам обох батьків. Вирішуючи позовну вимогу про необмежене спілкування з донькою [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою, суд вважає що наведена вимога позивача підлягає задоволенню, однак із встановленням такого спілкування у вільний для дитини час, з урахуванням розпорядку дня дитини, що буде відповідати найкращим інтересам дитини. Вирішуючи позовну вимогу про встановлення у судовому порядку того, що в день побачення [PERSON] з донькою, він має право забирати доньку з дому/школи особисто, суд вважає що таке право батько підлягає захисту у судовому порядку, однак із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері, що також буде відповідати найкращим інтересам дитини. Одночасно, суд вважає що не підлягає задоволенню позовна вимога про те, що у разі якщо святкові дні припадають на день побачення [PERSON] з донькою або цей день передує дню побаченню або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком, оскільки на думку суду встановлений судом графік побачень батька з дитиною цілком відповідає як найкращим інтересам дитини, так і правам обох батьків, та він є достатнім як для налагодження відносин між батьком та дитиною, так і для забезпечення права батька на участь у спілкуванні та вихованні дитини. Також, суд вважає за необхідне встановити умови організації встановленого судом графіку побачень батька з дитиною, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи категоричну не згоду дитини спілкуватися з батьком, суд вважає що при організації побачень слід враховувати: розпорядок дня дитини, оскільки він може бути змінним, стан здоров`я дитини, бажання дитини, інакше права батька дитини будуть поставлені вище найкращих інтересів дитини, внаслідок чого дитині може бути завдана психологічна травма, що є недопустимим. Суд вважає, що встановлений вище порядок та спосіб участі батька у вихованні дитини є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, звички тощо. Є очевидним і той факт, що у випадку налагодження гармонійних стосунків між батьком та малолітньою дитиною спілкування між ними не повинно обмежуватися встановленим графіком, який застосовується як знаряддя захисту права позивача з урахуванням суттєвих обставин та згаданих особливостей спору. Окрім того, у світлі розгляду даної справи, суд вважає за необхідним сторонам роз`яснити, що батьки зобов`язати піклуватися про дитину, створювати як найсприятливіші умови для її гармонійного, духовного розвитку та забезпечення психічного здоров`я, оскільки тільки при таких умовах дитина може по відношенню до себе відчувати батьківське піклування та любов. Та жодним чином є недопустимим зі сторони батьків використання дитини як засобу впливу один на одного, вирішення стосунків та конфліктів один між одним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку про необхідність визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , за встановленим судом графіком побачень, у зв`язку з чим його позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial