Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» в особі представника Вініцького М.В., який діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з опалення та гарячу воду у розмірі 90 703 гривень 58 копійок, яка утворилася за період з 01.06.2013 по 23.02.2022, також просить стягнути з відповідачів судові втрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2684 гривень 00 копійок. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в житловому будинку з єдиною централізованою системою опалення, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідачів за період з 01 червня 2013 року по 23 лютого 2022 року виникла заборгованість у розмірі 90 703 гривень 58 копійок. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 12 вересня 2023 року відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~06 листопада 2023 року, ухваленим у цивільній справі №643/9259/23, позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 червня 2013 року по 23 лютого 2022 в розмірі 90 703 гривень 58 копійок. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2684 гривні 00 копійок в рівних частках по 894 гривні 67 копійок з кожного. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 27 лютого 2025 року прийняв до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, призначив у справі судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 11 березня 2025 року на 14 годину 30 хвилин. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 11 березня 2025 року задовольнив заяву [PERSON] , подану в особі представника адвоката Іванченко А.В. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства\~«Харківські теплові\~мережі» до [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] про стягнення\~заборгованості, скасував заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2023 року за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначив судове засіданні на 09 квітня 2025 року на 10 годину 00 хвилин. Аргументи учасників справи 31 березня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванченко А.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій остання просить суд застосувати до позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» строки позовної давності, у зв`язку з чим позовну заяву КП «ХТМ» задовольнити частково, стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 68\~734,21 гривень. 09\~квітня 2025\~року через\~підсистему «Електронний\~суд» від\~представника позивача\~КП «Харківські\~теплові мережі»\~Давидова В.О.,\~який діє\~на підставі\~довіреності,\~надійшли додаткові\~пояснення,\~в яких\~представник позивача\~посилається,\~що сама\~по собі\~заява представника\~відповідача про\~застосування строку\~позовної давності\~в інтересах\~відповідача,\~яка була\~подана до\~суду,\~свідчить про\~визнання відповідачем\~порушеного права\~позивача,\~тобто наявність\~заборгованості.\~Зауважував,\~що зі\~змісту зазначеної\~вище заяви\~убачається,\~що відповідачем\~визнаються вимоги\~за послуги\~з централізованого\~опалення за\~період з\~01.03.2019\~по 23.02.2022\~у розмірі\~68\~734,21\~грн.\~Посилався,\~що постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~11\~березня 2020\~№211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~(із\~змінами і\~доповненнями)\~у період\~з 12\~березня 2020\~року до\~22\~травня 2020\~року встановлений\~карантин на\~всій території\~України,\~який у\~подальшому був\~продовжений з\~22\~травня 2020\~року до\~30\~червня 2023\~року.\~Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України»,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~короновірусної хвороби\~(COVID-19)»\~від 30.03.2020\~№ 540-IX\~внесено зміни\~до законодавчих\~актів,\~зокрема розділ\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Цивільного кодексу\~України доповнено\~пунктами 12\~такого змісту:\~«Під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину».\~Згідно із\~Законом України\~від 15.03.2022\~№2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України\~було доповнено\~пунктом 19\~такого змісту:\~«У період\~дії в\~Україні воєнного,\~надзвичайного стану\~строки,\~визначені статтями\~257-259,362,559,681,728,786,1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк його\~дії».\~Указом Президента\~України №\~64/2022\~від 24.02.2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»,\~затвердженого Законом\~України №\~2102-ІХ\~від 24.02.2022\~«Про затвердження\~Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» (зі\~змінами),\~введено воєнний\~стан з\~24\~лютого 2022\~року,\~дія якого\~неодноразово продовжувалася,\~та який\~діє по\~теперішній час.\~Зазначив,\~щовідповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи належить, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу (позиція Верховного суду України по справі № 437/2726/13-ц від 22.01.2019). Звертав увагу, що матеріали справи містять відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачаються часткові сплати боргу, що в свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд», у прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи за відсутності представника КП «Харківські теплові мережі». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Іванченко А.В. 31 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій остання просила про розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та її представника. За правилами\~п. 4\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України\~днем вручення\~судової повістки\~є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки про виклик відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, повернулися до суду, як неотримані відповідачами із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, беручи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, від представника позивача та представника відповідача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності всіх учасників справи. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. За вказаною адресою Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за період з 01.06.2013 по 23.02.2022 за послуги з теплопостачання становить 90\~703,58 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями\~закону\~передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами\~закону\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами п. 5 ч. 3\~ст.\~20\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх. За змістом\~ч.\~6\~ст.\~19 Закону\~України «Про\~теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог ст.\~25\~Закону України\~«Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це узгоджується з положеннями ст.\~11\~ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно\~до ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Правилами ч.\~1\~ст.\~2 ЦПК\~України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України. За правилами ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ч. 1\~ст.\~82 ЦПК України\~унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що\~\~відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з 01.06.2013 по 23.02.2022 відповідачі мають заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 90\~703,58 гривень. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання в період з 01.06.2013 по 23.02.2022 у розмірі 90 703,58 гривень. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, в якій вона посилається, що визнає заборгованість за послуги з теплопостачання, які надає позивач, що утворилася за період з 01.03.2017 по 23.02.2022 в розмірі 68\~734,21 гривень. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог\~законом\~встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст.\~267\~ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як зазначалося\~судом вище,\~суд вважає\~доведеними вимоги\~позивача про\~стягнення з\~відповідачів заборгованості\~за надані\~послуги з\~теплопостачання та\~підігріву води\~у розмірі\~90\~703,58\~гривень,\~яка виникла\~в період\~з 01.06.2013 по 23.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі №\~679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 24 лютого 2022 року, в силу п. 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~на момент подання позову (11.09.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.06.2013 по 31.03.2017, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Вивчаючи доводи представника позивача про те, що матеріали справи містять відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачаються часткові сплати боргу, що в свою чергу свідчить про переривання перебігу позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як вбачається з Відомості про нарахування за оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за період з 01 червня 2013 року по березень 2017 року відповідачами було внесено кошти: за липень 2013 року 161,46 грн, вересень 2013 року -153,28 грн, липень 2014 року - 223,69 грн, серпень 2014 року - 100 грн, жовтень 2014 року 120,00 грн, листопад 2014 року - 335,00 грн, січень 2015 року - 405,00 грн, листопад 2015 року 350,00 грн, лютий, березень 2016 року - 200 грн, 120 грн, травень 2016 року 300,00 грн, червень 2016 року 150,22 грн. Щодо інших місяців дані про сплату коштів відсутні. За таких обставин відповідачами було визнано борг тільки за вказані місяці, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що ними визнано борг у повному обсязі, що є підставою для переривання строку позовної давності щодо всієї заборгованості за період 01 червня 2013 року по 31 березня 2017 року. Водночас, оскільки представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] у поданій суду заяві зазначила про визнання відповідачами позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» в сумі 68\~734,21 гривень, що утворилася за період з 01 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, то позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням визнання відповідачами позову в сумі 68\~734,21 гривень, що утворилася за період з 01 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі». Розподіл судових витрат Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» суд задовольнив частково на 75,78%, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2033,94 гривень, стягнувши їх з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 677,98 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial