Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач подав до суду позов про призначення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач і відповідачка з 05.12.20213 по 31.10.2023 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того від попереднього шлюбу відповідачка мала доньку - [PERSON] , [INFO] . Всі діти станом на дату подання позовної заяви проживають з позивачем. Мати дітей, відповідачка з 2017 року покинула рідний дім, залишивши трьох малолітніх дітей. І саме з 2017 року позивач самостійно забезпечує й піклується про трьох дітей. До запровадження воєнного стану всією сім`єю проживали в м. Херсоні. Оскільки м. Херсон зазнало тимчасову окупацію, позивач з дітьми були вимушені переїхати проживати в м. Київ. Однак відповідачка разом з позивачем і дітьми не поїхала, продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, не бере педагогічної, моральної, грошової участі у вихованні дітей. Тому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до трьох дітей та з неї стягнути аліменти задля допомоги утримувати дітей. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.10.2024, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному порядку. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та його представникв судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судові засідання не з`являлася, про день, місце та час судових засідань повідомлялася за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації. Однак до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тому суд повідомляв відповідачку про розгляд справи через офіційний сайт «Судова влада України». Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку відносно її трьох дітей, просили позов задовольнити. Отже суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності відповідачки, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. 05.12.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . На підставі зареєстрованого шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно із рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Відповідно до Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 11.12.2013 та серії [NUMBER] від 30.07.2015, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.07.2012, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З постанови про закриття кримінального провадження від 21.02.2024, слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві, вбачається, що під час досудового розслідування встановлено, [PERSON] , [INFO] , знайшлася та зазначила, що про неї не було скоєно ніяких кримінальних правопорушень, просила закрити кримінальне провадження. Відповідно до Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживають/перебувають за адресою: [ADDRESS] . Отже суд беззаперечно встановив, що діти на час розгляду справи проживають разом із своїм батьком та знаходяться на повному його утриманні. Позивач самостійно несе витрати по утриманню дітей, самостійно забезпечує першочергові витрати по задоволенню потреб дітей, займається їх вихованням та розвитком. Діти успішно навчаються в школі 1-3 ступенів № 147 Деснянського району міста Києва, мають позитивні характеристики. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок № 102-727 від 12.02.2025, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З Висновку № 102-727 від 12.02.2025, вбачається, що діти проживають разом з позивачем за однією адресою, умови проживання створені, мають окремі спальні місця, у дівчат окрема кімната, мають місця для навчання, шафу для одягу, ноутбуки для занять та всі необхідні дитячі речі відповідно до віку дітей. Діти та позивач [PERSON] проживають разом з бабусею - [PERSON] , яка є його рідною мамою, і допомагає виховувати, утримувати та забезпечувати дітей всім необхідним для належного їх життя. Службою встановлено, що [PERSON] є працівником ТОВ «КТ-ЮКРЕЙН» та має самостійний дохід. Є людиною з високими моральними якостями. До того ж Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було направлено лист до Служби у справах дітей Білозерської селищної ради Херсонської області про відібрання пояснень у матері дітей, [PERSON] , щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідь не надходила. Мати дітей, [PERSON] на комісію була запрошена, проте не з`являлась. 26.03.2025 в судовому засіданні, відповідно до ст. 171 СК України та ст. 232 ЦПК України, суд вислухав та прийняв до уваги думку дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти повідомили суду, що їх мати [PERSON] вже більше 7 років не виходить на зв`язок, не цікавиться їх життям взагалі. Сніжана вважає своїм батьком [PERSON] і надалі бажає проживати разом з ним, бабусею та своїм молодшим братом та сестрою. Малолітня [PERSON] зазначила, що не пам`ятає як мама виглядає. Діти дуже люблять свого батька [PERSON] , вважають його добрим та турботливим, мають дружні стосунки не тільки з батьком, а і між собою та бабусею. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. До того ж статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зокрема позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка [PERSON] виконує свої обов`язки щодо дітей, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання трьох дітей. Відповідачка не прикладає жодних зусиль та не надала суду будь-яких доказів, що вона змінила своє ставлення до дітей та належним чином бажає виконувати покладенні на неї, як мати батьківські обов`язки. Отже суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та належного утримання дітей, більше не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дітей матеріально. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України. У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Беручі до уваги думку дітей з поєднанням їх інтересів, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав відносно її трьох дітей, оскільки вона не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до дітей. Крім того, відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Оскільки троє дітей проживають разом з позивачем [PERSON] , відповідачка [PERSON] зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання та виховання дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідачки, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку мати приймати участь в утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та обставини справи, дійшов до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку для дітей необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.10.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Стаття 430 ЦПК України регламентує, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Таким чином позов підлягає до задоволення, оскільки обґрунтований та доведений. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20грн, а на користь держави в розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved