Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

12.02.2025 до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області засобами поштового зв`язку від представника позивача за довіреністю ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (у тексті - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Грибанова Д.В. надійшов позовна заява з додатками від 28.01.2025 № 008829913. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами обґрунтовані наступним. 07.09.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (у тексті - АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-61507022, на підставі якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало відповідачеві кредит в сумі 24401,06 грн на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 37,90 % річних. 24.07.2024 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (у тексті - АТ «Райффайзен Банк») та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 31317,77 грн, з них: 20160,69 грн - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту, 11157,08 грн - прострочена заборгованість за відсотками. 12.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (у тексті - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено кредитний договір № 4134807, шляхом направлення його тексту в особистий кабінет клієнта, за допомогою веб-сайту або мобільного додатку, засобами ІТС ТОВ «Лінеура Україна». Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. 27.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27062024, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. У зв`язку з цим [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 4134807 від 12.11.2023 у сумі 88640 грн 00 коп., з них: 16000 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 72640 грн - прострочена заборгованість за процентами. 19.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (у тексті - ТОВ «Аванс Кредит») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 25719-10/2023, згідно якого ТОВ «Аванс Кредит» надає [PERSON] фінансовий кредит в національній валюті в сумі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі на рахунок [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку, реквізити якої зазначені у договорі. 21.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. У зв`язку з цим [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 25719-10/2023 від 19.10.2023 у сумі 4377 грн 50 коп., з них: 1030 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 3347 грн 50 коп. - прострочена заборгованість за відсотками. Оскільки [PERSON] не виконує своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за вказаними договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, то він вимушений звернутися за захистом до суду. Ухвалою від 18.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі (а. с. 84 - 85). Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвала від 18.02.2025, яка надіслана відповідачеві 19.02.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, повернулась 28.02.2025 до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 88, 89). 03.03.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 90). Судове засідання призначено на 26.03.2025 (зворот а. с. 90). Представник позивача в судове засідання не з`явився; у пункті 4 позовних вимог просить суд розгляд даної справи проводити за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (зворот а. с. 5). Відповідач [PERSON] про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлена\~своєчасно і\~належним чином\~шляхом надіслання\~03.03.2025 за\~її зареєстрованим\~місцем проживання\~ухвал від\~18.02.2025\~та від\~03.03.2025,і судової повістки про виклик до суду в цивільній справі, які повернулись 21.03.2025\~до суду\~без вручення\~з відміткою,\~що адресат\~відсутній за\~вказаною адресою\~(а.\~с.\~94,\~95).Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Відзив на позов або інші заяви по суті справи до суду не надійшли. У зв`язку з неявкою відповідача 26.03.2025 в судове засідання, розгляд справи перенесено на 14.04.2025. 27.03.2025 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 96). Судова повістка від 27.03.2025 про виклик до суду в цивільній справі повернулася 11.04.2025 до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 97, 98). Відповідач 14.04.2025 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Відзив на позов або інші заяви по суті справи до суду не надійшли. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, в силу приписів зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони не зявилися у судове засідання, в силу приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що 07.09.2020 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-61507022 до договору банківського обслуговування. Відповідно до абз. 1 п. 1.2., п/п п/п 1.2.2., 1.2.3. п. 1.2. заяви-договору, на умовах заяви-договору з дати надання кредиту банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 24401.06 грн на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 37,90% річних, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно положень п/п 1.2.1. п. 1.2. заяви-договору мета кредиту: придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 22000,00 грн; оплата клієнтом страхового платежу в розмірі 2401,06 грн на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка Життя», страховим посередником якого виступає банк. При тому, відповідно до реєстру боржників № 1 від 25.07.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, ТОВ «ФК «ЄКПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 31317,77 грн, з них: 20160,69 грн - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту, 11157,08 грн - прострочена заборгованість за відсотками. 19.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 25719-10/2023, згідно якого ТОВ «Аванс Кредит» надає [PERSON] фінансовий кредит в національній валюті на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі на рахунок [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку, реквізити якої зазначені у договорі. 21.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до [PERSON] у сумі 4377 грн 50 коп., з них: 1030 грн - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту, 3347 грн 50 коп. - прострочена заборгованість за відсотками Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Враховуючи наведене, в числі інших обставин надання кредиту, повинен бути доведений факт передачі грошових коштів позичальнику. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за такого виду договорами дотримується позиції про необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує такий факт. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 в справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зазначив, що «Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.09.2020 в справі № 200/5647/18 ( провадження № 61-9618св19), у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.10.2020 в справа № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19) і у постанові від 01.12.2021 в справі № 569/7648/15-ц (провадження № 61-10675 св 21). У даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості [PERSON] перед ним подав до суду, в числі інших, докази про укладення кредитного договору, договору про надання фінансового кредиту і договорів факторингу, докази на підтвердження сум заборгованості за цими договорами. Разом з цим, позивач при подачі позову не надав і не зазначив щодо наявності у нього або в іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачеві кредитних коштів за вказаними договорами. Згідно п. п. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.01.2020 в справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) зазначив, що «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано». Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт надання первинним кредитором і отримання від нього відповідачем кредитних коштів у відповідних розмірах, зазначених у позовній заяві, за договорами: 1) № 014-RO-82-61507022 від 07.09.2020, укладеним АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , на підставі якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало відповідачеві кредит в сумі 24401,06 грн; 2) № 25719-10/2023 від 19.10.2023, укладеним ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] , згідно якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачеві кредит в сумі 12000,00 грн. Доказами, які можуть підтвердити факт надання позивачем і отримання відповідачем кредитних коштів, і як наслідок наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (із змінами), оскільки лише первинні документи містять відомості про операцію: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/ від імені якого/якої складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру. У пункті 61 цього Положення встановлено, що клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до пункту 62 зазначеного Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копії кредитного договору, договору про надання фінансового кредиту, складені ним розрахунки заборгованості за цими договорами, а також копії договорів факторингу. Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи або будь-які інші, передбачені законодавством документи, що підтверджують надання [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на її рахунок, включаючи використання реквізитів платіжної картки, вказаних у даних договорах, у розмірах, зазначених у цих договорах. Оскільки у справі відсутні докази надання [PERSON] сум кредитних коштів, у розмірах, передбачених кредитним договором і договором про надання фінансового кредиту, то суд також позбавлений і можливості перевірити правильність проведених позивачем розрахунків заборгованості, а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми заборгованості за нарахованими відсотками, зазначеними в розрахунках, є правильними. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з цим, доведення сум заборгованості за кредитним договором і договором про надання фінансового кредиту є обов`язком позивача. Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач цього не довів належними, достатніми та допустимими доказами. Також судом встановлено, що 12.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134807 (а. с. 29-39). Згідно п. 1.1. даного договору укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. Статтями 6 і 627 ЦК України визначено, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно матеріалів справи, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134807 укладений сторонами 12.11.2023. Зазначений договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначений договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор 4031 для підписання договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134807 від 12.11.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів та підписання або ознайомлення з іншими документами, пов`язаними з даним договором. Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, договір не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачеві. Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07.10.2020 у справі 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В матеріалах справи містяться докази, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134807 підписано позичальницею [PERSON] 12.11.2023 о 15 годині 08 хвилини електронним підписом 4031 (а. с. 38). Також матеріали справи містяться докази, що [PERSON] 12.11.2023 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 4031 підписала Додаток № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4134807 від 12.11.2023 (а. с. 39) та паспорт споживчого кредиту (а. с. 40 - 42). Відповідно до п. п. 1.2., 1.3., 1.4.1., 1.4.2. договору № 4134807 від 12.11.2023 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти на 360 днів в сумі 16000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти (стандартна процентна ставка 2,00 % в день, знижена процентна ставка 0,30 % в день) за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктом 2.1. договору № 4134807 від 12.11.2023 передбачено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» від 01.07.2024 № 20240701-1463, між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022, відповідно до якого 12.11.2023 о 15:10:15 було успішно перераховано кошти у сумі 16000 грн 00 коп. на платіжну картку клієнта № [NUMBER] від ТОВ «Лінеура Україна» (а. с. 43). Згідно розрахунку, станом на дату укладення договору факторингу - 27.06.2024, заборгованість [PERSON] за договором № 4134807 від 12.11.2023 становить 88640 грн і складається з простроченої заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 16000 грн і простроченої заборгованості за процентами в розмірі 72640 (а. с. 48 - 50). 27.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27062024, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а. с. 44 - 45), в тому числі і до [PERSON] за договором № 4134807 від 12.11.2023, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27062024 від 27.06.2024 (а. с. 47). На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що [PERSON] уклала із ТОВ «Лінеура Україна» договір № 4134807 від 12.11.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до визначеної Законом України «Про електронну комерцію» процедури, здійснила його підписання із застосуванням одноразового ідентифікатора та отримала кошти в кредит. Також судом встановлено, що права вимоги за договором № 4134807 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2023, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», на підставі договору факторингу № 27062024 від 27.06.2024 перейшли до позивача у справі - ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження належного виконання нею зобов`язань за договором № 4134807 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2023 щодо повернення кредитних коштів, а наданий позивачем розрахунок заборгованості нею не спростовано, з урахуванням чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами і договором про надання фінансового кредиту підлягають частковому задоволенню в сумі 88640 грн, що становить 71,2 % від ціни позову. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 95114 від 24.01.2025 (а. с. 7). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 71,2 % від ціни позову, то частковому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і судовий збір, а саме в розмірі 2155, 94 грн.

Outcome: partial