Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в особі представника - адвоката Ковалевського Є.В. звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним. Ухвалою суду від 27.05.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки було усунуто зазначені недоліки. Ухвалою суду від 10.06.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження повказаній справі за правилами загального позовного провадження. 09.07.2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 06.08.2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 11.06.2024 року письмові докази. 23.09.2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 25.09.2024 року витребувано додаткові докази по справі. 11.11.2024 року від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори на ухвалу суду надійшла копія спадкової справи № 574/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 25.11.2024 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 31.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Правекс Банк» було укладено кредитний договір № 719-006/08Р, відповідно до умов якого [PERSON] був виданий кредит у сумі 1082 дол.США з кінцевим терміном повернення до 31.01.2015 року на придбання автомобіля. В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки №719-006/08Р від 31.01.2008 року з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] своїх зобов`язань, ПАТ «КБ «Правекс Банк» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Десянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі 361/5195/15 позовні вимоги АТ «Правекс Банк» було задоволено,стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 15 600 доларів 62 цента та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів по кредиту у розмірі 281 945 грн. 22 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн., в рівних частках з кожного. 06.03.2017 року АТ «Правекс-Банк» було видано 4 виконавчих документа. 31.05.2017 року між АТ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, за яким, в тому числі, було відступлено право вимоги за кредитним договором №719-006/08Р від 31.01.2008 року та договором поруки №719-006/08Р від 31.01.2008 року. Таким чином, кредитора за договорами було змінено. Окрім того, кредитний договір та договір поруки на момент звернення позивача з даним позовом є дійсними. З метою примусового виконання рішення Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15.02.2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо боржника [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2021 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача - Публічне акціонерне товариство «Правекс Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) за виконавчими листами № 361/5195/15 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року та витрат зі сплати судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.04.2024 року змінено стягувача у виконавчому листі №361/5195/15 з примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі №361/5195/15 про солідарне стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року в розімірі 15 600 доларів США 62 цента та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом у розмірі 281 945,22 грн. та стягнення судового збору в розмірі 1 827 грн. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Правекс Банк" його правонаступноком Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія". У березні 2024 року з сайту Судової Влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач дізнався про рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30.10.2023 року по справі №754/76/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, згідно якого у відповідача [PERSON] у власності була квартира [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 27 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В., зареєстрованого в реєстрі за №25, [PERSON] переоформила зазначену квартиру на [PERSON] з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором №719-006/08Р від 31.01.2008 року. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30.10.2023 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальнее настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки він був укладений з метою ухилення від звернення стягнення на це майно. Отже, оспорюваний договір порушує права позивача, оскільки заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі №361/5195/15 про солідарне стягнення заборгованості не виконане. Інше майно, на яке кредитор може звернути стягнення в примусовому виконанні рішення суду, у боржників відсутнє. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 27 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 27 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобілією І.В., зареєстрований за р. №25 є недійсним, а тому просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу квартири недійсним. У відзиві на позов відповідач [PERSON] визнала усі обставини, зазначені у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 23.09.2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, оскільки позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. З позовної заяви слідує, що ПАТ «Комерційний Банк «Правекс Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості ще у 2015 році. Заочним рішенням Деснянського райнного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі № 361/5195/15 позовні вимоги АТ «Правекс Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] солідарно на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №719-006/08Р від 31.01.2008 року в сумі 15 600 доларів 62 центи, заборгованість зі сплати пені 281 945,22 грн., судовий збір в сумі 3 654 грн. в рівних частках з кожного. 15.02.2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо боржника [PERSON] АТ «Правекс Банк» достовірно знаючи про те, що [PERSON] не мала наміру добровільно розрахуватися з заборгованістю за вказаним вище кредитним договором, про що свідчить і зазначене заочне рішення, не вжив будь-яких заходів щодо забезпечення позову, передбачених чиним законодавством, в тому числі і з заявою про накладення арешту на нерухоме майно відповідача та грошові кошти до суду не звертався. 31.05.2017 року між АТ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, за яким, в тому числі було відступлено право вимоги за вказаним кредитним догвором та договором поруки. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. В свою чергу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» також в залишившийся період строку могло дізнатись з реєстру речових прав про відчуження належної [PERSON] спірної квартири. Таким чином, з урахуванням зазначених норм Закону, слідує, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом сплив 27 лютого 2019 року, а вказаний позов було подано лише 31 травня 2024 року, таким чином, відповідач [PERSON] просить суд відмовити позивачу у задволенні позову. Позивач подав до суду заперечення щодо заявленного клопотання про застосування строків позовної давності, зазначивши, що позивач не є стороною оспорюваного договору, про зазначений договір він дізнався у березні 2024 року з сайту Судової Влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, де знайшов рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року по справі № 754/76/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва Ольга Вікторівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія Інна Василівна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Позивач не був учасником зазначеної справи. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року по справі № 754/76/22, яке 31 січня 2024 року Київським апеляційним судом залишено без змін, набрало законної сили 31 січня 2024 року, встановлені обставини про те, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 27 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 27 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В., зареєстрований в реєстрі за № 25 може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки він був укладений з метою ухилення від звернення стягнення на це майно. Тобто [PERSON] намагалася приховати від позивача ту обставину, що вона уклала договір купівлі-продажу від 27 лютого 2016 року про продаж вказаної квартири. З позовом до Деснянського районного суду міста Києва позивач звернувся у травні 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому просив суд відмовити у задоволені вказаного клопотання. Суд, розглянувши подане клопотання щодо застосування строків позовної давності, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, дійшов до наступного висновку. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Позивач не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, про зазначений правочин, як зазначено в позові та в запереченнях, позивач дізнався в березні 2024 року з сайту Судової Влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень. Позов до суду подано у травні 2024 року, тобто позивач подав позов до суду в строк, встановлений ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України. Таким чином, клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Сторони в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до матеріалів справи, 31.01.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 719-006/08Р зі змінами та доповненнями до договору від 09.01.2009 року. Згідно умов даного договору, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 10782 доларів США. При цьому згідно з умовами договору та змінами до нього, кредит надається на строк з 31.01.2008 року по 10.05.2008 року зі сплатою 11,99 % річних, з 11.05.2008 року по 10.11.2008 року зі сплатою 12,99% річних та з 11.11.2008 року по 31.01.2015 року зі сплатою 13,99 % річних. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 31.01.2015 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 31.01.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 719-006/08Р, згідно якого остання, як поручитель [PERSON] , взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та договору поруки, банк звернувся до Деснянського районного суду міста Києва. Так, заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року в сумі 15 600 доларів 62 цента, заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів по кредиту у розмірі 281 945 грн. 22 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн., в рівних частках з кожного, а саме з [PERSON] - 1 827 грн., з [PERSON] - 1 827 грн. З метою примусового виконання рішення Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15.02.2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо боржника [PERSON] за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року. 31.05.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Правекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого останне набуло право вимоги за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року до [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.09.2021 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача - Публічне акціонерне товариство «Правекс Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за виконавчими листами № 361/5195/15 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року та витрат зі сплати судового збору. Однак, заміна сторони щодо [PERSON] судом не розглядалась, а тому виконавчі листи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на виконанні не перебували. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва замінено стягувача у виконавчому листі №361/5195/15 з примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі №361/5195/15 про солідарне стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 719-006/08Р від 31.01.2008 року в розмірі 15 600 доларів США 62 цента та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом у розмірі 281 945,22 грн. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Правекс Банк" його правонаступноком - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія". Замінено стягувача у виконавчому листі № 361/5195/15 з примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі №361/5195/15 про стягнення з [PERSON] витрат по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Правекс Банк" його правонаступноком - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія". Як зазначено, у березні 2024 року з сайту Судової Влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач дізнався про рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30.10.2023 року по справі №754/76/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Васильєва О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, згідно якого у відповідача [PERSON] у власності була квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 27.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В., зареєстрованого в реєстрі за №25, [PERSON] переоформила зазначену квартиру на [PERSON] . Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, судом встановлено, що 27.02.2016 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалією І.В. 27.02.2016 року та зареєстрований за р.№ 25, тобто вказаний договір укладений після ухвалення заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 361/195/15. 27.02.2016 року право власності на вказану квартиру за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 03.03.2016 року. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, про що складено 18.04.2021 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовий запис про смерть №9515. Позивач зазначає, що оспорюваний договір порушує його права, оскільки заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі №361/5195/15 про солідарне стягнення заборгованості не виконане. Інше майно, на яке кредитор може звернути стягнення в примусовому виконанні, у боржників відсутнє. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобілією І.В. від 27.02.2016 року, зареєстрований за р. №25 є недійсним, а тому позивач просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу квартири недійсним. Однак суд звертає увагу, що відповідно до автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Правекс Банк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без задоволення. Так, у вказаній ухвалі суду зазначено «23.08.2022 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення, з посиланнями на те, що про рішення вона дізналася випадково в ЄДРСР, в судові засідання на розгляд справи викликів не отримувала, а тому не була обізнана про вказане заочне рішення.». 13.01.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Правекс Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Таким чином, можна дійти висновку, що [PERSON] на момент здійснення правочину щодо укладення договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2016 року не знала про існування заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2016 року, тому доводи позивача, що [PERSON] , укладаючи оспорюваний договір хотіла уникнути відповідальності за кредитними зобов`язаннями, спростовуються та не знайшли свого підтвердження. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами. У зв`язку з цим Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 не відступив від правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми статті 234 Цивільного кодексу України, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 910/4088/17, про те, що може бути визнаний фіктивним договір купівлі-продажу з тих підстав, що він не був виконаний з боку покупця в частині оплати придбаного майна, а справжньою метою укладення договору було штучне виведення ліквідної нерухомості з власності продавця на користь пов`язаної особи з метою уникнення звернення стягнення на майно за договором кредиту. Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у згаданій постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 вказав, що «укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, спірний договір купівлі-продажу не має ознак фіктивного в розумінні ст. 234 ЦК України, оскільки, укладаючи договір, [PERSON] здійснила реальне відчуження майна, яке після смерті покупця за цим договором - [PERSON] , увійшло в спадкову масу, що само по собі не свідчить про фіктивність правочину. Також стороною позивача не доведено наявності у [PERSON] умислу на укладення фіктивного правочину. Також позивачем не доведено наявності умислу щодо укладення оспорюваного договору у відповідача [PERSON] , як дочки померлого - [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом 04.06.2021 року після смерті свого батька. Отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] оспорюваний договір купівлі-продажу не має ознак фіктивного правочину, оскільки ознакою фіктивності правочину є відсутність у його сторін наміру, тобто волі на настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином, тоді як у цій справі суд встановив вчинення сторонами реальних дій, спрямованих на відчуження належного [PERSON] майна та фактичну передачу його у власність [PERSON] . Це, на думку суду, свідчить про наявність волі сторін на виконання оспорюваного договору - відчуження нерухомого майна, яка збігається з їх волевиявленням. Тобто учасники правочину дійсно мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення. У зв`язку з цим спірний договір купівлі-продажу квартири від 27.02.2016 року не може розцінюватися як фіктивний у розумінні ст. 234 ЦК України та такий, що вчинений внаслідок уникнення зобов`язань за кредитним договором №719-006/08Р від 31.01.2008 року. На підставі викладеного, суд прийшов до висновків про відмову у задоволенні позову. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed