Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі ДСФУ «ДФСМЖБ»), в якому просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за [PERSON] право власності на частку об`єкту нерухомого майна- квартиру, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 16.06.2017 року перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 14.12.2022 року, та в період перебування у шлюбі, за спільні кошти, в результаті спільної праці придбали квартиру [ADDRESS] . Вказав, що джерелом набуття вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя, стали спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, зокрема, кошти, які були отримані на виконання договору про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року, укладений між ДСФУ «ДФСМЖБ» кредитор, та [PERSON] позичальник. Згідно умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 835524 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 7,5 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором. Крім того, позивач зазначив, що між ДСФУ «ДФСМЖБ» (кредитор), [PERSON] (боржник), та ним як поручителем, укладено договір поруки № 1 від 27.07.2021 року., відповідно до умов якого, позивач зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року та додатковими угодами до нього. 03.08.2021 року з метою забезпечення договору про іпотечний кредит між ДСФУ «ДФСМЖБ» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець з метою належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та умовах, визначених договором, нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Позивач вказав, що, крім того, джерелом набуття спірної квартири у спільну сумісну власність подружжя та виплат за договором кредиту щодо погашення кредиту та процентів за користування ним були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, зокрема, кошти, які є доходами, отриманими ним від зайняття підприємницькою діяльністю, зазначивши, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 28.08.2019 року та отримував дохід за 2020 рік 998395,15 грн., за 2021 рік 2140716,34 грн., за 2022 рік 3890117,41 грн. Таким чином, позивач вважає, що квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому звернувся із вказаним позовом до суду, оскільки із відповідачем по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна. Відповідач та її представник -адвокат Гофельд Г.С. звернулись до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої в подальшому змінили (а.с.207 Т1). В порядку поділу спільного майна подружжя, просили визнати за [PERSON] право власності на 11/12 часток квартири, загальною площею 40.8 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частки, квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна подружжя припинити з 14.12.2022 року правовий режим спільного зобов`язання [PERSON] та [PERSON] (як боржників) за договором про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати особистим зобов`язанням [PERSON] зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022 року, за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилались на те, що між сторонами 16.06.2017 року укладено шлюб, який в подальшому було розірвано 14.12.2022 року. В період шлюбу подружжям придбано квартиру у спільну сумісну власність за адресою: [ADDRESS] за 928\~360,00 грн., основним джерелом набуття вищевказаної квартири були кредитні кошти у сумі 835\~524, 00 грн., які отримані [PERSON] на виконання договору про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року, укладеного з ДСФУ «ДФСМЖБ». Зазначили, що кредитні кошти у розмірі 835\~524,00 грн. становили 90 % від вартості купівлі квартири [ADDRESS] , залишок коштів - 10% у розмірі 92\~836 грн. та супутні витрати у розмірі 3531,95 грн. були внесені [PERSON] та [PERSON] як подружжям. До моменту розірвання шлюбу сторонами як подружжям сплачено 60950,00 грн. Станом на 14.12.2022 року сума заборгованості за кредитом, згідно договору про іпотечний кредит становить 774574,00 грн. Після припинення шлюбу [PERSON] здійснює самостійне повернення коштів за договором про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року, участі у поверненні коштів за договором позивач відповідач не бере. Таким чином, зазначили, що існують суттєві підстави для відступу від засад рівності часток подружжя в даній справі, оскільки вона самостійно продовжує сплату спільного боргу подружжя, крім того, вказала, що в даному випадку істотною обставиною є перебування [PERSON] на військовій службі з 20.03.2015року по цей час, в зв`язку з чим кредитне зобов`язання має суттєву пільгу, згідно п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом (т. 1 а.с. 131-136, 207-210). Позивач-відповідач [PERSON] , надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заперечував проти вимог відповідача-позивача, наголосив, що вважає спірну квартиру спільно набутим майном за час шлюбу та проживання однією сім`єю із [PERSON] . Вказав, що надав відповідачу позивачу згоду на укладання іпотечного кредиту з метою придбання спірної квартири, крім того, вказав, що квартира придбана за спільні кошти в період шлюбу та в інтересах сім`ї. Вказав, що [PERSON] не надає доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя та не довела існування підстав для відступу від засад рівності часток подружжя. Вважав, що факт самостійного погашення [PERSON] кредиту, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки рівний поділ спірного майна не позбавляє [PERSON] права на відшкодування частини виплачених нею кредитних коштів (т. 1 а.с. 179-185,186-192). Представник відповідача-позивача - адвокат Гофельд Г.С. надала суду відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому вказала, що заперечення проти зустрічного позову [PERSON] є неспроможними та не відповідають фактичним обставинам справи з огляду наступне. Доводи [PERSON] про те, що квартира придбана за спільні кошти колишнього подружжя спростовуються тим, що купівля- продаж спірного майна квартири здійснена за кредитні кошти 90% вартості квартири, отримані за договором про іпотечний кредит, а тому істотною обставиною у даній справі про поділ майна подружжя є врахування судом саме кредитного зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 1 ВК від 27.07.2021 року, який [PERSON] не сплачував після припинення шлюбу, тому вважала наявними підстави для відступу від засад рівності часток подружжя в даній справі. Також зазначила, що сам факт самоусунення [PERSON] від виконання спільного зобов`язання зі сплати заборгованості за договором про іпотечний кредит, можна розглядати як спричинення шкоди для спільно набутого майна, оскільки наслідком несплати заборгованості може бути звернення стягнення на зазначену квартиру (т. 1 а.с.193-197). Позивач-відповідач [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 198-203), просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі. В судовому засіданні позивач відповідач [PERSON] , його представник адвокат Марцонь Д.Г. позов підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити. Проти вимог зустрічного позову заперечували. Позивач-відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу із відповідачем-позивачем, мав намір сплачувати за кредитним договором, проте, звернувшись за реквізитами до відповідача-позивача, та третьої особи - ДСФУ «ДФСМЖБ», отримав відмову в їх наданні . Відповідач позивач [PERSON] , її представник адвокат Гофельд Г.С. уточнений зустрічний позов в судовому засіданні підтримали, заперечували проти задоволення позовних вимог первісного позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ДСФУ «ДФСМЖБ» надали суду письмові пояснення, в яких вказали, що між ДСФУ «ДФСМЖБ» та [PERSON] укладений Договір про іпотечний кредит від 27.07.2021 року № 1 ВК, згідно умов якого останній надано кредит в сумі 835\~524,00 грн., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 7,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, не пізніше 26.09.2041 року. Вказав, що Договором про іпотечний кредит станом на 31.12.2023 року простроченої заборгованості у позичальника немає, в рахунок погашення тіла кредиту сплачено 102950,00 грн. залишок з погашення тіла кредиту складає 732\~574,00 грн. Вподальшому представник третьої особи в судові засідання викликався, не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений своєчасно і належним чином, учасники судового розгляду не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи, яка надала письмові пояснення. Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, повідомлених про місце, дату і час слухання справи, з врахуванням думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.06.2017 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , складене 16.06.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1483 (т. 1 а.с. 51). Вказаний шлюб розірвано 14.12.2022 року, як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 108 (т. 1 а.с. 26). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., зареєстрований в реєстрі № 3052, вбачається, що [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупець) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40.8 кв.м. за суму 928\~360,00 грн. Чоловік покупця [PERSON] дав згоду на купівлю квартири (т. 1 а.с. 53). З Договору про іпотечний кредит № 1-ВК від 27.07.2021 року та розрахунку до нього вбачається, що Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Кредитор) надано [PERSON] (Позичальник) грошові кошти в сумі 835524,00 грн., на придбання житла- квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с.44-50). Крім того, між тими ж сторонами 03.08.2021 року укладено Іпотечний договір, згідно умов якого п. 1 Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно -квартиру [ADDRESS] , загальною площшею 40,8 кв.м., житловою 19,2 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві та підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.2021 року. Вартість предмета іпотеки 930400,00 грн. п. 7 Предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності з [PERSON] заяву про згоду на передачу квартири в іпотеку, справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом (а.с. 39-41). За договором поруки № 1 від 27.07.2021 року [PERSON] (поручитель) зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання [PERSON] (боржником) усіх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит №1-ВК від 27.07.2021 та додатковими угодами до нього (а.с. 42). Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтинг-Експерт І» надано звіт з незалежної оцінки майна, згідно висновку якого ринкова вартість квартири [ADDRESS] , власниками якої зазначено [PERSON] , [PERSON] на дату проведення оцінки та складання звіту 12.10.2023 року, становить 931\~058 грн. (а.с. 27-38). З податкової декларації платника єдиного податку ФОП вбачається, що [PERSON] э фізичною особою підприємцем, який мав дохід за 2022 рік в розмірі 3890117,41 грн., за 2021 рік в розмірі 2140716,34 грн., за 2020 рік 998395,15 грн. (а.с.56 -67). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки об`єкту нерухомого майна квартири, загальною площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.87-88). Згідно довідки, наданої [INFO] від 03.01.2024 року № 103, [PERSON] перебуває на військовій службі з 20.03.2015 року по теперішній час. З 25.11.2019 року проходить військову службу в [INFO] (а.с. 127). Оцінюючи доводи сторін за первісним та зустрічним позовами, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна пла\-та, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий раху\-нок у банківську (кредитну) установу. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правила ч.4 ст. 65 СК України встановлюють, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Крім того, за правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком. Майно, придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя, все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого\~ст. 57 СК України\~- "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка." Окрім цього для суду важливим є встановлений факт, що нерухомість була придбана в інтересах сім`ї, тому відповідно до\~ч. 4, ст. 65 СК України\~договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов`язки для обох з подружжя і після розлучення. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в\~ст. 68 Сімейного Кодексу України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Згідно до ч. 1ст. 69\~СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК\~України). Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя. Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах № 6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Таким чином, суд виходить з того, що спірна квартира [ADDRESS] придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою, за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже, Договір про іпотечний кредит в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя й якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного із подружжя. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 4/1319/16-ц, (провадження № 61-19445св18), \~в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18. Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана під час юридичного шлюбу подружжя, та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, й не є особистою власністю одного із подружжя. Отже, згідно сімейного законодавства, виходячи з презумпції спільності майна подружжя, частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком. \~ Звертаючись\~з зустрічним\~позовом,\~відповідач-позивач\~ [PERSON] \~зазначила,\~що купівля\~спірної квартири\~відбулась за\~928\~360\~грн.\~Основним джерелом\~набуття вказаного\~майна були\~кредитні кошти\~в розмірі\~835\~524\~грн.,\~отримані [PERSON] ,\~згідно договору\~про іпотечний\~кредит.\~До розірвання\~шлюбу,\~тобто,\~до 14.12.2022року,\~подружжям \~було сплачено\~60950\~гривень (17%),\~й загальна\~сума заборгованості\~складала 774\~574\~грн.,\~що не\~оспорюється другою\~стороною.\~ Після\~розірвання шлюбу\~14.12.2022року,\~відповідачем-позивачем\~ [PERSON] \~самостійно сплачена\~сума \~42\~000\~грн.\~(6%)\~ й\~на момент\~звернення з\~зустрічним позовом\~сума заборгованості\~складала 732\~574\~грн (77%).\~Позивачем-відповідачем\~ [PERSON] \~після розірвання\~шлюбу \~сплата за\~кредитним договором\~не здійснювалась.В порядку поділу спільного майна подружжя, просили визнати за [PERSON] право власності на 11/12 часток квартири, а за [PERSON] право власності на 1/12 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 70 СК України, відповідач-позивач [PERSON] , вказала, що в даному випадку істотною обставиною є її перебування на військовій службі з 20.03.2015року по цей час, в зв`язку з чим кредитне зобов`язання має суттєву пільгу, згідно п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом. Вказує, що дана пільга після розірвання шлюбу на [PERSON] не розповсюджується, а тому користування такою пільгою є недобросовісним збагаченням за рахунок обставин, які не належать йому як військовому або члену сім`ї військової. Відповідач-позивач [PERSON] вважає, що вищевказані нею в зустрічному позові обставини є суттєвими підставами для відступу від засад рівності часток подружжя. Так, ч.2 ст. 70 СК України передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї. Твердження відповідача-позивача [PERSON] про те, що звільнення кредитного зобов`язання від нарахування процентів за користування кредитом є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна - суд оцінює критично, оскільки наявність/відсутність вказаних пільг стосується лише кредитних правовідносин й не впливає на рішення в даній справі по суті заявлених вимог та не є суттєвими обставинами, що мають істотне значення в розумінні положень ч.2 ст.70 СК України, а тому не є підставою для зміни розміру часток в спільному майні подружжя. Також суд приймає до уваги, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 761/20899/19 (провадження № 61-19597св20), зроблено висновок, що «виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18)». Таким чином, доводи відповідача-позивача [PERSON] в тій частині, що подружжям було сплачено за кредитом 60950 гривень, що складає 17%, нею особисто після розірвання шлюбу сплачено суму в розмірі 42000грн., що складає 6%, при цьому позивачем-відповідачем [PERSON] після розірвання шлюбу плата за кредитом не здійснюється, загальна сума заборгованості за договором про іпотечний кредит на момент звернення з зустрічним позовом складає 732\~574,00 грн. - судом оцінюються критично, як такі , що не є суттєвими обставинами в розумінні положень ч.2 ст.70 СК України, а тому відступ від засади рівності часток при поділі спірної квартири в даному випадку є необґрунтованим. Крім того, відповідач-позивач [PERSON] не позбавлена можливості, за наявності правових підстав, вподальшому ставити питання щодо повернення за рахунок позивача-відповідача [PERSON] половини сплачених нею після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. В частині зустрічних позовних вимог щодо припинення правового режиму спільного зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за договором про іпотечний кредит та визнання особистим зобов`язанням [PERSON] зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022року за договором про іпотечний кредит №1-ВК від 27.07.2021року, слід зазначити, що, виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~\~від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61). \~ \~ \~ \~ Таким чином, в задоволенні зустрічних позовних вимог в зазначеній частині також слід відмовити. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем-позивачем [PERSON] не надано. Разом з тим, погашення кредиту є її процесуальним обов`язком. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. Також, виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, згідно положень яких при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї підстави для припинення правового режиму спільного зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за договором про іпотечний кредит та визнання особистим зобов`язанням [PERSON] зобов`язання боржника, які не були виконані станом на 14.12.2022року судом не встановлені. Крім того, відповідач-позивач [PERSON] не позбавлена можливості, за наявності правових підстав, вподальшому ставити питання щодо повернення за рахунок позивача-відповідача [PERSON] половини сплачених нею після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. З огляду\~на вищевикладене,суд дійшов висновку про задоволення первісних вимог позивача-відповідача [PERSON] , та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved