Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.09.2018 року у розмірі 6021,18 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.09.2018 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.07.2019 року. Позивач зазначає, що спадкоємці померлої [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 25.06.2019 року по 25.12.2019 року. Спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . 13.05.2020 банком була направлена претензія кредитора до Пустомитівської державної нотаріальної контори, на яку отримано відповідь 05.06.2020 року. 24.01.2021 року до відповідача спадкоємця [PERSON] було направлено претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але жодних дій не було виконано. Станом на 25.06.2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 03.09.2018 року становить 6021,18 грн., яка\~складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6021,18 грн., тому позивач просить стягнути заборгованість із спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 16.08.2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку представника позивача та представника відповідача, висловлені у письмових заявах та докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що 03.09.2018 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав платіжну кредитка «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом за платіжною карткою у сумі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 03.07.2019 року,\~ [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Львів. Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» за вих. № SAMDNWFC00045036882 від 24.04.2020 року на адресу Пустомитівської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора, що вбачається із наявної в матеріалах справи копії Спадкової справи № 23/2020. Згідно відповіді Пустомитівської державної нотаріальної контори № 200/02-14 від 21.05.2020 року вбачається, що 20.05.2020 року за претензією банку заведено спадкову справу на спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Відомості про спадкоємців та спадкове майно відсутні. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» за вих. № № SAMDNWFC00045036882 від 13.07.2020 року відповідачу [PERSON] аправлено лист претензію, згідно якої вбачається, що 03.09.2018 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № б/н. Станом на 13.07.2020 банку відомо, що позичальник [PERSON] померла [INFO] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 6021,18 грн. Згідно поданого банком розрахунку заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 03.09.2018 становить 6021,18 грн., яка складається із складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6021, 18 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Між тим, відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та зазначити вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Позивач зазначає, що спадкоємцем померлої [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . На підтвердження даної обставини позивач посилається на копію паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Разом з тим з наявної на виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.08.2024 року довідки Давидівськоїї сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 133 від 18.09.2024 року вбачається, що на момент смерті [PERSON] яка померла [INFO] разом із нею були зареєстровані чоловік [PERSON] чоловік (помер), відповідач у справі, а також син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцями та прийняв після померлого спадщину. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт прийняття спадщини відповідачем після смерті боржника, не доведено, що відповідач у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті останньої. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що після смерті спадкодавця [PERSON] його спадкоємці, отримали у натурі певне спадкове майно. Крім того, позивачем не доведено наявність спадкового майна після смерті [PERSON] а відтак, можливість визначення розміру частки відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача боргу за кредитним договором. Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Тобто, виходячи з положень вказаної статті, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, однак позивач не скористався своїм правом на заміну відповідача. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. А тому, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року в справі № 554/10058/17. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed