Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначив, що постановою поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Михальчука Ю.І. серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1\~190 грн. Позивач вказує, що вказану постанову він оскаржив, та рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року його апеляційну скаргу задоволено, оскаржувану постанову визнано протиправною та скасовано, провадження по справі відносно нього закрито, та стягнуто на його користь понесені судові витрати. Позивач вказує, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності законослухняного громадянина, що зумовлено необхідністю доводити спершу поліцейському а далі в судовому порядку свою невинуватість. В порушення нормального способу життя він був змушений шукати адвоката для захисту своїх інтересів у суді на що ним витрачено 20\~000 грн, підлаштовувати своє особисте життя для зустрічі із захисником. Він не міг здійснювати свою діяльність у звичному режимі, оскільки його постійно тривожили думки про незаконність притягнення до адміністративної відповідальності, внаслідок чого різко погіршився його стан здоров`я, проявилися хронічні захворювання, внаслідок чого 20 липня 2024 року був госпіталізований на стаціонарне лікування. Судові засіданні проходили вкрай напружено, і після них він почувався стривоженим, турбували головні болі, втратив звичний сон та можливість нормального відпочинку. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100\~000 грн, яку просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги з вказаних підстав підтримав. Представник відповідача Державної казначейської служби України подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивачем не надано доказів взаємовідносин з Державною казначейською службою України та не надано доказів спричинення моральної шкоди. Вказала, що відшкодування оральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органі в, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду задали моральної втрати громадянину, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, дії органів дізнання дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. Такий підхід підтверджується правовою позицією, зазначеною в рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 року. Тому вважає, що право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє. Відповідач - ГУГП В Івано-Франківській області, будучи належно повідомлениv про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, докази на які посилають сторони, як на підставу своїх доводів та заперечень суд дійшов таких висновків. \~Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша\~статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей\~1173,\~1174 ЦК України\~(близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам\~закону\~чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Таким чином, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою.\~Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Судом встановлено, що постановою поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн. Не погодившись із вказаною постановою позивач оскаржив її в судовому порядку. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без задоволення (а.с. 15-17). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, оскаржувану постанову визнано протиправною та скасовано, провадження відносно [PERSON] закрито та стягнуто на його користь понесені судові витрати (а.с. 18-21). Задвольняючи позов апеляційний суд вказав, що відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого підпунктом "в" п. 2.9 ПДР України, за яке настає відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАп, і як наслідок безпідставно наклав на позивача адміністративне стягнення. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. Даним рішенням апеляційного суду протиправність або незаконність дій посадової особи ГУНП в Івано-Франківській області не встановлено. При цьому не встановлено, що уповноважена особа - поліцейський Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області під час винесення постанови про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення діяв поза межами вимог Закону, як і не встановлено вчинення будь-яких протиправних дій стосовно позивача - свобода пересування позивача не обмежувалася, будь-які спецзасоби не застосовувались, позивач не був затриманий в адміністративному порядку. Сам факт закриття справи судом та ухвалення судом рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Як наголошено у пунктах 134-135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної владине є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. У даній справі поліцейськими протокол про адміністративне правопорушення не складався, а одразу винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення. Сам факт скасування апеляційним судом постанови по справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність чи свавільність дій поліцейського щодо її винесення. Суд зазначає, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Відтак, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. З огляду на зазначене слід відмітити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю. Суд не виключає обставини переживання позивача з приводу винесення постанови, однак його посилання, зокрема, на негативні емоції, моральні страждання, душевні переживання не підтвердженні жодними належними допустимими доказами, тобто відсутні докази як наведених погіршень, змін та страждань, так і причинного зв`язку. На переконання суду, всупереч ст. ст. 76-81 ЦПК України, позивачем не надано жодного належних і допустимих доказу на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, не обґрунтовано доказами розміру заподіяної шкоди та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між протиправними діями поліцейського та наслідками у вигляді заподіяння моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~На підстав наведеного та

Outcome: dismissed