Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період березень-травень 2022 року в розмірі 69 305,76 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02.09.2020 року [PERSON] перебувала на посаді режисера- постановника в Комунальному закладі «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» (скорочена назва КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)»), наразі звільнена з роботи. Дані обставини підтверджуються Контрактом з професійним творчим працівником (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури від 01.09.2020 року б/н (далі - Контракт від 01.09.2020р.) та завіреною копією трудової книжки. Стаж роботи в сфері культури понад 38 років. З 05.05.2022 року по дату звільнення виконувала обов`язки директора-художнього керівника КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», що підтверджується розпорядженням Голови ОДА начальника ОВА Донецької ОДА від 03.05.2022 року № 39/5-22 «Про призупинення дії контракту з директором - художнім керівником КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» по дату звільнення. За період 01.03.2022 по 04.05.2022 року, перебуваючи у трудових відносинах з КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» на посаді режисера-постановника Позивачу не була виплачена заробітна плата. Відповідач не вживав заходів призупинення трудових відносин на період 01.03.2022-05.05.2022 року, не оголошував на цей період простій, кошторисом на цілий 2022 рік було передбачено фонд оплати праці, однак допустив заборгованість по виплаті заробітної плати, яку не усунуто досі. Заробітна плата за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 не виплачена, що підтверджується довідкою форми ок 5. Позивач звернулася до Відповідача за виплатою боргу по заробітній платі за період 01 березень-05 травня 2022 року, однак листом від 04.03.2024 року № 48 їй було відмовлено. Відповідач пояснює невиплату заробітної плати тим, що в наслідок збройної агресії російської федерації проти України знищено будівлю театру з усім наявним майном та документацією, зокрема, первинну бухгалтерську та кадрову документацію, та те що є потерпілим у даному випадку через агресію РФ та про можливий перегляд даної обставини після деокупації Маріуполя. Згідно Контакту з професійним творчим працівником (художнім та артистичним персоналом ) державних та комунальних закладів культури від 01.09.2020 року, який укладеного між КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» та [PERSON] на посаду режисера-постановника передбачено доплату за вислугу років у розмірі 30% до посадового окладу та набдавку за звання «Заслужений артист України» у розмірі 20% до посадового окладу. 22.08.1996 року Президент України Кучма Л.Д. своїм указом присвоїв [PERSON] , (попереднє прізвище [PERSON] ) почесне звання «Заслужений артист України». Зміна прізвища позивача підтверджується довідкою РАГСу № 118/03-27 від 31.10.2002р. та копією трудової книжки. Відповідно до п.п. б п.п. 3 пункту 2 наказу Міністерства культури України «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» від 18.10.2005 № 745 передбачено надбавку до посадового окладу у розмірі 20 % відсотків посадового окладу за почесне звання: «Заслужений артист України». Нарахування надбавки у розмірі 20% за почесне звання: «Заслужений артист України» також підтверджується наказом КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» № 2-ок від 06.05.2022 року «Про встановлення надбавки за почесне звання «Заслужений артист України». Таким чином заробітна плата [PERSON] режисера-постановника розраховується наступним чином : 2893 гривні 00 коп. (тарифна ставка) * 3 (тарифний коефіцієнт)*2 (коефіцієнт підвищення посадових окладів за академічність)= 17358,00 грн. посадовий оклад режисера-постановника. Даний розмір окладу також може підтвердити відповідач випискою з штатного розпису, який діяв на період 01 березня-05 травня 2022 року. 17358,00 грн. (посадовий оклад режисера-постановника)+доплати 30% за вислугу років + надбавка 20% за звання «Заслужений артист України» = 26037,00 грн. заробітна плата [PERSON] за один місяць. Тобто з надбавкою за вислугу років у розмірі 30% до посадового окладу та за надбавкою за званням «3аслужений артист України» у розмірі 20% до посадового окладу заробітна плата Позивача на місяць становить 26037,00 грн. За березень-квітень 2022 року заробітна плата повинна була бути нарахована в розмірі 26037,00 грн.*2=52074,00 грн. За травень 2022 року кількість робочих днів становила 22 робочих дні. З 01.05.-05.05. 2022 року кількість робочих днів становило 4 робочі дні. 26 037,00 грн./22=1183,50 *4 робочі дні=4734,00 грн. Таким чином 52 074,00 грн. (зарплата березень-квітень 2022р.)+ 4734,00 грн. (4 дні зарплати за травень 2022р.)=56 808 грн. заробітної плати * 22% ЄСВ (12497,76)= 69 305,76. нарахувати роботодавцю заробітну плату за період 01.03.2022 по 05.05.2022 року, з яких на суму 56808 грн. роботодавець повинен нарахувати 22% ЄСВ (у сумі 12497,76 грн.). Із заробітної плати 56808 грн. роботодавець повинен утримати 18% податку на доходи фізичних осіб ( у сумі 10225,44 грн. ПДФО ) та 1,5 % військовий збір (у сумі 852,12 грн. військовий збір). Сума виплати «на руки» відповідачем як роботодавцем повинна нарахуватися позивачу (працівнику) за період 01.03.2022-05.05.2022 року наступна: 56 808 грн. (заробітна плата) 10 225,44 грн. ПДФО - 852,12 грн. військовий збір = 45 730,44 грн. За таких обставин позивачка просить суд стягнути з відповідача за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 року в розмірі 69 305,76 грн., з якої: виплатити 56 808 грн. заробітної плати з покладанням обов`язку на відповідача як податкового агента здійснити відповідні відрахування ПДФО ( у сумі 10 225,44 грн.) та військового збору (у сумі 852,12 грн.), а також на суму 56 808 грн. нарахувати ЄСВ 22% (12 497,76 грн.). також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Бонь І.М. надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також просила стягнути витрати на правову допомогу. Представник відповідача адвокат Країло М.В. у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Також у поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнають частково. Не заперечують щодо стягнення заробітної плати у розмірі вказаному у довідці №122 від 10.04.2025 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 02.09.2020 року [PERSON] перебувала на посаді режисера-постановника в Комунальному закладі «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь), що підтверджується Контрактом з професійним творчим працівником (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури від 01.09.2020 року б/н та завіреною копією трудової книжки. Стаж роботи в сфері культури понад 38 років. З 05.05.2022 року по дату звільнення виконувала обов`язки директора-художнього керівника КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», що підтверджується розпорядженням Голови ОДА начальника ОВА Донецької ОДА від 03.05.2022 року № 39/5-22 «Про призупинення дії контракту з директором-художнім керівником КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» по дату звільнення. За період 01.03.2022 по 04.05.2022 року, перебуваючи у трудових відносинах з КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» на посаді режисера-постановника Позивачу не була виплачена заробітна плата, що підтверджується довідкою Пенсійного Фонду України за формою ОК-5. Позивач звернулася до Відповідача за виплатою боргу по заробітній платі за період 01.03.2022 року - 05.05.2022 року, однак листом від 04.03.2024 року № 48 їй було відмовлено. Отже встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», як роботодавцем, права позивача на отримання заробітної плати за період з 01.03.2022 року по 05.05. 2022 року. Стаття 13 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом. Виходячи що спірні правовідносини виникли з трудових, саме на роботодавця покладено обов`язок довести виконання вимог законодавства щодо оплати праці. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно до\~ст. 3 КЗпП України\~- законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.\~21,\~43,\~46 Конституції України, ст.\~94,\~115 КЗпП України, ст.\~21,\~24 Закону України «Про оплату праці»\~- кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами першою, четвертою та п`ятою\~статті 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці»\~та частиною першою\~статті 94 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою\~статті 15 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій\~статті 97 КЗпП України. Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої\~статті 94 КЗпП України\~питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом, Законом України «Про оплату праці»\~та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої\~Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. При розгляді справи судом встановлені загальновідомі факти, що в порядку положення ч. 3\~ст. 82 ЦПК України\~не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами РФ. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). З дослідженої в судовому засіданні довідки №122 від 10.04.2025 року встановлено, що заробітна плата [PERSON] на посаді режисера-постановника в період за березень - квітень 2022р. травень 2022р. складає 26037 ,00 грн. щомісячно, з них посадовий оклад - 17358.00 грн.; надбавка за вислугу років - 30% від посадового окладу; надбавка за звання «Заслужений артист України» - 20% від посадового окладу. Таким чином заробітна плата за два місяці 52074,00 грн. За травень 2022 року кількість робочих днів режисера-постановника становила 26 робочих дні. З 01.05.2022 по 05.05.2022 р кількість робочих днів - 4. Тобто за травень повинно бути нараховано : 26037,00/26 =1001,42*4=4005,69. Таким чином нарахована заробітна плата з 01.03.2022 по 05.05.2022 рік становить: 52 074,00+4005,69 =56 079,69 грн. З вказаною заборгованістю відповідач погодився у повному обсязі. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, які перевірені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року, у розмірі 56 079,69 грн., без сплати податків та обов`язкових платежів. Що стосується вимоги про стягнення 15 000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved