Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на спадкове майно: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті [INFO] матері [PERSON] , а також на частку цього житлового будинку після смерті [INFO] батька [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що житловий будинок по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, у якому проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова, [PERSON] його дружина. [INFO] померла [PERSON] ,\~після її\~смерті відкрилась\~спадщина, зокрема на\~ частку даного житлового\~будинку.\~Вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. ЇЇ батько [PERSON] написав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї дружини. [INFO] \~помер [PERSON] ,\~який залишив\~заповіт,\~згідно якого\~все\~своє майно\~заповідав\~їй \~своїй дочці.\~Спадщину\~після\~смерті батька\~вона прийняла,\~шляхом\~звернення\~до нотаріуса\~із\~заявою\~про прийняття\~спадщини.\~При\~зверненні\~до нотаріуса\~для\~оформлення\~своїх спадкових\~прав\~отримала\~відмову,\~оскільки\~державна\~реєстрація права\~власності\~на\~житловий будинок\~по\~ [ADDRESS] \~у Державному\~реєстрі\~речових\~прав на\~нерухоме\~майно\~відсутня. Позивач у підготовче засідання не з`явилася. 31.03.2025 надіслала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач,\~в\~особі\~селищного голови\~Лосинівської\~селищної\~ради Ніжинського району Чернігівської області Стрілець А. у заяві від 04.03.2025 просив справу розглянути без участі їх представника, з позовною заявою згоден та просив задовольнити. Згідно з ч.ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2005 (а.с.17). Померла [PERSON] \~на день\~смерті проживала\~та була\~зареєстрована по\~ [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Данинського старостинського округу №6-146 від 17.09.2024.\~Разом з\~нею на\~день смерті\~та протягом\~шести місяців\~з дня\~смерті за\~зазначеною адресою\~був зареєстрований\~чоловік [PERSON] (а.с.18). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2017 (а.с.11). З довідки, виданої Данинським старостинським округом №232 від 19.09.2024 вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 мав статус колгоспного двору, в будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова, [PERSON] його дружина (а.с.27). З довідки, виданої КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради №01736 від 20.09.2024 вбачається, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстровано (а.с.25). До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а КП «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Суд враховує, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на власність членів припиненого колгоспного двору, в даному випадку голови колгоспного двору [PERSON] та його дружини [PERSON] . Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 [PERSON] та [PERSON] належало право власності на зазначений житловий будинок як членам колгоспного двору. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь дочки [PERSON] . З постанови державного нотаріуса другої чернігівської державної нотаріальної контори від 13.01.2025 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.23). Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи. З постанови приватного нотаріуса Голік Л.В. від 05.09.2024 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.23). Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ч.1\~ст.1268\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved