Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора Холдобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно у порядку спадкування. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після чого відкрилася спадщина на належне померлому майно, до складу якого входила також житлова квартира за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі станом на сьогоднішній день проживає позивачка разом із своєю родиною. Заповіт за життя [PERSON] на випадок свої смерті не складав, а тому позивачка, будучи спадкоємцем першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Одеського МНО Джулай С.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом № 184/02-14 від 06.05.2021 року приватний нотаріус Джулай С.В. відмовила позивачці в оформленні права власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно та рекомендувала звернутися до суду для вирішення права власності на спадкове майно в судовому порядку. Окрім того, [PERSON] довідалася про те, що право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала батьку позивачки, зареєстровано на іншу особу [PERSON] згідно Акту прийому передачі до Договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 15.03.2019 між кредитором [PERSON] та новим кредитором [PERSON] , якій було передано оригінали правовстановлюючих документів по кредитному договору на вказану квартиру. Так, 06.09.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48566731 від 06.09.2019, на підставі якого проведено реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за відповідачкою [PERSON] . Підставою для державної реєстрації за відповідачем вказаної вище житлової квартири слугувало: договір про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги, серія та номер: 1948, виданий 06.06.2018, видавник приватний нотаріус Скульська Т.А.; вимога про усунення порушень зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник: [PERSON] ; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 110, виданий 15.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Калінюк О.Б.; документи, що підтверджують вручення вимоги, серія та номер: 8714, виданий 18.05.2019, видавник: ТОВ «Двадцять п`ять годин»; договір іпотеки квартири, серія та номер: 014/1388/3/11442/1, виданий 20.03.2008, видавник: приватний нотаріус Джулай С.В. Позивачка зазначає, що державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. при прийнятті рішення про державну реєстрацію було допущено ряд порушень. Зокрема, жодних документів та вимог про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором покійний батько позивачки [PERSON] не отримував. У самому Договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не прописане. Окрім того, в порушення вимог ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» державним реєстратором було прийнято рішення про реєстрацію спірної квартири за [PERSON] без оцінки майна, жодних повідомлень про погодження оцінки майна [PERSON] не отримував, квартиру для огляду не надавав, так як жодних звернень експерта не надходило. У зв`язку з цим просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким: ?визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48566731 від 06.09.2019, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] ; ?визнати за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Суд констатує, що представником відповідачки [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позову заяву, в якому представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача вказує на те, що 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1388/3/11442 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 26 000,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 11.03.2018, зі сплатою 13,5% річних. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/1388/3/11442/1, відповідно до умов якого [PERSON] передав ВАТ «Ерсте Банк» в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 15.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення (купівлі продажу) прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , як кредитор відступив шляхом продажу [PERSON] право вимоги за кредитним договором № 014/1388/3/11442 від 12.03.2008. 15.03.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. був посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким [PERSON] , як іпотекодержатель передав [PERSON] , як новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки № 014/1388/3/11442/1. 15.03.2019 [PERSON] направила на ім`я [PERSON] повідомлення вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором №014/1388/3/11442 на протязі тридцяти днів в загальному розмірі 489 812,14 грн., в тому числі суми заборгованості по тілу кредиту (13 355,92 дол. США), суми боргу по відсоткам (3459,18 дол. США), трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (1202,03дол. США), з попередженням, що в іншому випадку, на підставі умов договору іпотеки, спір буде вирішено шляхом позасудового врегулювання. 04.09.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сарай Д.Ю. було прийняте рішення про внесення запису щодо реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Підставою для проведення такої реєстрації стали договір про відступлення прав вимоги від 06.06.2018, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, договору іпотеки №014/1388/3/11442/1. Вищезазначені обставини були встановленні рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022 року у справі № 523/13247/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.03.2019, реєстровий номер 110, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.; витребування від [PERSON] майна-квартири [ADDRESS] та передання її позивачу, та постановою Одеського апеляційного суду у справі № 523/13247/20 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2022. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, на час звернення до державного реєстратора у [PERSON] було наявне право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у будь який із способів, передбачених статтею 5 Іпотечного договору 12.03.2008 р. № 014/1388/3/11442/1. Відповідно до змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Таким чином, і Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і Законом України «Про іпотеку», і укладеним між сторонами іпотечним договором, передбачено можливість набуття права власності на підставі іпотечного договору та відповідно проведення державної реєстрації права власності об`єкт нерухомого майна, що є предметом такого договору. З огляду на зазначене, рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. від 06.09.2019 № 48566731 є правомірним, і таким що не підлягає скасуванню. Щодо строків звернення до суду, посилання позивача про необізнаність вибуття із володіння [PERSON] квартири справдовується наступним, в уточненій позовній заяві у справі № 523/13247/20 від 08.09.2021 [PERSON] зазначила, що 06.08.2020 у відсутність її батька невідомі люди зламали вхідні двері та проникли до спірної квартири, викинули його речі. Вказала, що квартира була єдиним житлом її батька, яка була придбана частково за власні кошти та частково за кредитні кошти. Зазначила, що вона також проживає в спірній квартирі разом з сім`єю та після смерті батька прийняла спадщину. Отже, щонайменше з 06.08.2020 року позивачка була обізнана щодо вибуття спірної квартири з володіння батька. Позивач вернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державу реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом лише 08.01.2024, тобто з пропуском визначеного законом загального трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України), поважних причин пропуску цього строку не навела. Суд констатує, що представником позивачки [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому представник позивачка вказує на те, що згідно Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», у розділі "Прикінцеві та перехідні положення": пункт 19 викладено в наступній редакції редакції: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". До теперішнього часу на території України діє воєнний стан, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 469/2024 від 23.07.2024. Таким чином строк звернення до суду [PERSON] не пропущено з підстав, наведених вище. Посилання відповідача на рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/13247/20 як на той факт, що судом було встановлено факти наявності договору відступлення права вимоги та рішення державного реєстратора про внесення відповідних записів, дійсно нами не заперечується. Саме ці документи і є предметом розгляду по суді у даній справі. Підставами судового розгляду у цивільній справі № 523/13247/20 було визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, витребування майна з чужого незаконного володіння. Предметом судового розгляду у даній цивільній справі є визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора, та визнання права власності на спірну квартиру. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 15.01.2024 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив продовжити розгляд даного позову за відсутності сторони позивача. У попередньому судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким: ?визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48566731 від 06.09.2019, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] ; ?визнати за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася, продала до суду заяву, в якій просила завершити розгляд справи за відсутності сторони відповідача. У попередньому судовому засідання представник відповідачки Сачаєва І.О. проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Відповідач державний реєстратор Холдобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. в судове засідання не з`явилася, відзив у визначений строк до суду не подала, із будь якими заявами та клопотаннями не зверталася. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після чого відкрилася спадщина на належне померлому майно, до складу якого входила також житлова квартира за адресою: [ADDRESS] . Із обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві та підтриманих представником позивача в судовому засідання вбачається, що заповіт за життя [PERSON] на випадок свої смерті не складав, а тому позивачка, будучи спадкоємцем першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Одеського МНО Джулай С.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом № 184/02-14 від 06.05.2021 року приватний нотаріус Джулай С.В. відмовила позивачці в оформленні права власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно та рекомендувала звернутися до суду для вирішення права власності на спадкове майно в судовому порядку. Окрім того, [PERSON] довідалася про те, що право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала батьку позивачки, зареєстровано на іншу особу [PERSON] згідно Акту прийому передачі до Договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 15.03.2019 між кредитором [PERSON] та новим кредитором [PERSON] , якій було передано оригінали правовстановлюючих документів по кредитному договору на вказану квартиру. Так, суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини. 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/1388/3/11442 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 26 000,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 11.03.2018, зі сплатою 13,5% річних (а.с. 117 119). З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 12.03.2008 між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки квартири № 014/1388/3/11442/1 (надалі Договір іпотеки), відповідно до умов якого [PERSON] передав ВАТ «Ерсте Банк» в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 124 128). 06.06.2018 між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» та гр. [PERSON] було укладено Договір про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги, за умовами якого Банк відступив шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників та/або іпотекодавців, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами та/або договорами іпотеки (а.с. 131 132). У подальшому, 15.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення (купівлі продажу) прав вимоги. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , як кредитор відступив шляхом продажу [PERSON] право вимоги за кредитним договором № 014/1388/3/11442 від 12.03.2008 та Договором іпотеки (а.с. 134). 15.03.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. був посвідчений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким [PERSON] , як іпотекодержатель передав [PERSON] , як новому іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки № 014/1388/3/11442/1. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у спірних правовідносинах є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Ерсте Банк". Згідно п.п. 3.1.4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодержателем зобов`язань за цим або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього Договору. Згідно п.п. 5.3, 5.4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором або Кредитним договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється; за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напис нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь які особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодаржателя. Також, п. 5.5. Договору іпотеки передбачено задоволення вимог іпотеко держателя. Так, вказаним пунктом визначено, що випадку іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя про усунення порушення зобов`язання за цим або Кредитним договором у встановлений іпотеко держателем строк, такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки. 06.09.2019 державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48566731 від 06.09.2019, на підставі якого проведено реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за відповідачкою [PERSON] . Підставою для державної реєстрації за відповідачем вказаної вище житлової квартири слугувало: договір про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги, серія та номер: 1948, виданий 06.06.2018, видавник приватний нотаріус Скульська Т.А.; вимога про усунення порушень зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник: [PERSON] ; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 110, виданий 15.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Калінюк О.Б.; документи, що підтверджують вручення вимоги, серія та номер: 8714, виданий 18.05.2019, видавник: ТОВ «Двадцять п`ять годин»; договір іпотеки квартири, серія та номер: 014/1388/3/11442/1, виданий 20.03.2008, видавник: приватний нотаріус Джулай С.В. Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 354801864 від 17.11.2023 (а.с. 22 25). Відповідно до статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд констатує, що відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Вказаний висновок також зроблено у постанові ВП ВС від 21.03.2018 року за результатами розгляду справи № 760/14438/15, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на день державної реєстрації права власності за іпотекодержателем) (надалі Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами Договору іпотеки, зокрема 5.3, передбачено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором або Кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Як було вище зазначено, статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З наведеного слідує, що підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. Суд констатує, що на виконання вимог ухали суду про витребування доказів від 15.01.2024, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради до суду було надано матеріали реєстраційної справи № 1909095451101 за об`єктом за адресою: [ADDRESS] . Так, судом було досліджено матеріали вказаної реєстраційної справи та встановлено, що 17.05.2019 [PERSON] надіслала [PERSON] письмове повідомлення вимогу (в порядку ЗУ «Про іпотеку»), в якій боржника було повідомлено про вимогу сплатити борг на загальну суму 489812,14 грн. У разі не виконання вимоги сплатити заборгованість Іпотекодержатель ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки згідно умов Договору іпотеки квартири та вимог ЗУ «Про іпотеку», шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (а.с. 149). Вказану вимогу про порушення [PERSON] отримав особисто 18.05.2019, що підтверджується наявною у матеріалах реєстраційної справи № 1909095451101 копією Рекомендованого повідомлення про вручення поштово відправлення Кур`єрської служби доставки «Двадцять п`ять годин» (а.с. 136). В супереч заперечень сторони позивача, факт отримання саме батьком позивачки [PERSON] письмового повідомлення вимоги (в порядку ЗУ «Про іпотеку»), спростовано належними доказами не було. Таким чином, суд констатує, що твердження позивачки [PERSON] про те, що рішення державного реєстратора від 06.09.2019 бору прийнято без відповідного доказу про отримання вимоги про усунення порушення є безпідставним та спростовується матеріалами реєстраційної справи № 1909095451101. Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на момент реєстрації права власності майна за іпотекодержателем) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Як було вище зазначено, відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на момент реєстрації права власності майна за іпотекодержателем), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене, Порядок №1127 не передбачав, що звіт про оцінку предмета іпотеки входить до переліку документів, необхідних для подання державному реєстратору. Вимога щодо подання державному реєстратору такого звіту була доповнена до Порядку № 1127 лише 26 лютого 2020 року. Втім, виходячи із принципу «lex superior», «у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу», хоча Порядком № 1127 до 26 лютого 2020 року не було передбачено обов`язкового надання оцінки предмета іпотеки, проте така вимога містилася у частині п`ятій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу. Зокрема, ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Отже, іпотекодержатель, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. Зазначене обґрунтовується, зокрема, і тим, що згідно із другим реченням частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. У постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16(провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16 (провадження № 14-22цс19) Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно при позасудовому врегулюванні. У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно сформулювала правові висновки щодо обов`язковості подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й відсутність експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження. Зазначені правові висновки сформовано у постанові ВП ВС від 13.03.2024 року у справі № 201/15228/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 354801864 від 17.11.2023, підставою для державної реєстрації за [PERSON] належної батьку позивачки [PERSON] житлової квартири слугувало: ?договір про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги, серія та номер: 1948, виданий 06.06.2018, видавник приватний нотаріус Скульська Т.А.; ?вимога про усунення порушень зобов`язання, серія та номер: б/н, видавник: [PERSON] ; ?договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 110, виданий 15.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Калінюк О.Б.; ?документи, що підтверджують вручення вимоги, серія та номер: 8714, виданий 18.05.2019, видавник: ТОВ «Двадцять п`ять годин»; ?договір іпотеки квартири, серія та номер: 014/1388/3/11442/1, виданий 20.03.2008, видавник: приватний нотаріус Джулай С.В. Таким чином, серед переліку зазначених документів відсутній документ про оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Вказана обставина також підтверджується матеріалами реєстраційної справи № 1909095451101. Окрім того, суд зазначає, що стороною відповідача не надано доказів щодо інформування [PERSON] про вартість іпотечного майна, за якою відбулося зарахування вимог, у той час, як ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником цього майна. Таким чином, під час розгляду даної справи знайшло своє підтвердження порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема відсутність експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Щодо звернення до суду з даними позовними вимогами до державного реєстратора Сурай Д.Ю., то суд зазначає, що такий є неналежним відповідачем в рамках розгляду даної справи з огляду на наступне. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Зміст і характер правовідносин між учасниками даної справи свідчить про те, що спір у позивача виник саме з відповідачкою [PERSON] щодо переходу права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Позовну вимогу про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути висунуто до державного реєстратора (приватного нотаріуса), який прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, чи ні. Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 07.07.2021 року за результатами розгляду справи № 369/14294/17. У п. 8.23 постанови від 05.07.2023 року № 910/15792/20 ВП ВС встановлено, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (провадження N 11-377апп18, пункт 36), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (провадження N 14-512цс18, пункт 53) та від 04 лютого 2020 року у справі N 910/7781/19 (провадження N 12-150гс19, пункт 37), від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу при розгляді справи. Також у вказаній постанови Велика Палата Верховного суду зробила висновок, що у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків з внесення записів до ЄДРПОУ, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем в суді. Зокрема у випадку невиконання державним реєстратором вимог суду (бездіяльності) про накладення заборони (арешту) внесеної до ЄДРСР при здійсненні ним реєстраційних дій. Однак, суд зазначає, що таких позовних вимог у даній справі позивачкою заявлено не було та не встановлено обставин порушення прав позивачки виключно діями державного реєстратора, за відсутності прийняття рішення суб`єкта господарювання у сфері управлінських відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що у задоволенні даного позову в частині його пред`явлення до державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю., слід відмовити, оскільки такий є неналежним відповідачем у даній справі. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування, то суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню саме в рамках розгляду даної справи з огляду на наступне. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося в момент його смерті. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України) або особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 21.04.2023 (повторне). Таким чином, суд зазначає, що позивачка є спадкоємицею першої черги до майна померлого батька. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Таким чином, суд зазначає, що за обставин, встановлених судом в рамках розгляду даної справи, належним способом захисту позивачки своїх спадкових прав є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за померлим батьком. Проте, суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи стороною позивача не було додано жодних доказів в підтвердження того факту, що, окрім [PERSON] , немає жодних інших спадкоємців першої черги, які також мають право на спадкування за законом. Сторона позивача, в ході розгляду даної справи, клопотання про витребування матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] не заявляє, а суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази за власної ініціативи задля дотримання принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого приписами ст. 13 ЦПК України. З огляду на вище викладене, з метою недопущення порушення спадкових прав можливих інших спадкоємців щодо набуття права власності на спадкове майно, суд доходить висновку, що у задоволенні даної вимоги в рамках розгляду даної справи слід відмовити. В той же час, суд роз`яснює позивачці [PERSON] , що вона не позбавлена свого процесуального права звернутися до суду з окремим позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування після набрання рішення суду законної сили, ухваленого у даній справі. З приводу твердження сторони відповідача про те, що позивачкою було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд констатує наступне. Норми ст. 256 ЦК України визначають позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року було доповнено пунктом 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на доповнення Перехідних положень ЦК України пунктом 19, якими чітко регламентовано продовження строків позовної давності на період введення воєнного стану, в тому числі загальних строк, передбачених ст. 257 ЦК України, суд доходить висновку, що позивачкою [PERSON] не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволені позовних вимог в частині скасування рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївськоо району Одеської області Сурай Д.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48566731 від 06.09.2019, на об`єкт нерухомого майна, а саме житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із відповідачки [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1816,81 грн. (за звернення до суду з позовом за вимогу немайнового характеру та подачі заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial