Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2006 року. Мають спільного сина [PERSON] , 2008 року народження. Спільне життя не склалось за рішення суду їх шлюб розірвано в 2018 році. Після припинення спільного проживання малолітній син залишився проживати разом з нею. Вона з сином виїхала з України як розпочалась війна. Після повернення та неможливість проживання у пошкодженій квартирі, тимчасово з дитиною проживала у своєї матері в с.Музичі. У липні 2022 року повернулись проживати у власне помешкання. Вона повністю опікувалась дитиною, створювала йому всі умови для проживання, навчання, розвитку, дозвілля. Але з грудня 2022 року [PERSON] виявив бажання проживати з батьком та висунув їй вимогу, щоб вона переписала на нього кватиру. Вважає таку вимогу сина наслідком впливу відповідача, який до цього також вимагав переоформити кватиру на сина. У свою чергу вона намагалась пояснити синові причини неможливості такого кроку, що виявилось безрезультатним, оскільки відповідач продовжує сина налаштовувати проти неї. Після переїзду сина, вона з ним бачилась всього декілька разів, у телефонному режимі також немає можливості з ним спілкуватись через її блокування. Крім того, відповідач перевів сина на дистанційне навчання і поспілкуватись у школі вона позбавлена можливості. Всі її намагання відновити спілкування з сином виявились марними. Після звернення до служби у справах дітей, їй був встановлений графік побачень з сином, який не можливо виконати. Але через наявність неприязних стосунків, вирішити питання щодо усунення перешкод та встановлення графіку спілкування дитини з матір`ю, яка проживає окремо, в добровільному порядку є виявилось неможливо. Просила суд: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкування матері [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] ; визначити порядок участі матері [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : особисті побачення двічі на тиждень протягом години у місці за вибором матері без присутності батька; в другу та четверту п`ятницю та суботу кожного місяця з 20.00 год. п`ятниці до 20.00 год. суботи без обмежень місця прогулянок, з можливістю поїздок для родичів, без присутності батька; кожні шкільні літні канікули не менше 14 діб, зимові не менше ніж 5 діб, у тому числі з правом вивозити дитину на відпочинок та оздоровлення без супроводу батька, в осінньо-весняні канікули не менше ніж 3 доби; кожного року у день народження дитини - [INFO] не менше 2 годин; кожного року у день народження матері - [INFO] не менше 2 годин; особисте безперешкодне спілкування за допомогою будь-яких засобів зв`язку, у тому числі мережа Інтернет, програма Skype, Viber у будь-який зручний час; надавати один раз на місяць або за потребою інформацію про стан здоров`я, розвиток, виховання сина, місце проживання сина; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. 04 березня 2024 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову відповідач [PERSON] вказав, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року. Мають спільного сина [PERSON] , 2008 року народження. Шлюб розірвано у 2014 року. Але незважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, разом турбувались про сина, їздили на відпочинок, відвідували другій, приймали гостей, вирішували питання щодо придбання майна. Після початку повномасштабного вторгнення, він допоміг позивачці разом з сином виїхати за кордон, знайти житло, продовжував їх утримувати, згодом зустрічав їх вдома, займався ремонтом пошкодженого житла, організовував відпочинок. Але у 2022 році він вирішив припинити спільне проживання, тому після повернення позивачки з сином з-закордону, він повідомив, що буде проживати окремо. Син залишився проживати з матірю у квартирі в м.Буча після її ремонту, між ними час від часу виникали конфлікти. Але у подальшому між ними відбулась сварка, внаслідок якої син побажав переїхати та проживати до нього. Він всіляко намагався налагодити відносини сина з позивачкою, але результату не було. Син має глибоку образу на матір і відмовлявся з нею спілкуватись. Після довгих вмовлянь, син погодився почати спілкуватись з позивачкою. Але знов позитивного результату це не мало, оскільки позивачка зовсім не змінювала своєї поведінки. Вказав, що він ніколи не чинив та не буде чинити перешкоди у спілкуванні сина з матірю, він ніколи не просив та не вмовляв сина переїхати до нього, але він також не може змусити сина спілкуватись з матірю поза його волею. Зважаючи на графік навчання сина, на його вподобання, проведення дозвілля, бажаний позивачкою графік є недоцільним. Крім того, син хоче після девятого класу здобути професійну освіту. Він обговорив з сином такий графік, і останній вказав, що це суперечить його інтересам і він не бажає змінювати власні плани та підлаштовуватись під мати. Просив відмовити у задоволенні позову. 08 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково позивачка вказала, що відповідач самостійно звертається в різні органи для притягнення позивачки до відповідальності з метою створення негативного її образу. Але встановлений службою графік побачень не виконувався. Вона не має будь-якого спілкування з сином. Натомість саме під впливом вмолянь відповідача, син надсилає смс з вимогами переписати на нього квартиру. Чинним законодавством України та нормами міжнародного права вона має право на особисте спілкування з дитино. Жодних негативних характеристик на неї відповідач не надав. Просила задоволити позов. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. 29 квітня 2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та пояснення. Вказали, що позовні вимоги [PERSON] підтримали частково, аргументи та міркування наведені ними у висновку. Просили суд розглядати справу в їх відсутність та прийняти рішення виходячи з інтересів дитини. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили задоволити. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували. Просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді справи судом встановлено, що 21 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. З наданих сторонами доказів як мати [PERSON] , так і батько [PERSON] забезпечені житлом, мають задовільні умови проживання, в тому числі й для дитини [PERSON] , працюють, мають дохід, позитивні характеристики з місця роботи, проживання, несуть витрати на утримання сина. Щодо вирішення вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. З пояснень сторін встановлено, що після припинення спільного проживання син [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] , але з грудня 2022 року за власним бажанням переїхав проживати до батька [PERSON] ; як на час переїзду дитини, так і на час вирішення справи в суді між батьками склались вкрай напружені та неприязні відносини, між ними також триває майновий спір. 02 травня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , 2008 року народження, в розмірі частини доходу, щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 21 лютого 2023 року. Наказ пред`явлений до примусового виконання до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) - [NUMBER], заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до пояснень сторін у сина [PERSON] відкритий конфлікт з [PERSON] , внаслідок якого дитини прийняла рішення змінити місце проживання, відмовляється спілкуватись з позивачкою в телефонному режимі, відмовляється від зустрічей. Всі дії, які вчинялись [PERSON] результату не дали, натомість дитина ще більше віддалилась та закрилась від матері. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №524 від 31 серпня 2023 року визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , 2008 року народження, а саме: кожної суботи з 13:00 до 18:00, попередньо перші десять зустрічей з неповнолітнім провести за участі психолога Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб для налагодження дитячо-батьківських стосунків. Відповідно до листа Солом`янської районної в місті Києві центру соціальних служби №108/39-1333 від 03 листопада 2023 року за весь була проведена лиш одна спільна зустріч мати і дитини, на інші дитина відмовилась; також окремо проведено індивідуальні психологічні консультації з дитиною (три) та з [PERSON] (чотири). Покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] (мати позивачки) та [PERSON] (двоюрідна сестра позивачки) не підтверджують обставин чинення та створення відповідачем [PERSON] перешкод у спілкуванні з матері з сином. Дані свідки повідомили про певні обставини зі своїм суб`єктивним сприйняттям цих ситуацій, своїми висновками, припущеннями, при цьому на їх беапеляційне бачення лише [PERSON] винний у конфлікті між матір`ю та сином. Разом з тим, жоден свідок не повідомив якихось об`єктивних даних, ситуацій, які б підтверджували умисне створення батьком перешкод. Також і син [PERSON] не повідомив про жодні перешкоди, які батько створює у спілкуванні між ним та матір`ю. Неодноразові звернення [PERSON] до поліції не підтверджують створення саме батьком перешкод у спілкуванні з дитиною (відсутні пояснення жодних сторін по заявленим обставинам, відсутній висновок). Даний лист може підтвердити лише звернення позивача, а не винні дії відповідача. Також суд враховує вік дитини (16 років), наявність у нього гаджетів для навчання та комунікацій, можливість дитини самостійно визначити коло осіб для спілкування, а також у такому віці можливість встановлення іншим дорослим у гаджеті дорослої дитини власних заборон, зводиться до мінімуму. З матеріалів справи вбачається, що причиною не виконання рішення органу опіки та піклування стало небажання дитини спілкуватись з матір`ю. Зважаючи, що позивач не довела своїх вимог, що [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з сином, суд відмовляє в цій частині. Щодо вирішення вимог про встановлення способу участі у спілкуванні з дитиною. Згідно з частинами першою та другою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У судовому засідання заслухано думку [PERSON] , який повідомив, що любить обох батьків, дуже сумує за мамою, з якою виник конфлікт. Вважає, що мама говорить йому неправду, не чує його, не сприймає його як особистість зі своїми поглядами, баченнями та почуттями, не дозволяє приймати рішення самостійно. Така її поведінка його ображає. Жоден графік спілкування з матір`ю, в тому числі встановлений судом, він не сприймає та не бажає такого спілкування. Бажає, щоб мама перестала брехати та ставилась до нього як до дорослого і лише тоді між ними можливе відновлення спілкування. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган. За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. При вирішенні справи, суд приймає думку дитини, але зважає, що на час розгляду між сином та матір`ю відбувся конфлікт, який лише з часом поглиблюється. Як повідомив психолог, присутній у судовому засіданні при опитуванні дитини, мати дійсно ставиться до сина як до маленького сина, не бажає бачити зміни в дитині, не сприймає його подорослішу дитину, яка вже має свою думку, яка має право приймати рішення і має право на власні помилки. Відсутність регулярного повноцінного спілкування з матір`ю протягом тривалого часу, коли дитина мала тісний контакт з батьком та не спілкувалась за власним бажанням з матір`ю, дає підстави для висновку, що зазначене вплинуло на думку дитини щодо неможливості встановлення графіку вцілому. Разом з тим, судом не встановлено обставин того, що при визначенні способу матері у вихованні сина створить загрозу психологічного чи фізичного характеру, чи призведе до негативних для дитини наслідків або іншим чином створить для дитини нетерпиму обстановку. Вцілому, згода дитини на певний графік не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода\\незгода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. У контексті наведеного, суд зазначає, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Батько ніколи не зможе замінити мати, а мати - батька. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Також судом встановлено, що [PERSON] , 2008 року народження, є учнем 9-А класу Гімназії біотехнологій №177 м.Києва. З пояснень сторін також вбачається, що [PERSON] має додаткові заняття, проводить час з друзями. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважають за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , 2008 року народження, а саме зустрічі кожної суботи з 13.00 до 18.00. При визначенні графіку суд враховує право та рівність батьків у прийняття участі в житті дитини. Разом з тим, у даній справі крім права матері, є право й дитини бути почутою своєю матір`ю на її розуміння та повагу вже до майже повнолітньої особи, до його думки, до його рішень. Враховуючи наявність конфлікту, відсутність бажання дитини щодо встановлення будь-яких графіків, суд вважає за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , 2008 року народження, а саме зустрічі кожної суботи з 13.00 до 18.00. Саме такий графік надасть можливість відновити взагалі побачення матері та дитини, відновити та налагодити відносини між собою, за умови рекомендації психолога «почути дитину», усвідомити, що син став дорослим, має друзів, приймає рішення та може нести відповідальність за них, але й пам`ятати, що в деяких сферах він залишається дитиною, яка потребує маминої уваги, любові, сприйняття, розуміння. Суд наголошує, що мати тривалий час не спілкувалася з сином, а для встановлення нормальних взаємовідносин з дитиною потрібен час, а тому не можна вважати, що визначення усіх способів спілкування з дитиною, про які просила позивачка буде сприяти реалізації інтересів дитини. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial