Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

17 жовтня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67523 грн 22 коп, що складається з простроченої заборгованості 16116 грн 57 коп, нарахованих відсотків 154 грн 45 коп, прострочених відсотків 3536 грн 40 коп, комісії 2385 грн 79 коп, прострочена комісія 5330 грн 01 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 23 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 119889 грн 36 коп строком на 36 місяці, тобто з 23.05.2019 року до 22.05.2022 року (включно). Позичальник був зобов`язаний щомісячно погашати заборгованість, згідно графіку платежів. Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 1,99% від суми кредиту. [PERSON] свої обов`язки виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилася вищевказана заборгованість. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», укладено договір про відступлення прав вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором, внаслідок чого позивач набув статус кредитора та право вимоги до відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі; відповідач підтвердив факт укладення кредитного договору з Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» на зазначену позивачем суму, однак, позовні вимоги визнав лише в частині заборгованості за тілом кредиту на суму 16116 гривень 57 копійок та нарахованими відсотками на загальну суму 3690 гривень 85 копійок, а щодо решти суми заборгованості зазначив, що вважає її нарахування безпідставним. В судовому засіданні заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23 травня 2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем було укладено комплексний договір №5/1102287 (а.с. 15-19). Згідно з пунктом 1.1. зазначеного комплексного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 119889 гривень строком на 36 місяців - з 23.05.2019 року до 22.05.2022 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Відповідно до пункту 1.2 комплексного договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя. Підпунктами 1.3.1., 1.3.2. комплексного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 1,99% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості №29090000523774 в банку. Пунктом 2.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти за комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день. З копій платіжних інструкцій від 23 травня 2019 року №26846062-1 (а.с. 20) й №26846062-3 (а.с. 21) вбачається, що Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» перераховано [PERSON] 110000 гривень й 9889 гривень, відповідно. 29 серпня 2023 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладено договір №4-2023 про відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №5/1102287 від 23 травня 2019 року у сумі 67523 гривні 22 копійки, що підтверджується копіями договору про відступлення прав вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року з додатками (а.с.24-38) та реєстру прав вимог №1 до договору про відступлення права вимоги №4-2023 від 29 серпня 2023 року (а.с.85-153). З розрахунку заборгованості перед Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» по кредиту, наданому [PERSON] ,\~ кредитний договір №5/1102287 від 23 травня 2019 року (а.с.14), вбачається, що станом на 15 вересня 2023 року загальна сума боргу становить 67523 гривні 22 копійки, в тому числі: 16116 гривень 57 копійок прострочена заборгованість, 154 гривні 45 копійок нараховані відсотки, 3536 гривень 40 копійок прострочені відсотки, 2385 гривень 79 копійок комісія, 45330 гривень 01 копійка прострочена комісія. 15 вересня 2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено копію повідомлення про відступлення прав вимоги, що підтверджується копіями опису вкладення до цінного листа (а.с. 161) та списку «Реєстр №126» (а.с. 162-163). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив договірні зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитними договорами й має сплатити заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією й простроченої комісії суд зважає на таке. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за комісією й простроченою комісією слід відмовити за безпідставністю. Зазначений висновок суду також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16, від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Отже, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково.\~ Позивач сплатив судовий збір в сумі 2422 гривні 40 копійок, в порядку статті 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (29,33%) у сумі 710 гривень 49 копійок.

Outcome: partial