Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 27.11.2012\~Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» надав у кредит [PERSON] кошти в розмірі 15 000,00 грн. згідно заяви № 001-13881-271112 (далі «Кредитний договір»). У відповідності до умов п. 2.3. частини 2 та п. 1.1. частини 3 Кредитного договору клієнту надано кредитні кошти на 50 місяців, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача за реквізитами, вказаними у заяві до Банку, що підтверджується меморіальним ордером № iss-125 (#49707251) від 29.11.2012. За користуванням кредиту згідно п. 2.5. частини 2 Кредитного договору, клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 3.1. частини 3 Кредитного договору, клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 27 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 892,00 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок відкритий згідно п. 2.7. частини 2 Кредитного договору. 02.06.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» був укладений Договір №\~2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено позивачу. Відповідно до п. 1. Договору про відступлення та на умовах, встановлених ст.\~512-519\~Цивільного кодексу України, Банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі а текстом «Основні договори», надалі за текстом право вимоги новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором. Відповідно до п. 4 Договору про відступлення сторони погодились, що загальна вартість прав вимоги за Договором становить 2 488 200,00 грн. Сплата коштів у сумі 2488 200,00 грн. здійснена позивачем двома платежами і підтверджується копіями платіжних доручень № 48 від 26.05.2020\~року на суму 1 800 000,00 грн. та № 49 від 27.05.2020\~року на суму\~688 200,00 грн. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього відступлення. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 30 901,44 грн., в тому числі: основна сума заборгованості 10 716,27 грн.; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 5 223,44 грн.; заборгованість по комісіях 14 134,50 грн.; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 556,15 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 271,08 грн. Таким чином, в результаті укладення Договору про відступлення кредитором у зобов`язанні, за Кредитним договором, стало ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», яке відповідно до умов Договору про відступлення набуло права вимагати замість первісного кредитора ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення цього позову залишається непогашеним. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 30 901,44 грн., та витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гриніва Т.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повністю, застосувати строк позовної давності, провадження у справі закрити. Відзив мотивує тим, що позивач просить суд стягнути з неї заборгованість в розмірі 30901,44грн. Однак, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах договору, а тому і не підлягають задоволенню. Розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги недоведені. Розмір заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до неї. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважити, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в позовній заяві є правильними. Вказує, що термін надання кредиту становить 50 днів. Як вбачається у правовій позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня\~2018\~року в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. А тому, якби кредитний договір було укладено, та відповідачка отримала би кошти у кредит, позивач, мав би право нараховувати відсотки лише за 50 днів. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитом. Також, матеріали справи не містять доказів, що до договору укладалися додаткові угоди чи такий пролонгувався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня\~2018\~року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк кредитування у вказаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті\~1050\~Цивільного кодексу України. Оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів детального розрахунку боргу, вважає позовні вимоги ТОВ «Профіт Файненс» про стягнення з неї кредитного боргу недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Наголошує, що до позовної заяви не додано розрахунку заборгованості і не можливо точно встановити коли ж на думку позивача виникла заборгованість, але очевидно, що вона виникла в\~2017\~році. Тобто саме тоді у позивача і виникло право на звернення до суду. Тоді ж позивач почав і нарахування штрафних санкцій. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що визначено частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України. Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 6 листопада\~2013\~року розглянув справу № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що визначено статтею 257 Цивільного кодексу України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, штрафу, пені, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування штрафу прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не грунтується на вимогах закону. У зв`язку з чим просить про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову. Окрім цього, до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просив позов задоволити у повному обсязі. Мотивує таку\~тим,\~що у\~відзиві представник\~відповідача зазначає,\~що позивачем\~не було\~надано жодних\~доказів,\~які б\~підтверджували розмір\~заборгованості позичальника\~за Кредитним\~договором.\~Водночас,\~ні відповідачка,\~ні її\~представник не\~заперечують факт\~наявності боргового\~зобов`язання за\~Кредитним договором\~перед Кредитором,\~а лише\~піддають сумніву\~розмір заборгованості.\~З цього\~приводу ТОВ\~«ПРОФІТ ФАЙНЕНС»\~зазначає,\~що у\~постанові Верховного\~Суду від\~19.10.2022\~по справі\~№ 501/19/17\~(провадження\~№ 61-961св22)\~сформована правова\~позиція відповідно\~до якої,\~якщо у\~суду чи\~сторони по\~справі виникають\~сумніви,\~щодо розміру\~позовних вимог\~про стягнення\~коштів за\~кредитним зобов`язанням,\~то суд\~чи сторона,\~у якої\~виникли такі\~сумніви мають\~право навести\~власний розрахунок заборгованості за кредитним договором, недоведеність розміру позовних вимог не є підставою для відмови у задоволені позову. Вказує, що згідно висновку Верховного Суду сформованого у постанові від 23.03.2020 по справі № 554/4300/16-ц: «чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Крім того, відповідач не спростувала факт отримання кредиту, тим більше здійснював його часткове погашення, під час розгляду справи не був згоден із заявленим банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав». Зазначена правова позиція Верховного Суду фактично вказує на те, що первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не є єдиними належними доказами, що можуть підтвердити наявність заборгованості, зокрема за Кредитним договором, а тому надана Товариством копії витягу з додатку №1 до Договору про відступлення є належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Вказує, що у матеріалах справи міститься витяг з Додатку №1 до Договору про відступлення, відповідно до якого, розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором станом на 02.06.2020 становив 30 074,21 грн. з яких: 10 716,27 грн. - основна заборгованість по тілу кредиту, 5 223,44 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом та 14 134,50 грн.-заборгованість по комісіям. Також вказує, що ані відповідачка, ані її представник не заперечує проти дійсності Договору про відступлення та його складової частини Додатку № 1 до Договору про відступлення, де зафіксовано суму боргу за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник позивачки в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши представника відповідачки, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено парафом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 27.11.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №001-13881-271112. Відповідно до п.2.3 частини 2 умов договору відповідачці надано грошові кошти в якості кредиту у розмірі 15000 грн. 00 коп., розмір процентної ставки склав 9,99% річних, а розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,49% в місяць, строком на 50 місяців. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Відповідачка довготривалий строк не виконувала належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком. Заборгованість відповідачки перед банком станом на 04.10.2024 року становить 30 901,44 грн., а саме: основна сума заборгованості 10 716,27 грн.; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 5 223,44 грн.; заборгованість по комісіях 14 134,50 грн.; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 556,15 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 271,08 грн. 02.06.2020\~між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» укладено договір №\~2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС». Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним та документально підтвердженим факт утворення у відповідачки заборгованості у розмірі 30\~901 грн. 44 коп. в результаті невиконання умов кредитного договору №001-13881-271112 від 27.11.2012 року. 18.02.2025 року представником відповідачки подано відзив у якому він просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Цивільним кодексом України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.255,\~257 ЦК України). Відповідно до ст.253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5\~ст.261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Суд не бере до уваги подану представником позивача платіжну інструкцію від 18.09.2024 року №NC-5527884, відповідно до якої, платник ТОВ «СВІФТ ГАРАН», код платника 39859339, рахунок платника [NUMBER] перерахувало отримувачу ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», код отримувача 43160452, 195 (сто дев`яносто п`ять) гривень, призначення платежу; часткове повернення кредиту згідно договором №001-13881-271112/ [PERSON] , 2200222986. Платник [PERSON] , оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що Гнідець уповноважила представника ТОВ «СВІФТ ГАРАН» від її імені здійснювати будь-які платежі. Так, строк повернення кредиту згідно з умовами кредитного договору №001-13881-271112 від 27.11.2012 року закінчився 27.01.2014 року, а отже строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості сплив 28.01.2017року, в той час як позивач звернувся до суду лише у жовтні 2024 року, тобто з пропуском трирічного строку давності. Відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, підстави стягнення із відповідачки в користь позивача судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed