Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 111375 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був звільнений з підприємства відповідача 03 липня 2023 року та при звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити в позовній заяві. Зазначила, що згідно довідки №102/26 від 05 березня 2025 року сума невиплаченої заробітної плати становить 111375 грн. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» перебувало та перебуває в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні. Також вважає, що строки, в які позивач міг звернутися до суду про вирішення трудового спору, пройшли. У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 19 березня 2025 року, представник позивача [PERSON] зазначає, що про порушення свого права позивач дізнався тільки 13 лютого 2025 року після отримання представником позивача від відповідача відповіді на адвокатський запит. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 13 лютого 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 03 липня 2023 року позивача було звільнено згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.5). Згідно довідок Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 07 лютого 2025 року №102/14 та від 05 березня 2025 року №102/26, позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 111375 грн, у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 5400 грн; за червень 2021 року 5565 грн; за липень 2021 року 6612 грн; за серпень 2021 року 6964 грн; за вересень 2021 року 6449 грн; за жовтень 2021 року 6251 грн; за листопад 2021 року 7403 грн; за грудень 2021 року 6022 грн; за січень 2022 року 5237 грн; за лютий 2022 року 6482 грн; за березень 2022 року 1153 грн; за квітень 2022 року 1442 грн; за травень 2022 року 1432 грн; за червень 2022 року 1183 грн; за січень 2023 року 3552 грн; за лютий 2023 року 8870 грн; за березень 2023 року 6277 грн; за квітень 2023 року 4812 грн; за липень 2023 року 20269 грн (а.с.8, 31). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 111375 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 111375 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України\~(подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Щодо тверджень представника відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд зазначає наступне. Судом враховується, що позивач дізнався про розмір заборгованості із заробітної плати не раніше 13 лютого 2025 року, а саме після отримання представником позивача від відповідача відповіді на адвокатський запит (а.с.6-8). Відповідачем в свою чергу не доведено, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права більш ніж у тримісячний строк до дня звернення з позовом до суду. Отже, при зверненні до суду із позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивач не пропустив строк визначений\~статтею 233 КЗпП. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору про надання правової допомоги адвоката та представництво від 02 лютого 2025 року; копію квитанції від 02 лютого 2025 року на суму 2000 грн; копію ордера та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.9-12). Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 2000 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Outcome: approved