Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

20 листопада 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимоги, уточнені згідно заяви від 02 січня 2025 року, позбавити свою доньку [PERSON] батьківських прав щодо її сина, [PERSON] , [INFO] , встановити опіку над дитиною, призначити його опікуном, а також стягнути аліменти на утримання його в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка залишила свого сина на виховання позивача, з дитиною не спілкується, у його вихованні та матеріальному забезпеченні ніякої участі не приймає, місце свого проживання не повідомляє. В ході судового розгляду позивач свої вимоги підтрима з підстав, зазначених у позовній заяві, та додатково пояснив, що його донька [PERSON] , відповідачка по справі, страждає психічним захворюванням та є особою з інвалідністю 2-гої групи, в 2015 році у неї народився син [PERSON] , вони всі разом проживали в Херсонській області. Після початку військової агресії рф переїхали в старий будинок далеких родичів його дружини в с. Шибена, де і проживають до даного часу. Певний час донька з сином проживали разом з ним, проте пізніше сама переселилася до своєї баби, яка також проживає в с. Шибена, а дитину залишила на його виховання, періодично на певний час кудись виїжджає. Впродовж усього часу, коли донька переселилася від них, близько двох років вона практично не приділяє уваги своїй дитині, який фактично перебуває на вихованні та утриманні його, позивача, та його дружини [PERSON] . В даний час, зважаючи на поганий стан здоров`я дитини, потребується його обстеження та лікування, що неможливо здійснити без дозволу когось з батьків. Донька відмовляється їхати з дитиною в жоден з медичних закладів, а батько дитини невідомий, через що потрібно призначити дитині опікуна. Представниця позивача адвокат Семченко Г.С. позовні вимоги підтримала. Представниця Теофіпольської селищної ради, як органу опіки та піклування, начальник Служби у справах дітей Федорчук О.В. позовні вимоги [PERSON] підтримала та вказала, що родина [PERSON] потрапила в поле зору Служби у справах дітей відразу ж після їх реєстрації в 2022 році як внутрішньо переміщених осіб у Центрі надання соціальної допомоги при Теофіпольській селищній раді, оскільки вони повідомляли про всіх дітей, які прибували на територію громади. В подальшому родина зверталася по допомогу, однак все здійснював в інтересах [PERSON] його дід, позивач по справі, зі своєю дружиною, матері [PERSON] востаннє в Службі у справах дітей або у Центрі надання соціальної допомоги бачили ще навесні 2022 року. Неодноразово дід [PERSON] звертався до Служби у справах дітей для сприяння у проведенні медичного обстеження дитини, оскільки матір дитини не цікавилася його здоров`ям та була відсутня дома, а без дозволу батьків проведення такого обстеження неможливо. Служба допомагала у проведенні такого обстеження в місцевій лікарні, проте стан здоров`я [PERSON] потребує медичного обстеження в Хмельницькій обласній лікарні, але лише з дозволу батьків або опікунів, що є неможливим внаслідок байдужості матері і відсутності у неї бажання везти дитину в лікарню. Зазначила, що відповідачка дійсно ухиляється від виховання сина, який повністю перебуває під опікою позивача та його дружини, вони створили всі необхідні умови. З матір`ю дитини [PERSON] проводилися бесіди щодо зміни відношення до дитини, але безрезультатно. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , дружина позивача та матір відповідачки, позовні вимоги підтримала та пояснила, що донька дійсно не виховує свого сина, проживає окремо, не спілкується з ним, навіть по телефону. Відповідачка [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в суд не з`явилася, подала заяву про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. До заяви відповідачка також подала заяву від 14 березня 2025 року, завірену нотаріально, про відсутність заперечень щодо позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , а також про надання згоди на встановлення опіки (усиновлення) у майбутньому над ним його рідним дідом [PERSON] . Справа розглянута за відсутності відповідачки. Заслухавши доводи осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інших, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , матір`ю малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] (а.с. 24). Відомості про батька записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00016122649 від 17 грудня 2015 року (а.с. 42). Позивач [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] та, відповідно, дідом для її сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження відповідачки серії [NUMBER] (а.с. 17). В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт ухилення [PERSON] від виховання свого сина [PERSON] , що підтверджується поясненнями позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , батьків відповідачки, характеристикою дитини від 04 листопада 2024 року з Шибенського ліцею Теофіпольської селищної ради, в якій зазначено, що матір не приділяє уваги вихованню сина, який перебуває на вихованні дідуся та бабусі. Разом з тим, відповідачка [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 239688, виданої 29 вересня 2021 року спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією Комунального закладу «Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи», та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 923104, виданою 13 листопада 2024 року Хмельницькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією. Відповідачці встановлені індивідуальні програми реабілітації інваліда. На думку суду, за наявності у відповідачки психічного захворювання відсутні підстави вважати підтвердженою наявність в її діях умислу на ухилення від виховання сина, оскільки не підтверджена в повній мірі її спроможність усвідомлювати свій обов`язок по вихованню дитини та його виконувати. Суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Теофіпольської селищної ради від 17 жовтня 2024 року № 1245/02-39 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки при його ухваленні не було враховано таку важливу обставину, як психічна хвороба матері. Суд також не приймає згоду відповідачки на позбавлення її батьківських прав, так як відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Дослідивши докази в їх сукупності, суд не знайшов підстав для застосування щодо відповідачки позбавлення батьківських прав, як крайньої міри впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Разом з тим, факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] має місце, а тому, з метою забезпечення прав дитини на належне виховання та забезпечення, є доцільним відібрати дитину у матері, не позбавляючи її батьківських прав, та передати дідові [PERSON] , позивачу по справі. Відповідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна та піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Опікун, згідно ст.ст. 63, 64 ЦК України та ст. 244 СК України, призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки піклувальника, яким не може бути особа, яка позбавлена батьківських прав, а також якщо поведінка і інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує піклування. Дитина проживає з позивачем та його дружиною від народження, є їх внуком, вони виховують його, піклуються про нього, створили належні умови для проживання і розвитку дитини. [PERSON] на території України станом на 21.09.2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» № ФОВА-002437701 Департаменту інформатизації МВС України, він фізично та психічно здоровий, що підтверджується висновком КНП «Теофіпольська багатопрофільна лікарня» від 05 листопада 2024 року. Перешкод для призначення опікуном [PERSON] не виявлено, тому позов в частині призначення опікуна підлягає задоволенню. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, згідно ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України, не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] щомісячно в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідачка є особою з інвалідністю ІІ-ї групи та, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: partial