Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивачі звернулися\~в суд\~з позовом\~до відповідача\~про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами\~в порядку\~спадкування за\~законом після смерті чоловіка/батька [PERSON] . Свої вимоги обґрунтували тим, що станом на 01.07.1990 року в [ADDRESS] проживали вони та чоловік/батько [PERSON] , [INFO] . Їм на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в рівних частках по 1/4 частині кожному по вищевказаній адресі, тип двору - колгоспний. Документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок відсутній і не зареєстрований в належному порядку. [INFO] чоловік/батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно. Вони прийняли спадщину після його смерті, оскільки проживали разом та вели господарство. Останні звернулися\~додержавного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М., щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їм було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про право власності на будинковолодіння. Даний факт позбавляє їх можливості оформити спадщину за законом після смерті чоловіка/батька [PERSON] . У зв`язку\~з вищевказаним,\~просили суд\~визнати за\~ними право\~власності на\~належні їм\~по 1/4\~частині житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; по 1/12 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті чоловіка/батька\~ [PERSON] . Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися, однак у позовній заяві просили справу розглянути без їхньої участі. Представник відповідача, Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в підготовче судове засідання не з`явився. 14.03.2025 року від нього надійшла заява, в якій вказав, що не заперечує проти позовних вимог та просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 37). 10.03.2025 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги с. Гринівці Тлумацького району, Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року, яка видана Гринівецьким старостинським округом № 4 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 07.03.2025 року № 29, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який збудований до 05.08.1992 року, числиться як колгоспний двір і в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1949 року народження - голова двору; [PERSON] , 1957 року народження дружина; [PERSON] , 1979 року народження дочка; [PERSON] , 1982 року народження дочка. За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка передана у власність згідно рішення 9 сесії Гринівецької сільської ради від 22 грудня 1999 року. Свідоцтво про право власності на вказаний об?єкт нерухомого майна не видавалося, право власності в господарській книзі не реєструвалося (а.с. 12). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, враховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 01.07.1990 рік проживали в будинку, яке належало колгоспному двору, то їм правомірно належало по 1/4 частині майна господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 02.03.2025 року, домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку, 111,7 кв.м., літньої кухні, 38,5 кв.м., сарая, 25,4 кв.м., сарая, 25,8 кв.м., сарая, 20,7 кв.м., альтанки, 5,0 кв.м., вбиральні, 1,5 кв.м., криниці, 4,8 п.м, огорожі, 55,3 кв.м., огорожі, 37,8 кв.м., вимощення, 15,5 кв.м. (а.с. 4-7). Технічний паспорт на вищенаведене будинковолодіння внесено в ЄДЕССБ із реєстраційним номером: ТI01:9377-4510-7720-7397, що підтверджується повідомленням ФОП [PERSON] від 02.03.2025 року (а.с. 8). 27.11.1976\~року позивач\~ [PERSON] \~уклала шлюб\~із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.11.1976 року (а.с. 17). Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.1979 року (а.с. 18). 18.12.1999\~року остання\~уклала шлюб\~із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.03.2022 року (а.с. 20). Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.1983 року (а.с. 19). 29.01.2014\~року остання\~уклала шлюб\~із [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.01.2014 року (а.с. 21). Чоловік/батько\~ [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] \~ (а.с. 13). Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування»\~роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно довідки № 30 від 07.03.2025 року, яка видана Гринівецьким старостинським округом № 4 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається,\~що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що був постійним жителем с. Гринівці, Тлумацького району, Івано-Франківської області. Після його смерті в управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON] , яка проводила похорон та вели спільне господарство. На день смерті спадкодавець [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1957 року народження дружина; [PERSON] , 1979 року народження дочка; [PERSON] , 1982 року народження дочка. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Гринівецької сільської ради не посвідчувався (а.с. 11). Отже, позивачі прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка/батька [PERSON] , оскільки до дня його смерті постійно проживали разом з ним, та були зареєстровані у спадковому домоволодінні. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачі звернулися до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їм було відмовлено, у зв`язку\~з відсутністюправовстановлюючого документа про право власності на будинковолодіння, так як немає в наявності, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 701/02-31 від 03.12.2024 року, № 702/02-31 від 03.12.2024 року, № 703/02-31 від 03.12.2024 року (а.с. 14, 15, 16). Відповідно до\~копії спадкової\~справи №\~168/2006\~заведеної після\~смерті [PERSON] , який помер [INFO] , державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківського району Івано-Франківської області, позивачі є єдиними спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину,оскільки [PERSON] на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою та частково оформила її; [PERSON] та [PERSON] на момент смерті спадкодавця були неповнолітніми та вважаються таким, які прийняли спадщину. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 40-61). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Згідно ч. 3 ст. 1269 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 392, 1216 1222, 1268 ЦК України, ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та

Outcome: approved