Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 30 серпня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява Товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що: - 04 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і [PERSON] уклали кредитний договір № 9575750 на суму 7 000,00 гривень з терміном повернення до 17 червня 2023 року; - 29 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Товариство уклали договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, відповідно до якого Товариство набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9575750; - свої зобов`язання за вказаним договором [PERSON] не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у сумі 22 155,00 гривень, з яких: 7 000,00 гривень - заборгованість за сумою кредиту; 14 805,00 гривень - заборгованість за сумою відсотків; 350,00 гривень - заборгованість за комісією. Позиція відповідача [PERSON] на позовні вимоги не відреагував, про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом отримання ухвали про відкриття провадження у справі через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 09 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 09 вересня 2024 року суд направив на [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі в його електронний кабінет, яка була доставлена йому 10.09.2024 (а.с. 39). Проте відповідач у встановлений судом строк заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вирішує справи за наявними матеріалами відповідно до положень частини п`ятої статті 279 і частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 04 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитодавець) і [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір № 9575750 (а.с. 11-15). За цим договором Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати Позичальнику грошові кошти, в сумі, визначеній п. 1.2. договору (кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно з п. 1.4. договору, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункт 1.1. договору). Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 04.03.2023 і складається з пільгового і поточного періодів. Пільговий період становить 15 днів з дати видачі кредиту та завершується 19.03.2023. Поточний період становить 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 17.06.2023 (пункт 1.3. договору). Згідно з п. 1.4. договору Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 19.03.2023, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 17.06.2023. Відповідно до п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту становить 350,00 гривень, яка нараховується одноразово за ставкою 5 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 105,00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пункт 1.5.2. договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18 900,00 гривень, які нараховуються за ставкою 3 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (пункт 1.5.3. договору). Договір підписаний Позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором U20046, що підтверджується довідкою про ідентифікацію від 04.03.2023 (а.с. 18). Відповідно до платіжного доручення № 94963905 від 04.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в усім 7 000,00 гривень; призначення платежу: кошти згідно з договором № 9575750 (а.с. 20). 29 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Кредитор) і Товариство (Новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 97-МЛ (а.с. 22-26). Відповідно до п. 1.1. договору на умовах, встановлених цим договором, Кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, укладеними між Кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором Новий Кредитор заміняє Кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (пункт 1.2. договору). Відповідно до п. 6.2.3. договору права вимоги переходять до Нового Кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора в повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1. цього договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. В якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги Новий Кредитор протягом п`яти робочих днів від дати підписання цього договору сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору становить 1 104 663,30 гривень, без ПДВ. При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно з цим договором, щодо кожного окремого боржника визначається згідно з Додатком № 1 до цього договору (пункт 7.1. договору). Згідно з Актом приймання-передачі реєстру боржників від 29 травня 2023 року до договору відступлення права вимоги № 97-МЛ Кредитор передав, а Новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора. Кількість боржників 2 909 (а.с. 26). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 97-МЛ від 29.05.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 9575750 від 04.03.2023 становить 22 155,00 гривень, з яких: 7 000,00 гривень - залишок по тілу кредиту; 14 805,00 гривень - залишок по відсотках; 350,00 гривень - залишок по комісії (а.с. 27). Відповідно до платіжної інструкції № 71529 від 29.05.2023 Товариство перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» грошові кошти в сумі 1 104 663 гривень 30 копійок, без ПДВ; призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення права вимоги № 97-МЛ від 29.05.2023 (а.с. 27). Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 9575750 від 04.03.2023, складеним Товариством станом на 29.07.2024 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 9575750 від 04.03.2023 становить 22 155,00 гривень, з яких: 7 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 14 805,00 гривень - заборгованість по відсотках; 350,00 гривень - заборгованість по комісії (а.с. 21). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є примусове виконання обов`язку в натурі. Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України "Про електронну комерцію" розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частини перша, друга статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VII від 15.11.2016 загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. У постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 Верховний Суд зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, суд, вирішуючи цю справу, має встановити чи надав позивач належні, допустимі, достовірні і достатні докази укладення кредитного договору; наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі (у тому числі правильності нарахування відсотків); переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором. Також суд має з`ясувати, чи надав відповідач докази виконання зобов`язань за кредитним договором. V. Оцінка суду На підтвердження укладення відповідачем кредитного договору позивач надав копію кредитного договору № 9575750 від 04.03.2023, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки одноразовий ідентифікатор за своєю сутністю є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При цьому, без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт Товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, договір між ним та кредитодавцем не був би укладений. На підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором Товариство надало платіжне доручення № 94963905 від 04.03.2023, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в усім 7 000,00 гривень; призначення платежу: кошти згідно з договором 9575750 та виписку з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 9575750. У постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Суд бере до уваги зазначені докази, оскільки вони є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». На підтвердження переходу до Товариства прав вимоги за кредитним договором позивач надав договір відступлення права вимоги № 97-МЛ, акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 97-МЛ від 29.05.2023 та платіжну інструкцію № 71529 від 29.05.2023 про перерахування грошових кошти в сумі 1 104 663,30 гривень, на виконання договору відступлення права вимоги № 97-МЛ від 29.05.2023. Зазначені докази беззаперечно підтверджують перехід до Товариства права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9575750 від 04.03.2023. Доказів повернення [PERSON] кредиту матеріали справи не містять. VІ. Висновки суду Товариство надало належні, допустимі, достовірні і достатні доказів наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором на суму 22 155,00 гривень та наявності у Товариства права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9575750 від 04.03.2023. [PERSON] у зазначений в договорі строк кредит не повернув, будь-яких доказів виконання зобов`язань за кредитним договором не надав, чим порушив права Товариства. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. VІІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Райффайзен Банк» № 4820 від 09.08.2024 (а.с. 34). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved