Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-10988678 від 18.01.2024 в сумі 26883,99 грн. Також, просив стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» і [PERSON] укладено кредитний договір № 00-10988678, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Пунктом 7.10. Правил надання грошових коштів у позику сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку позичальника та аналог власноручного підпису кредитодавця, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну сила, що і власноручний підпис. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор 46166 відправлено 18.01.2024 о 19:20:55 на номер телефону [NUMBER] відповідача та введено нею 18.01.2024 о 19:21:11, зокрема дана інформація підтверджується Розділом 8 кредитного договору та довідкою про ідентифікацію боржника. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 6300,00 грн на умовах, передбаченим Договором, а позичальник зобов`язаний одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно п. 2.8. Розділу 2 Кредитного договору дата надання/видачі кредиту 18.01.2024. Сума кредиту 6300 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу № [NUMBER] . Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено, що за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 945,00 грн. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. 22.01.2024 ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» уклали Договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-10988678 від 18.01.2024. 16.08.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивач уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-10988678 від 18.01.2024. Станом на сьогоднішній день, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано докази, які містяться в матеріалах справи. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погодилася та просила відмовити в позові. Так, її не було повідомлено про відступлення права вимоги та про передачу її персональних даних. У справі відсутні належні докази про відступлення права вимоги (квитанції, чеки, платіжні доручення тощо про перерахування коштів). Також, в момент підписання договору озвучувався строк користування кредитними коштами 30 днів, однак в наданому позивачем договорі зазначається строк кредитування 360 днів. А також, в договорі зазначено контакти родичів відповідачки, які вона не надавала при підписанні договору. Представник позивача подав відповідь на відзив де зазначив, що відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Щодо твердження відповідача про неналежні докази щодо відступлення права вимоги, представник позивача вказує, що згідно п. 8.3.2. у день отримання фактором реєстру боржників в електронному вигляді, фактор формує та надає клієнту для підписання Акт приймання-передачі реєстру боржників у електронному вигляді, за формою, наведеною в Додатку № 6 до даного Договору та у день отримання клієнтом Акту приймання-передачі реєстру боржникові, уповноважений представник клієнта підписує вказаний акт, скріплює печаткою та передає підписаний примірник акту фактору. Тому вважає доведеними обставини переходу права вимоги. А також вказав, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця, так як це не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитного договору. Відповідачем подано заперечення де вказано, що з наданої інформації не вбачається перехід права грошової вимоги до неї у ТОВ «ФК «ЕЙС», тому вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача подав додаткові пояснення у справі, зазначивши, що всі обставини справи викладено позивачем у відповіді на відзив, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від представника позивача та відповідача клопотань про проведення судового засідання не надходило. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. 18.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 00-10988678 (далі Договір), у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п. 1. Договору товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 6300,00 грн. на 360 календарних днів, який позичальник зобов`язаний повернути до 12.01.2025. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів 12.02.2024 та на кожен 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Відповідно до п. 1.4. Договору тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 1.5. Договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 945,00 грн. Пунктом 1.7. Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 936,89%. Відповідно до п. 2.8. Договору дата надання/видачі кредиту 18.01.2024, сума кредиту 6300,00 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно п. 3.2. Договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Переказ коштів на вказану у Договорі карту здійснено ТОВ «Качай гроші» 18.01.2024 в сумі 6300,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн». Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 22.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено Договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» відступило ТОВ «МАКС КРЕДИТ» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договір кредитної лінії № 00-10988678 від 18.01.2024. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 7711,20 грн. Вирішуючи питання про наявність доказів переходу прав та обов`язків стягувача ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до ТОВ «МАКС КРЕДИТ», суд виходить з наступного. В даній справі позивач зобов`язаний довести перехід права вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 00-10988678 від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно п. 4.2.2. Договору протягом 60 робочих днів з дати укладення даного Договору, за умови оплати клієнту суми фінансування, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі зазначеній у п. 3.1. цього Договору, передати фактору документи, що підтверджують права вимоги, шляхом підписання фактором Акту прийому-передачі документації, за формою, погодженою в Додатку № 4 до даного Договору. Акт приймання-передачі до Договору № 22-01/2024 від 22.01.2024 підписано сторонами та скріплено їх печатками, що підтверджує, що Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв портфель заборгованості боржників та від Первісного кредитора до Нового кредитора переходять права вимоги заборгованостей до боржників і Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до ТОВ «МАКС КРЕДИТ». 16.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором кредитної лінії № 00-10988678 від 18.01.2024. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 26883,99 грн. Вирішуючи питання про наявність доказів переходу прав та обов`язків стягувача ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС», суд виходить з наступного. В даній справі позивач зобов`язаний довести перехід права вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 00-10988678 від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Згідно п. 2.1. Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно п. 4.2.2. Договору протягом 60 робочих днів з дати укладення даного Договору, за умови оплати клієнту суми фінансування, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі зазначеній у п. 3.1. цього Договору, передати фактору документи, що підтверджують права вимоги, шляхом підписання фактором Акту прийому-передачі документації, за формою, погодженою в Додатку № 4 до даного Договору. Акт приймання-передачі реєстру боржників до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 підписано сторонами та скріплено їх печатками, що підтверджує, що Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв портфель заборгованості боржників та від Первісного кредитора до Нового кредитора переходять права вимоги заборгованостей до боржників і Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Як зазначає позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, кредитор, надавши обумовлені договором кошти, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим наявна заборгованість за Договором № 00-10988678 в розмірі 26883,99 грн.. Доводи відповідачки щодо невідповідності строку дії кредитного договору не підтверджені жодними доказами. З приводу неповідомлення відповідача про відступлення первісним та наступним кредитором своїх прав, не є підставою для відмови в позові. Недотримання даної вимоги може нести негативні наслідки виключно для нового кредитора, у випадку погашення боржником заборгованості первісному кредитору. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом, оскільки, вони є платою за користування коштами та не відносяться до поняття неустойки. Аналогічна позиція закріплена в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин». Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] порушила обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї суми заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 26883,99 грн. ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування клопотання зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені із зверненням позивача за наданням правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.224, Додаткової угоди до нього № 5 від 22.11.2024 та Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання обґрунтованим з наступних підстав. Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог зазначеної норми, представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу. До матеріалів позовної заяви представником позивача додано Договір про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 згідно якого, адвокатське бюро «Тараненко та партнери» прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу ТОВ «ФК «ЕЙС» та у Акті прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 погоджено вартість надання послуг. Згідно вказаного вище Акту сторони погодили надання правових послуг, вартість яких становить 7000,00 грн., та включає наступне: - складання позовної заяви 5000,00 грн; - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості 1000,00 грн; - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500,00 грн; - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів [PERSON] 500,00 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. суд зазначає наступне. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подала жодних заперечень з приводу не співмірності витрат позивача на правничу допомогу. Суд не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved