Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.09.2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем мати дитини не брала участі в утриманні їх спільної дитини. Позивач несе весь тягар матеріального утримання дитини на собі, забезпечує виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання. Позивач зазначив, що відповідачка не виявляє бажання спілкуватися та бачитися із сином, вихованням дитини не займається, не піклується про стан здоров`я дитини, не цікавиться його розвитком. Будь-яких перешкод у спілкуванні сином із матір`ю позивач не чинить, син почувається спокійно та захищено поруч із батьком. Батько приділяє багато уваги здоров`ю та розвитку дитини. У зв`язку з чим позивач просить суд позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 10 квітня 2025 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач у судове засідання не з`явився, у наданій заяві позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, в попередньому судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, в матеріалах справи містяться заяви в яких відповідачка просила відкласти судові засідання до моменту припинення військової агресії на території України, додатково зазначала, що може забезпечити належні умови проживання сина, інформації про заперечення чи визнання позову не надала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.09.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2022 року у цивільній справі № 199/2243/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб було розірвано (а.с. 20-21). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.03.2016 року Амур-Нижиьодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №442 (а.с. 17). Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із батьком [PERSON] , місце проживання дитини зареєстроване за місцем реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 020645 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 22). Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 27.02.2023 р. № 46-р визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , 1988 р.н., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-25). Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ від 22.06.2023 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , в розмірі від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № [NUMBER] [PERSON] має заборгованість, яка станом на 01.10.2024 року становить 55 985,43 грн. (а.с. 28). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2023 р. по справі № 199/5114/23, що не оскаржувалось та набрало законної сили 24.10.2023 р.. визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] . [INFO] , разом із батьком [PERSON] . [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30-34). Дитина має вроджені вади здоров`я, йому встановлено патологічний стан розумової відсталості помірного рівня, значні відхилення у поведінці, які потребують уваги і лікування, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1514/2. За станом здоров`я малолітньому [PERSON] встановлено інвалідність до 18 років. Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР підтверджується, що лікуванням дитини займається його батько, тобто позивач по справі. Стан здоров`я дитини з позитивною динамікою: став краще розуміти звернену мову, з`явилося фразове мовлення, поведінка стала більш впорядкованою, краще концентрується на заняттях. Ту обставину, що саме позивач самостійно виховує та утримує дитину також підтверджує і сімейний лікар КНП «ДЦПМСД № 11» ДМР у наданій ним довідці від 16.08.2024 р., що долучається до позову. Зважаючи на стан здоров`я, [PERSON] має і особливі освітні проблеми: інтелектуальні труднощі тяжкого ступеня прояву, у зв`язку з чим комунальною установою «ІНКЛЮЧИВНО-РЕСУРСНИЙ ЦЕНТР № 2» Дніпровської міської ради складено висновок про комплексно-педагогічну оцінку розвитку особи від 22 червня 2023 р № ІРЦ- 85076/2023/431317, визначивши потреби та рекомендації в адаптації, модифікації програм навчальних предметів, допоміжних засобів для навчання та в розумному пристосуванні. Малолітній [PERSON] направлений до КЗО «Спеціальна школа «ШАНС» ДОР», де навчається з вересня 2023 року. Даним навчальним закладом надано психолого-педагогічну характеристику на Дитини, в якій окрім іншого зазначено, що учень виховується в неповній сім`ї - мати з дитиною не проживає. За час навчання мати жодного разу не була у школі, не виявляє інтересу до навчання та виховання сина, його здоров`я та розвитку. Вихованням [PERSON] Займається батько та бабуся з дідусем. Хлопчик приходить до школи завжди чистий. доглянутий, маючи все необхідне шкільне приладдя, одяг та взуття. Малолітній [PERSON] почувається спокійним та захищеним поруч із батьком, бо вони знаходяться у тісному контакті. Батько приділяє багато уваги здоров`ю та розвитку дитини. Отже, наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дитини, що виразилося у нехтуванні обов`язками як матері по відношенню до свого сина: відповідач не бачиться та не спілкується з сином, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечує сина Вказаною бездіяльністю (невиконанням батьківських обов`язків) відповідач порушує права дитини на належне батьківське виховання. Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1996 року народження, відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що надано висновок від 12.12.2024 року за №4/5-992 (а.с.69-71). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8. Таке втручання не становитиме порушення ст. 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи, встановлено, що відповідачка не цікавиться життям та розвитком свого сина, не виявляє турботи та піклування, матеріально не забезпечує. Тому суд приходить до висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачає винну поведінку відносно дитини, тому підстав для попередження відповідачки про необхідність зміни ставлення до виховання дитини немає. Одночасно з цим, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачці положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. На підставі викладеного, детально проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] , 1996 року народження, від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved