Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

22 січня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 499859-КС-001 від 18.05.2024 року у розмірі 63 511,80 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 18 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 499859-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 18.05.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 499859-КС-001. 18 травня 2024 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вище вказаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Галюк І.Ю., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA -8186, на номер телефону [NUMBER] (який зазначила [PERSON] у своїй анкеті в особистому кабінеті), який було нею введено/відправлено. Таким чином, 18.05.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 499859-КС-001 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію. Свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.50000000 процентів за кожен день користування Кредитом. Боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 499859-КС-001 належним чином не виконав. Внаслідок чого у Боржника станом на 14 січня 2025 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 63 511,80 гривень з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 19 000 грн.; сума прострочених платежів по процентах - 42 499,80 грн.; сума прострочених платежів за комісією - 2 012,00 грн. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, вказавши в своїй позовній заяві, що не заперечує щодо можливого розгляду справи за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, про що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення (судова повістка на засідання 14.03.2025 року), повістка на судове засідання 15.04.2025 року не вручена, підстава - «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням особи, в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву та заяву про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Відповідачка повідомлялася на адресу, яка вказана у відповіді № 1058171 від 23 січня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2025 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 18 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 499859-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 18.05.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 499859-КС-001. 18 травня 2024 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення вище вказаного договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA -8186, на номер телефону [NUMBER] (який зазначила [PERSON] у своїй анкеті в особистому кабінеті), який було нею введено/відправлено. Таким чином, 18.05.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір № 499859-КС-001 про надання кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію. Свої зобов`язання за Договором кредиту товариство виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Згідно з умовами Договору кредиту п. 2, п.п. 2.4, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.50000000 процентів за кожен день користування Кредитом, п.2, п.п.2.3 строк, на який надається кредит 24 тижнів, п.2 п.п. 2.5 Комісія за надання Кредиту - 2 850,00 грн. Термін дії договору до 02.11.2024 року. Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту. До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта. Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту. Договір № 499859-КС-001 від 18.05.2024 про надання кредиту підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора UA-8186. На підтвердження перерахування кредитних коштів за допомогою системи «Platon» надано інформаційну довідку ТОВ «Плптежі Онлайн», в якому серед іншого вказано, що за допомогою вказаної системи 18.05.2024 року перераховано 19000,00 гривень на картку № [NUMBER] . Разом з тим як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] 01.06.2024 року внесла влатіж в сумі 4120 гривень, що визнається нею факту отримання кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 499859-КС-001 від 18.05.2024 року та довідки про стан заборгованості станом на 16.01.2025 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 63511,8 грн. з яких: 19000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 42499,80 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 2012 грн. - заборгованість по комісії. Таким чином між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦКУкраїни передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач 18.05.2024 року підписав договір про відкриття кредитної лінії № 499859-КС-001 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримав від ТОВ «Бізнес Позика» суму позики в розмірі 19000,00 гривень на картковий рахунок. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаними кредитними договороми. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості. Однак суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним договором позики. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу Іцього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 499859-КС-001 був укладений 18.05.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Отже, відсоткова ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 2.4. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 1,5 % у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. Так, 19000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1,00 % = 190,00 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 18.05.2024 року (дату видачі кредиту) по 02.11.2024 року включно, що становить в сукупності 169 днів. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 499859-КС-001 від 18.05.2024 року, становить 32110,00 грн. (190 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами) х 169 днів (строк протягом якого розрахована заборгованість). Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] 01.06.2024 року сплатила 4120 гривень, з яких товариство покрило 3282 гривні на відсотки по заборгованості, а 838 гривень - на комісію за надання кредиту. Пунктом 2.5 договору сторони узгодили розмір комісії за надання кредиту, який становить 2850, 00 грн. Оскільки укладеним сторонами договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, встановлення позивачем комісії за надання кредиту є правомірним. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору № 499859-КС-001 від 18.05.2024 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним та комісію за надання кредиту (що передбачена договром п. 2.5.), внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 19000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 28828, 00 гривень (32110,00 грн. - 3282 грн сплачених [PERSON] ) та комісії за надання кредиту в розмірі 2012 грн. (2850, 00 гривень - 838, 00 гривень, сплачених [PERSON] ) а всього 49840,00 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково. відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 1683 від 21.01.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1900, 86 грн. (2422,40 грн. х 78,47 %). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial