Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з жовтня 1996 р. по 03 серпня 2012 р. та з 02 квітня 2014 р. по 10 серпня 2021 р. він працював у структурних підрозділах на різних посадах у ТДВ «Шахта «Білозерська», 10.08.2021 р. його було звільнено; за час роботи у відповідача позивач отримав хронічні професійні захворювання, зокрема хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІ ст. та хронічний бронхіт ІІ ст. (фаза затихаючого загострення), прикореневий нижньочастковий пневмоскрероз. ЛН 1 ст. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, працюючи у ТДВ «Шахта «Білозерська», він піддавався впливу пилу переважно фіброгенної дії, вугільно - природному, при вмісту вільного діоксиду кремнію від 5% до 10% (3,6%), фактична величина до 65,4 мг/мЗ, при нормативному значенні - 10 мг/мЗ, тривалість дії упродовж зміни 85%. Рівень шуму складав на робочому місці 92 дБА при нормативному значенні 80 дБА. Тривалість дії упродовж зміни 100%. 23 травня 2017 р. з позивачем стався нещасний випадок на підприємстві, про що був складений акт форми Н-1 №10 про нещасний випадок від 25.05.2017 р. та акт форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 25.05.2017 р. Позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності згідно довідки МСЕК від 10.02.2022 р. (довідка серії 12ААВ №547739); позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, вимушений проходити лікування. В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилається на те, що через хронічне професійне захворювання та травму порушені його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати власні привички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача вести повноцінний спосіб життя, з моменту отримання травми він постійно відчуває фізичні страждання та біль; отримані хронічні професійні захворювання та виробнича травма викликають у позивача психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. На переконання позивача, відповідач мав створити позивачу та іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров я чи настання смерті були б неможливими. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 245 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позов не визнав повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що виробнича травма була отримана позивачем внаслідок дії, які виходять за межі трудових обов?язків позивача. Позивач займав керівні посади, здійснював особистий контроль за ходом виконання робіт з дотриманням заходів безпеки на робочих місцях. Обставин нещасного випадку в актах Н-1 та Н-5 матеріалів розслідування свідчать про те, що шкідливий та/або небезпечний фактор, який є причиною випадку з позивачем відсутні, невідповідність умов праці вимогам не встановлено. Комісією з розслідування винною особою визнано позивача, який на час травмування перебував у трудових відносинах у якості гірничого, будучи безпосереднім керівником робіт, який здійснює особистий контроль за ходом їх виконання і дотриманням заходів безпеки на робочих місцях. Причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах недосконалості технології видобутку вугілля, порушення у режимі устаткування та виконання робіт, несприятливі виробничі фактори (шум, пил), несвоєчасне направлення робітника на додаткові обстеження, консультації і оздоровчі заходи, а також несвоєчасне звернення позивача за медичною допомогою. Керівні посади, які займав [PERSON] , не пов?язані з порушеннями в режимі устаткування та виконання робіт і є відповідальністю [PERSON] , протягом часу з 2014 по 2021 р.р. він визнався придатним для роботи за професією без застережень. Заперечуючи проти позову, відповідач водночас просив врахувати, що представником, окрім медичних документів щодо втрати працездатності за травмою та професійним захворюванням, не надано жодного письмового або іншого доказу наявності моральної шкоди. Обчислення розміру відшкодування моральної шкоди через посилання на суми, стягнуті в інших справах, є необ`єктивним і формальним, суперечить правовій позиції, викладеній в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 343/1786/19 зазначено, що для визначення подібності правовідносин. Оскільки розмір моральної шкоди, стягнутий в іншій справі, не може стягуватися в цій справі, без оцінки і дослідження усіх обставин справи, наданих доказів і критеріїв. Процесуальні дії у справі: -ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиці О.В. від 03.06.2024 р. відкрито провадження у справі; -ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиці О.В. від 14.06.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ТДВ «Шахта Білозерська» Гаврихіва В.В. про зміну порядку розгляду справи у справі; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2025 р. прийнято до розгляду цивільну справу; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2025 р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Повалій О.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2025 р. задоволено клопотання представника відповідача Гаврихіва Андрія Вікторовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76- 80 ЦПК України, позивач є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідки МСЕК від 10.02.2022 р. (довідка серії 12ААВ №547739 (а.с. 17). 23 травня 2017 р. з позивачем стався нещасний випадок під час виконання трудових обов`язків на ТДВ «Шахта Білозерська», про що був складений акт форми Н-1 №10 про нещасний випадок від 25.05.2017 р. та акт форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 25.05.2017 р. (а.с. 45, 40 44). Позивач має хронічні професійні захворювання, зокрема хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІ ст. та хронічний бронхіт ІІ ст. (фаза затихаючого загострення), прикореневий нижньочастковий пневмоскрероз. ЛН 1 ст. (а.с. 38, 18, 19). Позивач наполягає на спричиненні йому моральної шкоди через хронічне професійне захворювання та травму, що сталася на виробництві 23.05.2017 р. Відповідач заперечує проти позову. На підставі книги нарядів дільниці №2 (почата 13.05.2017 р.) та протоколу №4 засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці судом встановлена обізнаність позивача з заходами охорони праці (а.с. 113 115). Суду надана медична довідка про проходження позивачем попереднього (періодичного) медичного огляду працівників №491 зі строком дії 07.09.2016 по 07.09.2017 р.р., згідно з якою позивач пройшов періодичний медогляд, та отримав висновок про придатність до професії (а.с. 116). Аналогічні довідки надані за інший період з висновком про придатність до професії (а.с. 117, 118, 119, 120). Правовідносини між учасниками справи виникли з обов`язку відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Дослідив докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Згідно з положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин першої, другої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Позивач вважав, що саме неналежне виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання чи виробничої травми. До матеріалів цивільної справи позивачем долучено: -медичний висновок лікарсько експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 28.12.2021 р. №13/386, згідно з яким захворювання професійні, отримані вперше (а.с. 18); -виписний епікриз від 20.07.2021 р. із медичної карти стаціонарного хворого №2824, згідно з яким [PERSON] вважає себе хворим близько декілька років, кашель та задишка турбують останні 2- 3 роки, за медичною допомогою не звертався, лікувався самостійно. Стан погіршився близько 2-х тижнів тому. З 16.06.2021 р. по 05.07.2021 р. лікувався у сімейного лікаря з приводу гострого бронхіту. Через відсутність ефекту від амбулаторного лікування, експрес тест на COVID 9 негативний. Спрямований до т.в. Госпіталізований до т.в. (а.с. 19 20); -акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 23 травня 2017 р. о 13 год. 00 хвил. на Товаристві з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», згідно з яким нещасний випадок з [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом, підлягає обліку по ТДВ «Шахта Білозерська» та складається акт за формою Н-1. Разом з тим, згідно цього акту, висловлені пропозиції щодо притягнення до відповідальності осіб, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку - притягнути до дисциплінарної відповідальності майстра гірничого дільниці з видобування вугілля №2 [PERSON] після одужання (а.с. 22 -26); -акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.01.2022 р., згідно з яким у зв`язку з частою зміною керівництва дільниці, на якій працював [PERSON] , встановити осіб, що порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що призвело до даного професійного захворювання, не надається можливим (а.с. 31- 35); -особливу думку щодо причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , згідно з якою висновок комісії, викладений в акті від 27.01.2022 р., здійснено в порушення законодавства та здійснено з перевищенням повноважень комісії, вони не об`єктивні та не обґрунтовані (а.с. 36-37); -виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1318 (а.с. 38-39); -акт №10 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, від 25.05.2017 р. (а.с. 40 -44); згідно з вказаним актом, [PERSON] під час пересування гірничої виробкою не слідкував за особистою безпекою, чим порушив п. 2.6 Посадової інструкції майстра гірничого дільниці з видобування вугілля №2» (а.с. 40-44) ; -акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 23.05.2017 р. о 13 год. 00 хвил. на ТДВ «Шахта «Білозерська», від 25.07.2025 р. (а.с. 45). Заперечуючи проти позову (в частині відсутності підстав для відшкодування шкоди, заданої в результаті нещасного випадку на виробництві 23.05.2017 р.), відповідач наголошував на тому, що єдиною причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків саме позивачем. Комісією з розслідування винною особою визнано лише позивача, з чим й погодився позивач, який на час травмування перебував у трудових відносинах у якості гірничого, тобто був безпосереднім керівником робіт, який здійснює особистий контроль за ходом їх виконання і дотриманням заходів безпеки на робочих місцях, що встановлено п 8. Постанови КМУ № 1232; на нього, згідно наряду-путівки, книги нарядів покладалися обов`язки здійснювати особистий контроль за дотримання заходів безпеки, як представника роботодавця. З обставин нещасного випадку, які підтверджуються відповідними фото, вбачається, що позивач, при відкритті двері відпустив важіль і взявся за край дверей правою рукою, проте не втримав двері та прибив третій палець правої руки дверима до лутки. В той же час, заперечуючи проти позову в частині відсутності підстав для відшкодування шкоди, завданої в результаті професійного захворювання, відповідач наголошував на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ "Про охорону праці" працівник (в даному випадку позивач) зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. В той же час відповідач забезпечив проведення попереднього та періодичних медичних оглядів [PERSON] , метою яких є своєчасне виявлення ранніх ознак гострих і хронічних професійних захворювань, які проведені КНП "Добропільська ЛІЛ", та за результатами проведення з 2014 р. по 2021 р. включно [PERSON] визнавався придатним до роботи за професією без застережень. Втім, згідно виписного епікризу №2824 КНП «Добропільська ЛІЛ» зазначає, що по професійному захворюванню лікується з 01.06.2021 р., анамнез захворювання: вважає себе хворим близько декілька років. Кашель та задишка турбують останні 2-3 роки. За медичною допомогою не звертався, лікувався самостійно. Тобто, комісією з розслідування встановлено порушення норм охорони праці здійснені закладом охорони здоров`я та потерпілим [PERSON] , який умисно приховував захворювання. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1ст. 1168 ЦК України). Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 635/3143/17 (провадження № 61-19065св18) зазначено, що «стаття 153 КЗпП України визначає, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з пунктом 5 частини 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. Відповідно до частини другою статті 36 цього Закону, факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Згідно статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. Постановою КМУ від 25 серпня 2004 р. №1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затверджено Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок) (який діяв на момент настання нещасного випадку), який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду економічної діяльності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах чи у фізичних осіб - підприємців, які відповідно до законодавства використовують найману працю (далі - підприємство), а також тих, що сталися з особами, які забезпечують себе роботою самостійно, за умови добровільної сплати ними внесків на державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - особи, які забезпечують себе роботою самостійно). Пунктом 7 Порядку передбачено, що розслідування проводиться у разі раптового погіршення стану здоров`я працівника або особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, одержання ними поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання теплового удару, опіку, обмороження, у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, у разі зникнення працівника під час виконання ним трудових обов`язків, а також у разі смерті працівника на підприємстві (далі - нещасні випадки). Відповідно до пункту 13 Порядку обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з`ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. За пунктом 14 Порядку визнаються пов`язаними з виробництвом нещасні випадки, що стались з працівниками під час виконання трудових обов`язків, а також ті, що стались у період: перебування на робочому місці, починаючи з прибуття працівника на підприємство до його вибуття, який фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, у тому числі протягом робочого часу, підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва. Відповідно до пункту 16 Порядку нещасні випадки, пов`язані із завданням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків чи дій в інтересах підприємства незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Порядку. Такі випадки визнаються пов`язаними з виробництвом (крім випадків, що сталися з особистих мотивів)». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Вимоги щодо доказів визначені у ст.ст. 76 80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як встановлено судом та зазначено вище, травмування [PERSON] , в результаті якого останньому заподіяні тілесні ушкодження, виникло з особистих мотивів та не пов?язано з виконанням обов?язків безпосереднього керівника робіт по здійсненню особистого контролю за ходом їх виконання і дотриманням заходів безпеки на робочих місцях. Заперечення відповідача переважають доводи позивача про те, що травмування сталося внаслідок діяльності, виконання якої не відносяться до трудових обов?язків позивача та з особистих мотивів. Отже, для суду наявні підстави для висновку про відсутність підстав для визнання вказаного нещасного випадку підставою для відшкодування шкоди, зокрема немайнової. Такий висновок суду ґрунтується на Акті про проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку від 25 травня 2017 року (а.с. 22-25), відповідно до висновку якого «Особа, яка допустила порушення вимог законодавства з охорони праці є [PERSON] » позивач у справі, який під час просування гірничою виробкою не слідкував за особистою безпекою, чим порушив п. 2.6 «Посадової інструкції майстра гірничої дільниці з випробування вугілля №2» (а.с. 25). Постановою Об?єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 р. у справі № 214/7462/20 здійснено наступний правовий висновок: «У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв?язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності і вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов?язання з її відшкодування. Покладання обов?язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи». Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання, складеного комісією 27 січня 2022 року за формою П-4 (а.с. 31-34), зазначені наступні причини професійного захворювання: 1.тривала робота в умовах недосконалості технології видобутку вугілля, порушення у режимі устаткування та виконання робі; 2.несприятливі виробничі фактори (шум, пил); 3.несвоєчасне направлення робітника на додаткові обстеження, консультації і оздоровчі заходи; 4.несвоєчасне звернення потерпілого за медичною допомогою. Позивач вказує на виявлення у нього професійного захворювання: «Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІ ст.», «Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий нижньочастковий пневмоскрероз. ЛН 1 ст.», однак позивач у позовній заяві не зазначає, в чому полягає протиправна поведінка відповідача. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив з посиланням на ст. 1 Гірничого закону України, що законодавством не заборонена робота шахт та інших гірничих підприємств, на яких здійснюються роботи з небезпечними та шкідливими умовами праці, супроводжуються об?єктивними факторами, які створюють загрозу для життя та здоров?я працівників. Єдиним засобом недопущення розвитку професійного захворювання є проведення попереднього і періодичних медичних оглядів для виявлення перших ознак захворювання на ранніх стадіях. Згідно медичної довідки №35 про проходження періодичного медичного огляду, [PERSON] придатний до роботи за професією на строк до 15.12.2021 р. Як встановлено судом, позивач приховував під час проведення попереднього і періодичних медичних оглядів стан здоров`я, а кашель та задишка турбували його останні 2-3 роки, він самостійно лікувався, за медичною допомогою не звертався, а звернення за медичною допомогою 05.07.2021 р. до Добропільської лікарні інтенсивного лікування (а.с. 19) було викликано погіршення стану (близько 2-х тижнів). Верховним Судом 08.11.2024 у справі № 210/1389/24 зазначено, що визначення моральної шкоди, завданої позивачу, проводиться судами з огляду на обставини кожної окремо взятої судової справи з врахуванням надання оцінки ряду критеріїв та є умовною величиною. Отже, доводи відповідача про те, що шкідливі умови праці супроводжуються об?єктивними факторами, переважають доводи позивача з посиланням лише на факт виявлення у нього захворювання, яке він приховував декілька років під час попереднього та періодичних оглядів, запроваджених саме відповідачем з метою своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних професійних захворювань, та без конкретних фактів протиправної поведінки відповідача. Суд погоджується зі слушністю доводів позивача щодо того, що за умови надання позивачем повної та достовірної інформації про стан здоров`я під час проведення періодичних медичних оглядів, були б виявлені ранні ознаки професійного захворювання, а надання кваліфікованої медичної допомоги разом з переведенням позивача виключили б негативні наслідки для позивача та його інвалідізації. У справах про шкоду, завдану здоров`ю, тягар доказування розподіляється наступним чином: саме позивач повинен довести сам факт шкоди та причинний зв`язок між нею та наслідками, тоді як відповідач повинен довести відсутність протиправності та відсутність своєї вини. На переконання суду, покладений на відповідача тягар доказування відсутності протиправності та свої вини виконаний, тому, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладання на відповідача обов?язку з відшкодування моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат. Позивач має пільги щодо сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 та п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач має пільги щодо сплати судового збору, рішення судом ухвалено не на користь позивача, судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed