Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовною заявою до [PERSON] , Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про тлумачення заповіту. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , та є прадідом позивача. Згідно із заповітом [PERSON] заповів все належне йому на праві власності майно внуку [PERSON] . В заповіті прадід помилково вказав, що позивач є його онуком, а не правнуком. Він мав намір заповісти все своє майно саме позивачу, - його правнуку [PERSON] . Позивач не можу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яке той заповів, оскільки спадкодавець помилково вказав у заповіті, що позивач є його онуком, а не правнуком. Єдиною можливістю захистити своє право є звернення позивача із позовом до суду з проханням розтлумачити вказаний заповіт. У зв"язку з викладеним просить суд здійснити тлумачення заповіту [PERSON] , складеного та посвідченого 14.12.2002 секретарем виконавчого комітету Радошинської сілської ради Ковельського району Волинської області Рижко О.Я., зареєстрованого в реєстрі за №243, як вираження волі [PERSON] заповісти [PERSON] все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на деньсмерті і на що він за законом матиме право. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 11.03.2025 ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] та його представник\~адвокат Хомич А.В. не з`явилися, остання подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Судом 07.04.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено на два дні, проголошення судового рішення призначено на 16.00 годину 09.04.2025. Згідно вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 14.12.2002 [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області Рижко Ольгою Яківною, зареєстрований за №243, яким [PERSON] заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів внуку - [PERSON] . Синів [PERSON] та [PERSON] позбавив спадкових прав в користь [PERSON] . Заповіт не змінено і не відмінено. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.02.2004 виданим виконавчим комітетом Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме земельні ділянки на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області відповідно до державних актів серія ВЛ №01507 від 04.09.2001 та серія [NUMBER] від 03.06.2003. \~ \~ \~ \~Згідно довідки Голобської селищної ради [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Син [PERSON] , - [PERSON] помер [INFO] в с. Дарівка Ковельського району Волинської області, що підтверджується актовим записом про смерть № 8 від 24.03.2011 (син померлого). Онук [PERSON] , батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 30.08.2022 виданим виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області. [PERSON] позбавлений спадкових прав заповітом та не заявляв про те, що він приймає спадщину, що підтверджується наданими суду інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. За змістом свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 30.03.1954, його батьком вказаний " [PERSON] " (російською мовою). Згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] батьком значиться [PERSON] . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21.02.2024 [PERSON] батьком зазначений [PERSON] . Отже, [PERSON] є прадідом позивача. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті спадкодавець помилково вказав, що позивач [PERSON] є його онуком, а не правнуком. Разом з тим, з тексту заповіту встановлено, що остання воля спадкодавця була спрямована на передачу належних йому на час смерті на все майно [PERSON] . Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Державним актом на право власності на земельні ділянки серія ВЛ №01507 від 04.09.2001 та серія [NUMBER] від 03.06.2003 підтверджується факт належності їх [PERSON] . Враховуючи, що в заповіті зроблено розпорядження [PERSON] , який є правнуком заповідача, у суду є усі підстави для висновку, що [PERSON] саме [PERSON] , а не будь-якій іншій особі, заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Згідно зі\~статтею 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно зі\~статтею 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~статті 213 ЦК України. Відповідно до частини другої\~статті 1256 ЦК України\~суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої\~статті 1256 ЦК України. Оскільки нотаріус побачив у змісті заповіту суперечності, то відповідно до частини другої\~статті 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту здійснює суд. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга\~статті 213 ЦК України\~не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. Згідно зі\~статтею 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені\~статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно до статей\~1216,\~1218,\~1219 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 335/9398/16-ц (провадження № 61-20484св18) зазначено, що «тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей\~213,\~1256 ЦК України». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волю заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт та виходитиме за межі змісту заповіту. Судові витрати згідно з клопотанням позивача слід залишити за ним. На підставі наведеного,

Outcome: approved