Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісно власністю та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з 14 квітня 2018 року перебувала у шлюбі із відповідачем. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У квітні 2020 року, перебуваючи в офіційному шлюбі, сторони придбали квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі продажу покупцем цієї квартири був вказаний відповідач, проте вона купувалася на спільні гроші, і є спільною сумісною власністю подружжя. Цю квартиру було придбано за 11000 доларів США (за офіційним курсом НБУ на 16.08.2021 курс долару США складає 26,84 грн. за один долар). Таким чином, загальна вартість квартири на момент складання позову є 295240 грн., отже вартість 1/2 частини квартири, на яку я претендую становить 147620 грн.. На даний час відповідач має намір продати спільну квартиру, в зв`язку з цим позивачка звернулась до суду з позовом та просить визнати квартиру спільною сумісною власністю та виділити на користь сторін по частини квартири. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 вересня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін. 16.03.2023 року відповідач [PERSON] надав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що самостійно придбав квартиру, для придбання, якої зайняв частину грошей. Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №\~2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 року справу №227/3407/21 визначено головуючому\~судді Богун\~О.О. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 прийнято цивільну справу №227/2171/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісно власністю та поділ спільного майна подружжя до свого провадження та призначено судове засідання. 01 квітня 2025 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Відповідач [PERSON] у письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що квартиру було придбано на його особисті кошти, які складались із коштів за продаж квартири, коштів, які він займав та особистих збережень. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81\~ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ч.1 ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 14 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом Серії [NUMBER] , після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище а [PERSON] (а.с. 11). Згідно договору купівлі-продажу від 09.04.2020 року відповідач [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 46-47). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2021 року шлюб між\~\~ [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України). Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), а також у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 676/4308/21 (провадження № 61-7301св22). У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19. Відповідно до вимог ч.3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Враховуючи те, що квартиру [ADDRESS] була придбана у період шлюбу за спільні кошти подружжя, то необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1476,21 грн., тому, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved