Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що сторони по справі, шлюб між якими зареєстровано 15.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, є батьками неповнолітньої [PERSON] . З початку військової агресії в 2022 році відповідач із дитиною тимчасово виїжджали до Італії, що, у свою чергу, негативно позначилось на стосунках подружжя. На час звернення із позовом сторони перебувають у процесі розірвання шлюбу. Позивач зауважує, що після повернення в травні 2022 року до України відповідач фактично ігнорує сімейні цінності, відкрито влаштовує своє особисте життя, самоусунулась від піклування про дочку. Через постійні сварки дитина з вересня 2023 року припинила спілкування із матір`ю, стала замкненою, уникає зустрічей з однолітками. У зв`язку із наведеним позивач вимушений звертатись за отриманням психологічної та психіатричної допомоги. З 02.09.2024 року дитину переведено на сімейну форму навчання за рекомендацією психолога. Позич звертає увагу, що дочка категорично відмовляється від спілкування із матір`ю, з огляду на окреме проживання батьків виключає можливість проживання із матір`ю. З травня 2024 року позивач із дитиною проживає у знайомих за адресою: [ADDRESS] . Вказуючи на спроможність забезпечити стабільні та належні умови піклування та виховання дитини, підкреслюючи значущу роль батька у житті дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Ухвало суду від 12.12.2024 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] , [PERSON] , є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, позивачем ініційовано запит на визначення місця проживання дочки із ним. Вирішуючи питання ґрунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, [PERSON], № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.04.2025 року № 448, інтересам дітей відповідає визначення місця проживання дитини із батьком. За змістом висновку в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання. Спеціалістами встановлено, що 20.01.2025 року шлюб між відповідними сторонами - батьками [PERSON] , розірвано. У висновку вказується, що після того, коли [PERSON] дізналась про плани батьків розірвати шлюб її психоемоційний стан погіршився настільки, що дитина не могла перебувати з матір`ю в одній кімнати, користуватись спільними з нею речами та предметами побуту. [PERSON] був вимушений переїхати з [PERSON] на постійне проживання до знайомих за адресою: [ADDRESS] . Додано, що за відповідним місцем проживання для дитини створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Працівниками служби в телефонному режимі запропоновано [PERSON] взяти участь у роботі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради 25.03.2025 року та висловити свою думку. На засідання комісії [PERSON] не з`явилась. Методист з психологічної служби науково-методичного центру департаменту освіти міської ради після спілкування із дитиною зазначила, що в дитини дійсно спостерігається загострення психоемоційного стану, з матір`ю [PERSON] спілкуватись категорично відмовляється. За висновком органу опіки та піклування доцільним є визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . З метою забезпечення повного та об`єктивного дослідження доказів в судовому засіданні також була з`ясована думку неповнолітньої [PERSON] , яка повідомила суду про фактичну неможливість спільно проживання із матір`ю. На думку суду, вищевказане свідчить про відповідність якнайкращим інтересам дитини визначення місця проживання із батьком, що забезпечуватиме ознаки стабільності та передбачуваності, виявлятиме стійке середовище гармонійного розвитку. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved