Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 42\~600,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10\~000 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 32\~600 грн., стягнути судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 березня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №103344712, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн., зі сплатою відсотків. 08 липня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги № 04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. В подальшому, 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступає позивачу права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, а відтак позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30.12.2024 постановлено здійснювати розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити не заперечував проти задоволення заочного рішення у справі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в розумінні положень п. 2 ч. 7, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать повернуті конверти на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак, з урахуванням викладеного та вимог ст.\~131, ч. 1 ст.\~223 ЦПК України, висновків Верховного Суду (постанова КГС ВС від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19), де зазначається, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, суд доходить висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, яка в судове засідання не з`явилася. Відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від відповідача не надходили, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які не суперечать законодавству з огляду на таке. Судом встановлено, що 27 березня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №103466137, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. терміном на 26 днів, зі сплатою відсотків (а.с. 15-20). Згідно із п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом: 2600,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 договору, встановлено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 2.1 укладеного між сторонами правочину кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.2.3 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п.1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3.запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6. договору. Відповідно до п. 2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів. За змістом п. 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору. Як свідчить п. 3.3.3. договору, позичальник зобов`язаний у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу товариства сплатити пеню та/або проценти передбачені розділом 4 договору. Підпунктом 4.1. договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, за наявності вимоги Кредитодавця пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту одержаної позичальником за цим договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений і інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до п. 6.2 договору, розміщення в особистому кабінеті проекту цього кредитного договору або інформації з посиланням на нього є пропозицією про укладення кредитного договору. Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції та його укладення. Згідно з п. 6.4 кредитного договору, укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Із п. 6.5 укладеного між сторонами договору вбачається, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви, а саме платіжним дорученням 26284644 від 27.03.2021 року, сума 10000,00 грн. 08 липня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір відступлення права вимоги №04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступає позивачу права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). Згідно\~ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~з ст.\~629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначено в\~ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст.\~612 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1\~ст.\~611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено\~ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 42\~600,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10\~000 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 32\~600 грн. (а.с. 33-34). На підставі викладеного, оскільки Відповідачем отримані та використані кошти в добровільному порядку Позивачу не повернуті, суд вважає, що, Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи не виконання Відповідачем умов Кредитного договору № 103344712 від 27.03.2021 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГПОНГ» є обґрунтованими, тому такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 6 000 грн на професійну правничу (правову) допомогу. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Разом з тим, суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути витрати на правничу допомог в розмірі 6 000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, детального опису робіт (наданих послуг), відповідно яких сторони погодили надання правових (юридичних послуг) адвокатським об`єднанням, яка складається з правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» - 2250 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 3000 грн та формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750 грн., відповідно якого позивачем отримані послуги з правничої (правової) допомоги на загальну суму 6 000 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Таким чином, суд доходить висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн, відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4статті 137 ЦПК України та є співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, представник участі у судовому засіданні не приймав, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості - задоволено. Згідно платіжної інструкції № 221 від 30.10.2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі гривень, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved