Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», через систему «Електронний Суд», звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 109\~551, 06 гривень, що складається із: заборгованість за основним боргом в сумі 48\~155, 11 гривень; заборгованість за відсотками в сумі 23\~124, 93 гривень; заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 38\~271, 02 гривень. Також, просить вирішити питання, щодо стягнення судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.12.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z62.00211.006045785, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 49382,00 грн для власних потреб, а позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний у договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 24 місяці. Розмір процентної ставки 15,00 % річних. Вказує, що на виконання умов договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №Z62.00211.006045785 від 05.12.2019 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» становить 109\~551, 06 грн з яких: заборгованість за основним боргом 48\~155, 11 грн; заборгованість за відсотками 23\~124, 93 грн.; заборгованість за іншими процентними платежами 38\~271, 02 грн. Посилаючись на те, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 109\~551, 06 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 05.12.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z62.00211.006045785. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 49382,00 грн для власних потреб, а позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний у договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 24 місяців. Розмір процентної ставки 15 % річних. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ «Ідея банк» виконало, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про надання кредиту і про сплату страхового платежу, який містяться в матеріалах справи. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 25.07.2023 року становить 109\~551, 06 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 48\~155, 11 грн., заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам у розмірі 23\~124, 93 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 38\~271, 02 грн. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна) було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №Z62.00211.006045785 від 05.12.2019, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» складає 109\~551, 06 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 48\~155, 11 грн; заборгованість за відсотками 23124,93 грн.; заборгованість за комісіями 38271,02 грн. Таким чином, за твердженням позивача, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Свеа Фінанс» за кредитним договором №Z62.00211.006045785 від 05.12.2019 в сумі 156440,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. ст. 526, 527 ч. 1 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК) Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки на підставі вказаного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Свеа Фінанс», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором. Відповідач у справі не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України. Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Свеа Фінанс», ані на рахунки попереднього кредитора АТ «Ідея банк». Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за основним боргом кредитного договору №Z62.00211.006045785 від 05.12.2019 в розмірі 48\~155,11 грн. та за відсотками у розмірі 23\~124,93 грн., а всього на загальну суму 71\~280, 04 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 38\~271, 02 грн., суд зазначає наступне. Судом під час дослідження наданих доказів не було встановлено погодження між кредитодавцем та відповідачем «інших процентних платежів», їх розмір та порядок нарахування і сплати. Водночас, саме така сума 38\~271, 02 грн. зазначена як заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розрахунку кредитодавця. Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування №Z62.00211.006045785 від 05.12.2019 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і введення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Згідно з п. 4 вказаного вище договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Відповідно до п. 5 додатку № 1 до кредитного договору (паспорту споживчого кредиту) позичальник змушений сплачувати банку «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» щомісячно від початкової суми кредиту. За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні нарахованих і несплачених комісій, оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору щомісячну комісію за обслуговування кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 65.06 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1576,01 грн. (2422,40/100%х65,06%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial