Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 508657,82 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 26.03.2024 о 16 год. 10 хв. у м. Києві по б-ру Миколи Міхновського водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3302» д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «MINI Cooper S» д/н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок удару транспортний засіб «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 у справі № 757/16260/24-п. Оскільки, на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 3302» д/н [NUMBER] застрахована не була, позивач звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДПТ, у зв`язку з чим, 28.05.2024 власнику транспортного засобу «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , було виплачено регламенту виплату (страхове відшкодування) у розмірі 160000,00 грн. Відповідно до звіту № 0870-VV від 12.04.2024 про визначення вартості матеріальних збитків, завданого власнику транспортного засобу «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , становить 668657,82 грн. Отже, оскільки різниця між фактичним розміром завданих збитків і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, становить 508657,82 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача (а.с. 1-50). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2024 справу за вказаним позовом передано для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 55). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2024 справу прийнято до провадження судді Новака Р.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 63). 16.09.2024 представник позивача - адвокат Богуцький І.О. подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі сторони позивача (а.с. 69-71). 05.11.2024 представник позивача - адвокат Богуцький І.О. подав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі сторони позивача (а.с. 79-81). 11.11.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Мамчик Д.О. подав до суду клопотання про вступ у справу представника, ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду (а.с. 82-87). 28.11.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мамчиком Д.О. до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки з позовної заяви та додатків до неї не вбачається жодних документів які підтверджують факт того, що саме відповідач володіє транспортним засобом, яким було завдано шкоди автомобілю «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Факт встановлення вини відповідача, в даному випадку не є фактом встановлення того, що відповідач є власником транспортного засобу, яким було завдано шкоду. Таким чином, [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, представник відповідача, що наданий звіт про оцінку матеріального збитку не підписаний оцінювачем, тому є недостовірним та недостатнім доказом вартості заподіяної матеріальної шкоди позивачі. Позивачем не надано до суду жодного доказу, що підтверджує позовні вимоги останнього, а відтак і його доводи про правомірність стягнення з відповідача коштів є необґрунтованими та недоведеними (а.с. 95-106). 10.12.2024 представником позивача [PERSON] - адвокатом Богуцьким І.О. до суду було подано відповідь на відзив, у якій останній зазначав, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. ПДР України). Щодо не підписаного звіту, представник позивача зауважував, що копія Звіту № № 0870-VV від 12.04.2024 була отримана як додаток до відповіді на адвокатський запит. Вказана відповідь була скріплена кваліфікованим електронним підписом, а отже, і вказаний звіт, як додаток, теж (а.с. 107-111). 22.01.2025 представником позивача [PERSON] - адвокатом Сулигою С.О. до суду було подано заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача та закриття підготовчого судового засідання (а.с .113-115). Ухвалою суду від 22.01.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 117). Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача - адвокат Сулига С.О. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 26.03.2024 о 16 год. 10 хв. у м. Києві по б-ру Миколи Міхновського водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3302», д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду, внаслідок удару транспортний засіб «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки (а.с. 6-7). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 у справі № 757/16260/24-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн. (а. с. 5). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, неправомірність дій [PERSON] встановлено та не підлягає доказуванню. Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Відповідно до п.п. 17.1 ст. 17 Закону страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Як визначено у ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, у зв`язку із чим МТСБУ виплатило позивачу за його зверненням страхове відшкодування в межах встановленого ліміту у розмірі 160000,00 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку від 28.05.2024 (а. с. 8). Відповідно до виконаного на замовлення МТСБУ звіту № 0870-VV від 12.04.2024 про визначення вартості матеріальних збитків, завданого власнику транспортного засобу «MINI Cooper S» д/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] становить 668657,82 грн. (а.с. 10-40, 109 міститься на диску завірений кваліфікованим електронним підписом). Згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 06.12.2012 у ВРЕР ДАІ № 3 ГУМВСУ в м. Києві транспортний засіб ГАЗ 3302,2007 року випуску, об`єм двигуна 2300 см3, номер кузова [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] перереєстровано на ім`я [PERSON] , підстава - довідка-рахунок № ДПІ 963490 від 01.12.2012 (власник станом на 26.03.2024) (а.с. 103-104). Разом з тим, у відзиві представник відповідача зазначав, що керування автомобіля «ГАЗ» д/н [NUMBER] [PERSON] 26.03.2024 відбувалось у зв`язку з виконанням трудових обов`язків останнього, а саме відповідач працював неофіційно водієм у ФОП [PERSON] (а.с. 97). Як визначено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній при чинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже належним відповідачем є саме заподіював шкоди (винуватець ДТП) - [PERSON] . З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі, і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За приписами ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15. Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була сплачена МТСБУ у розмірі 160000,00 грн., недостатньо для повного відшкодування позивачу вартості матеріальних збитків, обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром завданих збитків і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, яка становить 508657,82 грн., покладається на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Отже, на відповідача покладено обов`язок відшкодування шкоди, завданої позивачу, яка становить різницю між фактичним розміром завданих матеріальних збитків у розмірі 668657,82 грн. і регламентною виплатою (страховим відшкодуванням), що здійснило МТСБУ, у розмірі 160000,00 грн., та становить 508657,82 грн. 28.05.2024 представник позивача - адвокат Богуцький І.О. на адреси відповідача [PERSON] та власника транспортного засобу [PERSON] направив претензії про виплату відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 508657,82 грн, які залишилися без реагування (а. с. 42-45). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст. 76, 77, 78 ЦПК України, на підтвердження відшкодування завданої позивачу шкоди, відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] у відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 508657,82 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при звернені до суду сплачено судовий збір у розмірі 5086,85 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції 0.0.3713301951.1 від 18.06.2024 (а.с. 4). Отже, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, то вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становлять 23086,58 грн. та складаються з: судовий збір за подання позовної заяви - 5086,85 грн.; витрати по підготовці до розгляду справи - 18000,00 грн. Так, на підтвердження понесених витрат по підготовці до розгляду справи позивачем додано до позовної заяви: копію договору № 20/05/24-АБ про надання правової допомоги від 20.05.2024 укладеного між [PERSON] та адвокатом Богуцьким І.О.; копію акту виконаних робіт № 01 від 17.06.2024 до договору № 20/05/24-БП/ІL відповідно до якого адвокатом надано послуги на загальну суму 10000,00 грн.; копію квитанції про оплату № 274296191 від 21.05.2024 «про оплату правової допомоги за договором № 20/05/24-АБ від 20.05.20204, [PERSON].» у розмірі 10000,00 грн.; копію ордеру № 1632151; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС № 10824/10 від 12.09.2022 (а.с. 46-50). Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved