Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

14.10.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, вона разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . 06.05.2000 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач 18.12.2000 року зареєструвала [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Разом з тим позивач вказує, що оскільки сім`ю створити з відповідачем не вдалося, спільних дітей вони не мають, між ними постійно виникали сварки, у зв`язку з чим відповідач переїхав і став мешкати окремо. Позивач вказала, що в 2002 році [PERSON] фактично повернувся до квартири свого брата [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , де й постійно проживає на теперішній час. При цьому [PERSON] зазначила, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 2002 року, тобто понад 20 років, в утриманні житла участі не бере, особистих речей чи іншого майна, яке належало б йому в квартирі не залишилось та взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані позивач, ані члени її сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] порушує права позивача як власника та змушує нести додаткові витрати пов`язані зі сплатою комунальних послуг, тому позивач вимушена звернулася до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.10.2024 року позовну заяву залишено без руху, як таку, що подана без додержання вимог, викладених у п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, та позивачу наданий час для усунення недоліків. 30.10.2024 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.01.2025 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 16.01.2025 року поштовою кореспонденцією від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява від 14.01.2025 року, в якій останній зазначає, що він намагався створити сім`ю з [PERSON] та 06.05.2000 року уклав шлюб з останньою. Разом з тим вказав, що фактично з самого початку шлюбу між ними постійно виникали сварки. [PERSON] зазначив, що його брат [PERSON] був інвалідом з дитинства, тому відповідач не міг його залишити та постійно мешкати з позивачем, що викликало невдоволення останньої. У зв`язку з чим, [PERSON] наголосив, що він фактично ніколи не мешкав з позивачем у її квартирі, його речей там дійсно не має, оскільки він мешкав в своїй квартирі [ADDRESS] . При цьому [PERSON] вказав, що претензії [PERSON] до нього щодо відсутності утриманні її квартири необґрунтовані, оскільки він нею не користувався, ключі позивач не надавала, а тому обов`язку її утримувати він не має.Крім того, [PERSON] зазначив, що він є особою похилого віку, хворіє, після інсульту наразі знаходиться на стаціонарному лікуванні, а тому позбавлений можливості безперешкодно пересуватися. Також просив суд не турбувати його та не викликати більше до суду, оскільки нічого більше пояснювати не може. Окрім того, 04.04.2025 року від представника відповідача адвоката Петренко О.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ №1250593 від 02.04.2025 року, через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій представник відповідача вказала, що раніше подану заяву [PERSON] від 14.01.2025 року підтримує. Окремо вказала, що [PERSON] не бажає приймати участь при розгляді даної справи, оскільки за станом здоров`я йому не можна нервувати, що підтверджується відповіддю з лікарні. Разом з тим, представник відповідача просила розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання. Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що неявка третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.\~1\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № [NUMBER] від 09.12.1997 року квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.05.2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.10.2024 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та з 18.12.2000 року [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В положеннях\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Згідно частини 1статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною першою статті 383\~ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 (провадження № 61-9591св19) вказано, що «при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не є власником майна, бажання використовувати його для проживання не має, що підтверджується його заявою від 14.01.2025 року, яка надійшла до суду 16.01.2025 року. Згідно з Постановою ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути її порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження майном. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не бажає користуватися спірною квартирою, суд вважає можливим усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3\~ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем, всупереч вимог ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.\~41,\~129 Конституції України, ст.\~15,\~319,\~321,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: approved