Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивачки 10 лютого 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що: - з 30 жовтня 2020 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі; рішенням Святошинського районного суду міста Києва в справі № 759/15469/23 від 04 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірваний; - [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ; - на сьогодні малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою; - [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки добровільно не надає. У зв`язку з наведеним просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 10 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Позиція відповідача Відповідач позов визнав частково. 18 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшов відзив на позовну заяву, поданий 17 березня 2025 року адвокаткою Сікорською А.А. У відзиві представник відповідача зазначила, що: - [PERSON] проходить військову службу в Збройних Силах України; - після розірвання шлюбу [PERSON] не припиняв матеріально допомагати дочці, зокрема на прохання позивачки перераховував кошти на картку її сестри, [PERSON] ; - 12 червня 2024 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] ; - у провадженні Городенківського районного суду Івано-Франківської області перебуває справа за заявою [PERSON] про усиновлення малолітніх дітей [PERSON] , тому інформація про відсутність інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача не відповідає дійсності. У зв`язку з наведеним просив стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила справу розглядати без її участі та участі відповідача. ІІ. Процесуальні дії суду 14 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 06 березня 2025 року. На підставі заяви відповідача від 27 лютого 2025 року судове засідання, призначене на 06 березня 2025 року, суд відклав на 01 квітня 2025 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 30 жовтня 2020 року позивачка і відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.10.2020, актовий запис № 1160 (а.с. 6). Відповідно до рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року в справі № 759/15469/23, що набрало законної сили 03.11.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 12-14). Позивачка і відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.05.2021, актовий запис № 1238 (а.с. 7). Малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Зазначену обставину відповідач визнав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12.06.2024, актовий запис № 668 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 59). 12 серпня 2024 року Городенківський районний суд Івано-Франківської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за заявою [PERSON] про усиновлення дітей (а.с. 61). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Способами захисту сімейний прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку (пункти 2 частини другої статті 18 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України встановлює обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша-третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Системне тлумачення зазначених норм свідчить, що: - право на одержання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина; - обов`язок батьків утримувати дитину є безумовним. Його виконання не може залежати від будь-яких чинників чи обставин, як-то: відсутність доходу у платника аліментів, відсутність вини платника аліментів, наявність виконавчого документа на примусовому виконанні, наявність інших дітей, у тому числі повнолітніх; - СК України визначає єдину підставу звільнення платника від сплати аліментів - наявність у дитини такого доходу, який повністю забезпечує її потреби та перевищує дохід кожного з батьків, що підтверджено рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України). Наведена норма корелюється з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, згідно з яким судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Аналіз зазначених приписів дозволяє дійти висновку, що законодавець імперативно установив розмір аліментів, який стягується з платника в безспірному порядку. Такий розмір утримання на одну становить 1/4 частину доходів платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той з батьків, разом з яким проживає дитина, не позбавлений можливості пред`явити вимогу про стягнення аліментів у більшому розмірі, обґрунтувавши при цьому необхідність одержання такого утриманні та можливість платника його надавати. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, 10 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідач визнав, що малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою; будь-яких сумнівів у достовірності вказаної обставини чи добровільності її визнання суд не має. З огляду на викладене, позивачка вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань. Законодавець імперативно установив розмір аліментів, який стягується з платника в безспірному порядку (1/4 частина доходів платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину). Отже, пред`явлення вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, породжує обов`язок позивачки надати докази можливості їх сплати відповідачем. Зазначений обов`язок позивачка не виконала, будь-яких доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі не надала. Указаний в позові розмір щомісячного доходу відповідача, що становить 25 000,00 гривень є припущенням, тому суд зазначені доводи до уваги не бере. Проходження відповідачем служби в Збройних Силах України автоматично не свідчить про наявність у нього доходу в розмірі 25 000,00 гривень на місяць. Будь-яких доказів наявності у відповідача цінного рухомого або нерухомого майна, здійснених ним витрат на його придбання, а також особливостей стану здоров`я дитини чи інших обставин, що зумовили б необхідність стягнення аліментів в заявленому розмірі, позивачка не подала. Клопотань про витребування доказів [PERSON] також не заявляла. При цьому аргументи відповідача щодо наявності на його утриманні дружини та її неповнолітніх дітей суд відхиляє. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують непрацездатність нової дружини відповідача. Так само у матеріалах справи відсутнє рішення про усиновлення дітей, яке набрало законної сили. Сам по собі розгляд справи про усиновлення за заявою відповідача не свідчить про обов`язок утримувати дітей, яких він бажає усиновити. Доводам відповідача щодо добровільного надання допомоги малолітній дочці суд оцінку не надає, позаяк вони не мають істотного значення для вирішення цієї справи Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд ураховує, що відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі однієї чверті з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Беручи до уваги зазначене вище та враховуючи обставини, визначені у ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Такий розмір аліментів забезпечить ефективний захист права позивачки на утримання дитини, відповідатиме засаді справедливості та свідчитиме про вирішення завдань цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, за подання цього позову позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Доказів звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 75% від заявлених позовних вимог (1/4*100 % : 1/3), сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 908,40 грн (1211,20 грн*75% : 100 %) = 908,40 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial