Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» керівник Матухно С.П., в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС»: - заборгованість за заборгованість за Договором позики № 78864452 в сумі 34\~000 грн 00 коп.; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 3 028 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 липня 2023 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» (Фактор) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) код ЄДРПОУ 39861924, укладено Договір факторингу № 034-030723, за умовами якого Клієнт відступив Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги. Згідно з Реєстром Прав вимоги № 05/09/23 від 05 вересня 2023 року. Клієнт відступив Факторові у тому числі Право Вимоги за Договором позики № 78864452, укладеним 20 квітня 2023 року між Позикодавцем ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Позичальником, яким є [PERSON] , право вимоги за яким на дату відступлення настало, і перейшло до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимоги. Договір позики, право вимоги за яким набуте ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», укладений Відповідачем із ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (юридичною особою за законодавством України, фінансовою установою (Свідоцтво Нацкомфінпослуг № ІК 146), що здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії, безстрокової, в бездокументарній формі (переоформлена з ліцензії «Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту», виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 19.11.2015 року, переоформленої 26.01.2017 року, переоформлена в Національному банку України на ліцензію фінансової компанії з правом надання коштів та банківських металів у кредит 12.03.2024 року, безстроково, в бездокументарній формі). Зазначений Договір позики укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого, відповідно до положень п.п. 1, 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. 11, ст. 12 Закону України Про електронну комерцію. Ст. 5 Закону України Про електронну комерцію гарантує однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Вищезазначений порядок укладення електронного договору узгоджується також з практикою Верховного суду (Постанови Верховного суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19). За умовами\~зазначеного Договору\~позики Позикодавець\~зобов`язався передати\~Позичальнику у\~власність грошові\~кошти (Позику)\~на погоджений\~умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути суму Позики, та сплатити плату від суми позики за весь час користування коштами позики, в порядку і на умовах, що визначені Договором позики. На виконання умов Договору позики Позикодавець 20 квітня 2023 року перерахував на вказаний Позичальником рахунок грошову позику за умовами Договору в сумі 8\~500 грн 00 коп. виконавши належним чином взяті на себе договірні зобов`язання. Натомість Відповідач у встановлені умовами Договору строки суму Позики не повернув, проценти не сплатив, в зв`язку з чим за час користування коштами Позики на суму Позики були нараховані Проценти відповідно до умов Договору (відповідно до доданого розрахунку), а загальний борг склав 34\~000 грн 00 коп. Представник позивача стверджує, що спроби врегулювання боргу із боржником в добровільному порядку виявилися безрезультатними. Також, представник позивача вказує, що 24 грудня 2024 року ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» направило на адресу Боржника письмову вимогу про погашення заборгованості, що у випадку несплати боргу Товариство має намір вчинити необхідні дії, направлені на стягнення боргу в судовому порядку, яке було Боржником проігнороване. Таким чином, сума заборгованості Боржника, яким є [PERSON] , перед ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за Договором позики № 78864452 на дату подачі позовної заяви складає 34\~000 грн 00 коп., з яких: сума не поверненої позики складає 8\~500 грн 00 та сума нарахованих та несплачених процентів 25\~500 грн 00 коп. Враховуючи наведене, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 07 квітня 2025 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії ухвали суду за місцем її реєстрації, які згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано останньою 08 березня 2025 року. 24 березня 2025 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача адвокатом Загороднім Є.О. через підсистему «Електронний суд» надіслано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказом направлення його копії позивачу, у якому він просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відмовити повністю. А також просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. В обґрунтування своєї позиції представник відповідач зазначає, що відповідно до предмета доказування у вказаній категорій справ позивач мав би довести, по-перше, факт укладення кредитного договору відповідачем (виникнення правовідносин між сторонами) та отримання ним коштів, а по-друге, набуття ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] на основі кредитного договору. Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено ні факту укладення договору (виникнення правовідносин між сторонами) та отримання [PERSON] грошових коштів на основі договору, ні, тим більше, набуття ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] , яке виникло на основі кредитного договору. Зокрема, представник відповідача звертає увагу суду на те, що Договір позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. При цьому, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що сама відповідач погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору, оскільки навіть у самому договорі відсутній будь-який ідентифікатор, за допомогою якого відповідач нібито підписала договір. Відомості про те, що відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», належними, допустимими, достатніми доказами не доведено і факту укладання кредитного договору саме відповідачкою не підтверджують. Крім того, на переконання представника відповідача будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідачки, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів не викликав, в матеріалах справи відсутній. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Представник відповідача,\~стверджує,\~що у\~матеріалах справи\~відсутні й\~суду не\~надані будь-які\~належні,\~допустимі і\~достатні докази\~перерахування кредитних\~коштів позичальнику\~відповідно до\~вимог ст.ст.\~526,\~1054.\~1088\~ЦК України,\~а тому\~позивачем не\~доведено,\~що позичальнику\~надано кредитні\~грошові кошти\~в строк,\~у розмірі\~та на\~умовах встановлених\~договорами. Довідка ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» про перерахування коштів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» відповідачці, не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів згідно з вказаними вище вимогами Закону. Крім того, вказує, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20\~квітня 2023\~року між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір позики № 78864452. Договір позики підписано електронним підписом позичальника LqYb1U6D2H, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , про що свідчить п. 28 Договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Згідно з п. 1 Договору позики за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 Договору позики передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20 травня 2023 року. Сторони погодили порядок нарахування та сплату процентів за кредитом. Так, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 90465,53 % орієнтовної реальної річної процентної ставки, процентна ставка в день 2.5 %. Орієнтовна загальна вартість позики становить 14 875 грн 00 коп. Згідно з п.п. 5.1. та 5.3. п. 5 Договору позики підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що вона ознайомилася на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та до моменту підписання Договору вивчив цей Договір і Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Пунктом 20 Договору позики передбачено, що цей Договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Додатку № 1 до Договору позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року Таблиця обчислення загальної вартості кредиту визначає, що відповідач [PERSON] зобов`язалася за 30 календарних днів сплатити на користь ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 14 875 грн 00 коп., з яких: 8 500 грн 00 коп. сума кредиту за договором; 6 375 грн 00 коп. проценти за користування кредитом. Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 20 грудня 2024 року № КД-000004923/ТНПП, ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (код за ЄДРПОУ 39861924) відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та завершення наступної платіжної операції: 1) дата 20.04.2023 року; 2) номер платежу bb01cb33-cb5d-4d35-bfd5-0c0e63e83220; 3) сума 8500.00 грн.; 4) Отримувач Новікова Юля - ЕПЗ номер [NUMBER] , вказаний позичальником у договорі позики. У подальшому, 03 липня 2023 року між ТОВ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 034-030723, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати права вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором строк. Згідно з п. 2.1.3 зазначеного Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 05/09/23 від 05 вересня 2023 року до договору факторингу № 034-030723 від 03 липня 2023 року ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло право вимоги до [PERSON] за Договором позики № 78864452. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 78864452\~від 20\~квітня 2023\~року станом на 05 вересня 2023 року, заборгованість відповідача у загальній сумі становить 34\~000 грн 00 коп., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу 8 500 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 25 500 грн 00 коп. При цьому, судом встановлено, що позикодавцем нараховувались 2,50 % за кожен день користування позикою після спливу 30 денного строку дії позики, а саме ще протягом 90 днів до 05 вересня 2023 року включно, навіть після переходу права вимоги до нового кредитора. За змістом частини першої статті 205 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що укладення між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Договору позики № 78864452\~від 20\~квітня 2023\~року в електронній формі відповідає приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення прав вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитних заборгованостей на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Договір факторингу № 034-030723, укладений 03 липня 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку, відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо переходу до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», як до нового кредитора, прав вимоги до [PERSON] за Договором позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитами. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 408/8199/16-цв казано, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Що ж тверджень представника відповідача про те, що «позивачем не доведено факту укладення договору (виникнення правовідносин між сторонами) та отримання [PERSON] грошових коштів на основі договору, ні набуття ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги до [PERSON] , яке виникло на основі кредитного договору», суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Представником відповідача не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача [PERSON] , вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Також не надано доказів того, що номер телефону вказаний у Договорі не належить відповідачу, що такий вибув з її володіння (користування), чи що інформація, яка визначена законом конфіденційною (паспортні дані відповідача, ідентифікаційний код тощо), була протиправно здобута та використана третіми особами зі злочинною метою. Крім того, суд відхиляє доводи відзиву на позовну заяву про те, що «Довідка ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» про перерахування коштів ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» відповідачу, не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів згідно з Закону», оскільки найменування первісного кредитора, позичальника, реквізити карткового рахунку позичальника, сума переказу, час та порядок здійснення переказу відповідає умовам та інформації, зазначеній сторонами в п. 28 Договору. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним Договором позики № 78864452. Відтак, відповідачем та її представником не спростовано факт користування наданими за Договором позики коштами у сумі 8 500 грн 00 коп., а також суму нарахованих відсотків за користування позикою у 30 денний строк у розмірі 6\~375 грн 00 коп., що разом становить 14\~875 грн 00 коп., тому у вказаній частині позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, та позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розміру заборгованості за відсотками, які нараховано поза межами строку, визначеного договором позики. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець в частині періоду часу поза межами строку кредитування, має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Враховуючи вищевикладене, а також нарахування та стягнення процентів за користування позикою/кредитом із позичальника поза визначеними договорами строками кредитування суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. З копії Договору позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року встановлено, що відповідач отримала від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» позику у розмірі 8\~500 грн 00 коп., строком на 30 календарних днів, тобто до 20 травня 2023 року. За користування кредитом клієнт сплачує відсотки, визначені Договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року Таблиця обчислення загальної вартості кредиту визначає, що відповідач [PERSON] зобов`язалася за 30 календарних днів сплатити на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 14 875 грн 00 коп., з яких: 8 500 грн 00 коп. сума кредиту за договором; 6 375 грн 00 коп. проценти за користування кредитом. Умови Договору позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року, не містять відомостей про нарахування відсотків за користування позикою понад визначений договором позики строк, а саме строк 90 днів, на який кредитодавцем нараховувались відсотки за користування позикою. Відтак, надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам в сумі 19 125 грн 00 коп., оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування та не були погоджені сторонами. Враховуючи узгоджений розмір відсотків за користування кредитом та строк дії Договору, враховуючи здійснений розрахунок заборгованості за відсотками станом на час припинення Договору 20 травня 2023 року в розмірі 6 375 грн 00 коп., то на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі саме 6 375 грн 00 коп. Отже,\~вимога позивача\~про стягнення\~із [PERSON] \~за Договором\~позики №\~78864452\~від 20\~квітня 2023\~року,\~а саме\~заборгованості по\~відсоткам в\~сумі 19\~125\~грн 00\~коп.,\~які нараховувалися після 20 травня 2023 року, не підлягає до задоволення. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Як встановлено вище, матеріали справи містять належні докази того, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами. З огляду на вищевикладене, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором позики, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики № 78864452 від 20 квітня 2023 року в сумі 14 875 гривень 00 копійок. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (43,75%), до перерозподілу належать документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1\~324 грн 75 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, представник відповідача просить суд стягнути із позивача на користь\~відповідача понесені витрати на правову допомогу у сумі 10\~000 грн 00 коп. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. З урахуванням наведеного, суд констатує, що вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником відповідача дотримано, заяву про стягнення судових витрат та докази на доведення обґрунтованості їхнього розміру подано в строки, передбачені нормами ЦПК України. Відповідно до пункту 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат на підставі наданих стороною доказів. Згідно з частинами частин першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу, у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, стороною відповідача суду надано: -\~копію Договору\~про надання\~професійної правничої\~допомоги №\~10/03\~від 10\~березня 2025\~року,\~відповідно до\~якого адвокат\~Зогородній Є.О.,\~який діє\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~заняття адвокатською\~діяльністю серія\~КС №\~11473/10\~від 22\~березня 2024\~року,\~з однієї\~сторони,\~та [PERSON] ,\~з іншої\~сторони,\~предметом даного\~договору є\~надання алвокатом\~усіма законними\~методами та\~способами правничої\~допомоги клієнту\~в справі\~707/679/25\~за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості; - акт № 1 про прийняття передачу наданих послуг від 10 березня 2025 року; - квитанції про сплату за послуги адвоката від 17 березня 2025 року на суму 5\~000 грн 00 коп. та 04 квітня 2025 року на суму 5\~000 грн 00 коп. Відтак, матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем [PERSON] послуг адвоката та понесення нею витрат на правову допомогу. Клопотань щодо зменшення розміру судових витрат від позивача та його представника не надійшло. Так як позовні вимоги ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково (на 43,75 %), із ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути суму в розмірі 5 625 грн 00 коп. (56,25%) у відшкодування витрат на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial