Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим що її, [PERSON] , дошлюбним прізвищем було [PERSON] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй право на земельну частку (пай). Вказує, що за життя [PERSON] завжди казала, що належне їй майно має належати її внучці, а дочці позивача, [PERSON] , , на її користь вона складе заповіт, а після її смерті [PERSON] успадкує майно. Позивач зазначає, що вона ніколи навіть раніше не задумувалася про спадкування майна після смерті матері, [PERSON] , оскільки завжди вважала, що заповіт нею все-таки посвідчено в користь [PERSON] і що вона зверталася за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] . В січні місяці 2025 року в інтернеті прочитала статтю про необхідність оформлення права на земельні частки (паї), тобто виділення таких в натурі до 1 січня 2028 року. Зателефонувала [PERSON] та повідомила їй про це, а також поцікавилася, чи вона успадкувала майно після смерті [PERSON] . Для неї стало несподіванкою, коли [PERSON] повідомила, що вона не зверталася до нотаріуса з питанням спадкування після смерті [PERSON] , заповіту від імені [PERSON] в неї немає. Після цього вона та [PERSON] поїхали в будинок за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області, де шукали документи, серед яких в будинку матері вони знайшли заповіт, із змісту якого вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла їй, [PERSON] , 1957 року народження. Вказує, що їй не було відомо про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , в її користь до січня 2025 року. Стверджує, що нотаріусом їй було роз`яснено в усному порядку, що нею пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , так як вона не звернулася в шестимісячний строк після її смерті із заявою про прийняття спадщини, а також не була зареєстрована та постійно не проживала разом із матір`ю за зареєстрованою адресою місця проживання матері: [ADDRESS] , на час смерті матері, [PERSON] , тобто станом на [INFO] , та роз`яснено, що для оформлення спадщини їй необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Вважає, що в неї є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вона не знала про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , складеного нею в мою користь до січня 2025 року, а тому звертається в суд для захисту її прав як спадкомця за заповітом після смерті матері, [PERSON] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 14 квітня 2025 року. Витребувано\~від приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни\~належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. На виконання вимоги суду приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівною надіслано на адресу суду інформаційну довідку (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не реєструвалася. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Бишків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській області 04 квітня 2002 року. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Бишківської сільської ради Львівської області 28 травня 1977 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок укладення 28 травня 1977 року шлюбу із [PERSON] у виконкомі Бишківської сільської ради, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 28 травня 1977 року було зроблено запис за № 12. Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивач [PERSON] було [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане 22 травня 1957 року, стверджується, що батьком позивач є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Факт одруження 20 червня 1956 року батьків позивача, [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 05 липня 1956 року. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 118756, який виданий 12 березня 1996 року Бишківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 637, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення XVI сесії XXI скликання Бишківської сільської ради від 01 квітня 1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,21 га, а по уточнених даних 2,02 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території села Бишків Бишківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 12 квітня 2005 року було зроблено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Бишківською сільською радою Жовківського району Львівської області 12 квітня 2005 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Суд враховує, що після смерті матері, [PERSON] , відкрилася спадщина на належне їй право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із змісту заповіту, який складений 22 січня 2001 року та посвідчений секретарем Бишківської сільської ради Жовківського району Львівської області Галиною Іванівною Гоцій, який зареєстровано в реєстрі за № 02, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, що належить їй на праві особистої власності на день її смерті заповіла у власність своїй дочці [PERSON] , 1957 року народження, тобто позивачу. За даними, які знаходять у справах Бишківської сільської ради Жовківського району Львівської області, заповіт від імені громадянки [PERSON] , не змінено і не скасовано, що підтверджується записом секретаря Бишківської сільської ради О. Паньків від 05 березня 2020 року. Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 80015984, сформованої 07 лютого 2025 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. З довідки № 346, яка видана Бишківським старостинським округом № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 22 березня 2024 року, вбачається, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , проживала і була зареєстрована в одній другій частині житлового будинку по [ADDRESS] , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області. Факт відсутності зареєстрованої спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80016076 від 07 лютого 2025 року. На заяву позивача за вхідним номером 01/01-16 від 07 лютого 2025 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 02/01-16 від 07 лютого 2025 року, з якої вбачається, що для оформлення спадщини їй необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Факт зареєстрованого місця проживання позивача ще з 17 грудня 1982 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджується штампом в її паспорті громадянина України. Суд враховує, що інших спадкоємців за заповітом немає, як і те, що з матеріалів справи не вбачається та судом під час розгляду справи не встановлено інших осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Суд враховує, що чоловік [PERSON] , [PERSON] , який є батьком позивача, помер ще до смерті [PERSON] , а саме [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 07 липня 2000 року було зроблено запис за № 23, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Бишківською сільською радою Жовківського району Львівської області 07 липня 2000 року. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не була зареєстрована та постійно не проживала з матір`ю, [PERSON] , на час її смерті, за зареєстрованим місцем проживання матері, а саме за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що їй необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак вона цього не зробила. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved