Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

23 вересня 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов позов, у якому позивач просить: стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 21.05.2022 р. в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення трамвая Т-3 бортовий номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та велосипедиста [PERSON] , внаслідок чого останній [INFO] помер в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Внаслідок смерті [PERSON] було завдано моральної шкоди його матері [PERSON] в розмірі 300 000,00 грн. В силу ст.ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України, сума моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача, як роботодавця водія [PERSON] . Ухвалою суду від 25.09.2024 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 14.10.2024 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив зменшити суму моральної шкоди до 30 000,00 грн. Відзив обґрунтований тим, що 28.07.2022 року постановою слідчого СУ ГУНП в м. Києві кримінальне провадження за фактом загибелі [PERSON] , закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Було встановлено, що пригода сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху. Крім того, згідно з висновком експерта у кримінальному провадженні, в крові [PERSON] було знайдено етиловий спирт в концентрації 0,52 г/л проміле. Тому, не заперечуючи право позивачки на відшкодування моральної шкоди, відповідач просить її зменшити до 30000,00 грн. з урахуванням того, що ДТП виникло через небезпечні дії самого потерпілого. 25.11.2024 року закрите підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 11.02.2025 р. 19.12.2024 року у зв`язку із відставкою судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл справи і справа розподілена судді Діденку Є.В. 21.01.2025 року справа перепризначена до розгляду по суті на 27.03.2025 року. В судове засідання представник позивача не прибув, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 27.03.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності та доводи учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 21.05.2022 р. в м. Києві, проспект Оболонський 6-А, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення трамвая Т-3 бортовий номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та велосипедиста [PERSON] , внаслідок чого останній [INFO] помер в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Смерть [PERSON] зареєстрована Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ) 06.06.2022 р., актовий запис 11841. Позивачка є матір`ю [PERSON] , що підтверджено довідкою Залізничного відділу ДРАЦС у м. Львові від 10.09.2024 р. № 394/32.30-26. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 28.07.2022 р., прийнятою слідчим СУ ГУНП у м. Києві, кримінальне провадження за фактом загибелі [PERSON] закрите у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У вказаній постанові зазначено, що згідно з висновком експерта № СЕ-019/111-22/25113-ІТ, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій [PERSON] повинен був керуватись вимогами наказового дорожнього знаку 4.1 ПДР України. Водій трамвая [PERSON] повинна була керуватись вимогами п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертом, з технічної точки зору, в діях велосипедиста [PERSON] вбачаються невідповідності вимогам наказового дорожнього знаку 4.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертом, з технічної точки зору, в діях водія трамвая [PERSON] невідповідностей вимогам пункту 12.3 ПДР України не вбачається. З технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП є невідповідності дій велосипедиста вимогам дорожнього знаку 4.1 ПДР України. Також, у постанові вказано, що згідно з висновком експерта № 052-19-2022, в результаті судово-медичної експертизи, у крові [PERSON] знайдено етиловий спирт в концентрації 0,52 г/л проміле. Слідчий зазначив, що [PERSON] порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР, вимоги наказового дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи велосипедом, рухаючись по вул. Малиновського, порушивши вимоги наказового дорожнього знаку 4.1, здійснив поворот праворуч та, виїхавши на проспект Оболонський, де односторонній рух, здійснив зіткнення з трамваєм під керуванням [PERSON] , яка рухалась на зелений сигнал світлофору. Позивачка є пенсіонеркою, та відповідно до медичної виписки № 3665, перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.03.2023 по 16.06.2023, має обмеженість рухів через травму. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи знайшло підтвердження завдання позивачці моральної шкоди, у зв`язку із загибеллю її сина внаслідок ДТП, та відповідно її право на моральне відшкодування, оскільки загибель спричинена джерелом підвищеної небезпеки. Суд приймає до уваги, що позивачка є особою похилого віку, хворіє, обмежена у пересуванні, переживає триваючі моральні страждання через смерть сина. В силу статті 1187 ЦК України, на відповідача покладено цивільно-правову відповідальність за відшкодування моральної шкоди, як на власника джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини. Водночас, відповідно до ст. 1193 ЦК України, суд враховує, що ДТП сталось через грубе порушення саме [PERSON] правил дорожнього руху, в діях водія [PERSON] порушень правил ПДР України не встановлено, а тому заявлену суму моральної шкоди суд зменшує до 50 000,00 грн., що з урахуванням встановлених судом обставин справи, зокрема поведінки потерпілого, і наданих суду доказів, є достатнім і обґрунтованим. В силу ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави суму судового збору 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial