Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] (далі заявниця) звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із [PERSON] , заінтересовані особи: Чернігівська міська рада, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко Андрій Вікторович. Заяву обгрунтовувала тим, що її батьками були [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження від 15.02.1963 мати заявниці [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Після одруження [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, і заявником була подана заява про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко A.B. При зверненні до нотаріуса з`ясувалося, що для підтвердження факту, що заявник дійсно є дочкою своєї померлої матері та для оформлення спадщини необхідно надати свідоцтво про народження, яке було видано в 1965 році в Республіці Польща у м. Легница. Оскільки на даний час цей документ не зберігся, нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду в порядку окремого провадження щодо встановлення юридичного факту родинних відносин. Метою звернення із даною заявою є необхідність встановлення юридичного факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] являється дочкою своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , для подальшого оформлення права на спадщину після її смерті. Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено її розгляд на 02.04.2025 з викликом заявника та заінтересованих осіб. Заявник в судове засідання не з`явилася, її інтереси представляв адвокат Новик Максим Сергійович. В судове засідання також з`явився представник заінтересованої особи Чернігівської міської ради Солончева Ольга Петрівна. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко Андрій Вікторович в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні змісту поданої заяви. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечила, зазначивши, що заявником не використані всі можливості щодо встановлення факту родинних відносин [PERSON] та [PERSON] у позасудовому порядку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~народилася у\~місті Легниця,\~Республіка Польща.\~Її батьками\~були [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] \~та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 13). Згідно з свідоцтвом про одруження від 15.02.1963 року мати заявниці [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис № 708. [PERSON] взяла прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10). Виконавчим комітетом Деснянської районної Ради народних депутатів міста Чернігова від 29.12.1983 року було видано ордер № 1967 на ім`я [PERSON] для його сім`ї, яка складалася на той момент із чотирьох осіб, а саме: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка (заявник), [PERSON] тесть (а.с. 6). Ордер видано на підставі рішення виконкому Деснянської районної Ради народних депутатів від 21.12.1983 року за № 606. 07 вересня 1985 року [PERSON] , було укладено шлюб із [PERSON] , актовий запит № 1154. Після одруження взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 10). Від шлюбу у заявника народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 зворот). Після смерті [PERSON] , мати заявника [PERSON] , як його дружина, успадкувала належні за життя батькові 1/2 частини квартири, в якій вони проживали разом із моєю матір`ю, а саме кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2008 (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.12.2024 року серія [NUMBER] (а.с. 13). Організацією поховання займалася донька заявниці [PERSON] (а.с. 14-16), оскільки на даний час, заявниця є інвалідом І групи, потребує постійного стороннього догляду, не має можливості самостійно пересуватися (а.с. 5 зворот-7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Заявницею була подана заява про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Ющенко A.B. (а.с.25) , було заведено спадкову справу (а.с. 25-37). Інших спадкоємців за законом та/або заповітом після смерті [PERSON] не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Для на підтвердження, що заявниця дійсно є дочкою своєї померлої матері та для оформлення спадщини нотаріусу необхідно надати свідоцтво про народження, яке було видано в 1965 році в Республіці Польща у м. Легница. Оскільки на даний час цей документ не зберігся, нотаріусом було рекомендовано заявниці звернутися до суду в порядку окремого провадження щодо встановлення юридичного факту родинних відносин. В останні роки життя [PERSON] та заявниця разом із дочкою проживали разом за адресою місця проживання [PERSON] , а саме в квартиі [ADDRESS] , що підтверджується актами: про спільне проживання осіб на день смерті від 07.02.2025 (а.с. 17), про проживання особи без реєстрації від 07.02.2025 (а.с. 17 зворот), завірені печаткою та підписом начальника комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради. Оскільки місцем народження заявниці є республіка Польща, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції чи будь-який інший відділ ДРАЦС в межах території України не мають можливості видати заявниці дублікат свідоцтва про народження, відповідний актовий запис про народження відсутній, оскільки він не вносився до реєстру записів про народження в органах реєстрації актів цивільного стану, що діяли на території колишньої УРСР. За наявною у заявниці інформацією, архівні записи про народження дітей громадянами СРСР, які народилися за кордоном в місцях розташування військових формувань Збройних сил СРСР були централізовано вивезені після виведення військових формувань із таких країни на зберігання на територію РСФСР, нині країна агресор - російська федерація. Зазначена обставина, враховуючи розпочату 24.02.2022 широкомасштабну агресію російської федерації проти України, унеможливлює звернення до компетентних органів країни агресора щодо отримання затребуваної інформації. Отже отримання дублікату за кордоном, також не вбачається за можливе. За таких обставин, позасудовий порядок встановлення юридичного факту, який дозволить заявниці оформити право на спадщину, відсутній. Згідно зі\~ст. 293\~ЦПК України\~окреме провадження\~ це\~вид непозовного\~цивільного судочинства,\~в порядку\~якого розглядаються\~цивільні справи\~про підтвердження\~наявності або\~відсутності юридичних\~фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав,\~свобод та\~інтересів особи\~або створення\~умов здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про\~встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які бути встановлені судом, зокрема факт родинних стосунків між фізичними особами (п. 1). Згідно ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Визнаючи подані позивачем письмові докази достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі №916/3027/21. В своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на висновках про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних стосунків, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Судприймає до уваги письмові докази (отримання ордеру на проживання в квартирі із зазначенням членів сім`ї, включаючи дочку (заявника по справі), свідоцтва про шлюб (ідентичність прізвищ заявника та померлої особи), спадщину, акт про проживання разом за спільною адресою, та інші документи, долучені до даної заяви, а тому доходить до висновку про необхідність задоволення заяви. Зважаючи на вище викладені обставини,

Outcome: approved