Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У січні 2025року\~до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.04.1999 року відділом РАЦС району Єдинець, Республіка Молдова, Національне управління у справах цивільного стану, між Позивачем [PERSON] та [PERSON] , дружині після одруження присвоєно прізвище [PERSON] . На даний момент шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між позивачем та відповідачкою не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, вони фактично не проживають разом, спільне господарство не ведуть, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення прав позивача. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2025 року справу було передано за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеса. 20.02.2025 року справу було отримано Малиновським районним судом міста Одеси. Після надходження справи до Малиновського районного суду міста Одеси, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.\~14,\~33 ЦПК України. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 24.02.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Позивач та відповідач по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом відповідно до вимог\~ст. 128 ЦПК України Представник Позивача адвокат Колєва Юлія Леонідівна, надала через канцелярію суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги Позивача, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав через канцелярію суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 24.04.1999 року відділом РАЦС району Єдинець, Республіка Молдова, Національне управління у справах цивільного стану, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24.04.1999 року. Позивачем надано до суду оригінал свідоцтва про одруження, з нотаріально посвідченим перекладом. Позивач [PERSON] , є громадянином України (паспорт [NUMBER] , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 22.09.1997 року), проживає в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є громадянкою України (паспорт [NUMBER] виданий Хмельницьким МВ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 03.11.2008 року), місце реєстрації проживання [ADDRESS] . 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права 24 лютого 1995 року набув чинності Договір між Україною та Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини в цивільних і кримінальних справах. Відповідно до ст.15 Договору документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Згідно ч.1\~ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч.1\~ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до статті 13 Закону України "Про Міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Міжнародні договори України, які регулюють питання правових відносин і міжнародної правової допомоги у цивільних справах, містять положення про те, що документи, складені або засвідчені компетентним органом однієї Договірної Сторони та підтверджені підписом уповноваженої особи й офіційною печаткою, є дійсними на території іншої Договірної Сторони без подальшого засвідчення. Між Україною та Республікою Молдова діє Договір між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, підписаний 13.12.1993 року, ратифіковано Законом №238/94-ВР від 10.11.1994, який набрав чинності 24.02.1995. Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Приймаючи вищевикладене вбачається, оскільки позивач та відповідач, як подружжя, будучи громадянами України, офіційно зареєстровані та проживають на території України, мають право на розірвання шлюбу за законодавством України, а свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , виданим 24.04.1999 року, що засвідчує укладення між сторонами шлюбу на території Республіки Молдова, є належним документом, що підтверджує державну реєстрацію шлюбу між ними та не потребує додаткового засвідчення і легалізації. Позивач та відповідачка є громадянами України та мають на території України зареєстроване місце проживання. За таких обставин до припинення шлюбу має застосовуватись право України. У відповідності\~ст.51 Конституції України, ч.1\~ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 11698 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. ст.21,24\~Сімейного кодексу\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причину позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Про обставини, які б перешкоджали розірванню шлюбу між сторонами по справі у визначеному законодавством порядку сторонами суд не повідомлено, як і не надано жодних доказів на підтвердження існування цих обставин. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так як визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає задоволенню. Відповідачкою питання про відновлення дошлюбного прізвища не порушувалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved