Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в межах кримінального провадження №42012240010000003, відомості про яке внесені до ЄРДР 20.11.2012 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 371 КК України (справа № 686/13456/16-к). З урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача Міністерства внутрішніх справ України на свою користь 33314,03 грн. відшкодування матеріальної (майнової) шкоди та 1512000 грн. компенсації моральної шкоди, що завдані позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що разом становить 1545314,03 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч триста чотирнадцять гривень та три копійки). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та заявах про збільшення і уточнення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила їх задоволити. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у загальному провадженні. 02.07.2024 року до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в яких позивач просив стягнути з [PERSON] та Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України солідарно на користь [PERSON] 33314,03 грн. відшкодування матеріальної (майнової) шкоди та 1512000 грн. компенсації моральної шкоди, що завдані позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що разом становить 1545314,03 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч триста чотирнадцять гривень і три копійки). 17.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Міністерства внутрішніх справ України, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Ухвалою суду від 12.09.2024 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 25.11.2024 року до суду надійшли письмові пояснення від відповідача [PERSON] 15.01.2025 року представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якими просить стягнути на користь позивача з Державного бюджету України 33314,03 грн. відшкодування матеріальної (майнової) шкоди та 1512000 грн. компенсації моральної шкоди, що завдані позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що разом становить 1545314,03 (один мільйон п`ятсот сорок п`ять тисяч триста чотирнадцять гривень та три копійки), а позов частині вимог до відповідача [PERSON] залишити без розгляду. Ухвалою суду від 20.02.2025 року позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог до [PERSON] залишено без розгляду. 08.04.2025 року розгляд справи завершено ухваленням рішення у справі. 3.Фактичні обставини справи встановлені судом, зміст спірних правовідносин. Згідно з\~вироком Хмельницького\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 14.11.2022\~року у\~справі №686/13456/16-к\~встановлено,\~що [PERSON] ,\~перебуваючи на\~посаді начальника\~Центрального відділення\~міліції Хмельницького\~міського відділу\~УМВСУ в\~Хмельницькій області,\~являючись службовою\~особою та\~працівником правоохоронного\~органу,\~в ніч\~з 21\~на 22\~вересня 2010\~року неподалік\~будинку [ADDRESS] ,\~будучи при\~виконанні своїх\~службових обов`язків,\~перевищив свої\~службові повноваження,\~тобто\~умисно вчинив\~дії,\~зумовлені його\~службовим становищем\~і пов`язані\~з його\~службовими повноваженнями,\~які явно\~виходять за\~межі наданих\~йому прав\~і повноважень\~і які\~супроводжувались насильством\~стосовно [PERSON] ,\~болісними і\~такими що\~ображають особисту\~гідність потерпілого\~діями,\~а також\~здійснив завідомо\~незаконне затримання\~останнього,\~за наступних\~обставин. При проведенні первинної комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] 5.05.2015 року був оглянутий неврологом Хмельницької обласної лікарні, яким було встановлено діагноз: «Залишкові явища перенесеної посттравматичної невропатії правого променевого нерву у вигляді незначного зниження сили (4 бали) в розгиначах правої китиці та гіпестезії латеральної сторони правого плеча (в ділянці оперативного втручання). Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 27 травня 2016 року у [PERSON] станом на 22.09.-30.09.2010 року були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин правої верхньої кінцівки, закритого уламкового гвинтоподібного перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням уламків і ушкодженням правого променевого нерву. Встановлено, що тілесні ушкодження у [PERSON] у вигляді крововиливу м`яких тканин правої верхньої кінцівки, закритого уламкового гвинтоподібного перелому нижньої третини діафізу правої плечової кістки зі зміщенням уламків і ушкодженням правого променевого нерву, що спричинило станом на 5.05.2015 року незначне зниження сили в розгиначах правої китиці та гіпестезію латеральної сторони правого плеча в ділянці оперативного втручання, в сукупності за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день. На підставі вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2022 року у справі №686/13456/16-к, який залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.05.2023 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.\~365\~, ч. 1 ст.\~371 КК України\~і на підставі ч.5\~ст.74 КК України, п.п. 2,4 ч.1\~ст. 49 КК України\~від звільнено його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності; закрито провадження у справі в частині цивільного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16306 грн. 78 коп. (12288 грн. 03 коп. втраченого заробітку, 4018 грн. 75 коп. витрат понесених на лікування ) та моральної шкоди; в решті цивільного позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду було ухвалено постанову від 24.01.2024 року у справі № 686/13456/16-к, якою касаційну скаргу засудженого [PERSON] залишено без задоволення, а касаційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Афадєєва Віталія Вікторовича задоволено, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22.05.2023 року стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті судові рішення було залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так як обставини та події, встановлені і викладені у вироці Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2022 року у справі №686/13456/16-к та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.01.2024 року у справі № 686/13456/16-к є обов`язковими, враховуються судом при розгляді цієї справи та не підлягають доказуванню. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Суд вважає, що позивачем доведено факт наявності моральної шкоди належними та допустимими доказами. При цьому суд враховує надані позивачем та його представником копії медичних документів,\~якими підтверджується\~факт того,\~що здоров`ю\~ [PERSON] \~було завдано\~шкоди,\~яка потягнула\~за собою\~необхідність регулярного\~лікування,\~що спричинило\~останньому довготривалі\~фізичні та\~душевні страждання. Позивач зазнав моральних страждань внаслідок ушкодження здоров`я, необхідності відстоювати свої права, а також нести додаткові витрати на відновлення свого порушеного права. В свою чергу, суд зауважує, що [PERSON] заподіяв позивачу моральну шкоду як працівник міліції, під час виконання ним своїх службових повноважень, допустивши їх перевищення, що було встановлено вироком суду у справі № 686/13456/16-к, який набрав законної сили, а тому належним органом державної влади, відповідальним за заподіяння шкоди [PERSON] є Міністерство внутрішніх справ України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При надані оцінки обставинам справи, що розглядається, доказів, поданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, та визначенні розміру належного позивачу морального відшкодування, судом враховується характер правопорушення, глибина фізичних і душевних страждань потерпілого, їх тривалість, стан здоров`я потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи зі ступеню тяжкості нанесених тілесних ушкоджень та тривалості моральних страждань, а також з принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 150000 грн., оскільки саме такий розмір є достатнім та співмірним із понесеними позивачем моральними стражданнями та буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку відповідача, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного та фізичного стану позивача. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та до стягнення з Державного бюджету України підлягає зазначений вище розмір моральної шкоди, а в решті позовних вимог слід відмовити. 5.Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких зазнала потерпіла особа. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц. Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 701/256/22 зазначив, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)). Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому, відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20). Щодо визначення розміру моральної шкоди Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №752/17832/14-ц, вказала про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 6.Судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial