Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі за текстом АТ «ПУМБ») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 55682,45 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 липня 2021 року на підставі кредитного договору № 1001934440901 відповідачці видано кредит у розмірі 40000,00 грн. Відповідачка не виконує своїх кредитних зобов`язань належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки станом на 01 січня 2024 року становить 55682,45 грн., з якої: 37734,96 грн. заборгованість за кредитом; 7,49 грн. заборгованість за процентами; 17940,00 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу відповідачці, однак заборгованість відповідачкою не сплачено, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але просила суд про розгляд справи за її відсутності, у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що зазначила у позовній заяві, поданій до суду. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві поспіль неявки відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 03 червня 2024 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду позовній заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2021 року [PERSON] (а. с. 12, 13), відповідачка у справі, підписала заяву № 1001934440901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 10-11). Підписанням вказаної заяви [PERSON] , відповідачка у справі, беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» (а. с. 1 зворотна сторона, 27, 27 зворотна сторона-31), позивача у справі, на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. [PERSON] , відповідачка у справі, підписуючи заяву № 1001934440901 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, просила надати їй споживчий кредит у розмірі 40000,00 грн., на строк 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, розмір процентної ставки 0,01 % річних, схема повернення кредиту - ануїтетна (пункти 4, 5, 6, 8 Заяви). Відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 1001934440901 від 28 липня 2021 року, за період з 28 липня 2021 року до 28 липня 2024 року визначено до погашення основну суму кредиту у розмірі 83061,98 грн., з якої: тіло кредиту 40000,00 грн., проценти та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 43061,98 грн. (а. с. 10-11). Згідно з вказаним графіком платежів, розмір ануїтетного платежу становив від 1110,95 грн. до 1111,18 грн., який повинен був сплачуватись щомісячно до 28 числа кожного календарного місяця. Видачу коштів у розмірі 40000,00 грн. підтверджено платіжною інструкцією № TR.561044082.52644.8810 від 28 липня 2021 року, згідно з якою призначення платежу надання кредитних коштів за договором № 1001934440901 від 28 липня 2021 року за позикою [PERSON] , відповідачки у справі (а. с. 22). Користування [PERSON] , відповідачкою у справі, кредитними коштами підтверджується випискою за період з 28 липня 2021 року по 01 січня 2024 року (а. с. 24 зворотна сторона-25). В порушення умов кредитного договору № 1001934440901 від 28 липня 2021 року [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у неї перед АТ «ПУМБ», позивачем у справі, виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 01 січня 2024 року з урахуванням суми заборгованості за кредитом, процентами та комісією за обслуговування кредитної заборгованості склала загальну суму 55682,45 грн., з якої заборгованість: за кредитом 37734,96 грн., за процентами 7,49 грн., за комісією з обслуговування кредитної заборгованості 17940,00 грн. (а. с. 22 зворотна сторона-23, 23 зворотна сторона-24). 02 січня 2024 року АТ «ПУМБ», позивач у справі, направило на адресу [PERSON] , відповідачки у справі, письмову вимогу (повідомлення) про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 1001934440901 від 28 липня 2021 року протягом 30 днів з дня отримання повідомлення, надавши можливість позичальниці добровільно врегулювати заборгованість за кредитним договором, однак дана вимога не виконана, заборгованість не погашена (а. с. 19 зворотна сторона-20). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положеннями статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, оскільки [PERSON] , відповідачкою у справі, підписано заяву № 1001934440901 від 28 липня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредиту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо. Матеріали справи не містять доказів, що вказаний договір у встановленому законом порядку [PERSON] , відповідачкою у справі, оспорювався та визнавався недійсним. [PERSON] , відповідачкою у справі, обставини підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечуються. З наданого АТ «ПУМБ», позивачем у справі, розрахунку заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором № 1001934440901 від 28 липня 2021 року вбачається, що станом на 01 січня 2024 року у [PERSON] , відповідачки у справі, наявна заборгованість за кредитом у розмірі 37734,96 грн., заборгованість за процентами 7,49 грн., заборгованість за комісією 17940,00 грн. (а. с. 22 зворотна сторона-23, 23 зворотна сторона-24). [PERSON] , відповідачкою у справі, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, власного розрахунку не надано. Враховуючи надання позивачем належних доказів отримання кредитних коштів, погодження сторонами процентної ставки та не спростування відповідачкою наданого розрахунку заборгованості суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами. Як вбачається із заяви № 1001934440901 від 28 липня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана [PERSON] , відповідачкою у справі, у пункті 5 розділу «Споживчий кредит» визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99 % та у розділі «Графік платежів» визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1196,00 грн. щомісяця і загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 43056,00 грн. Судом встановлено, що умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальницею комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що як у заяві № 1001934440901 від 28 липня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана [PERSON] , відповідачкою у справі, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг), за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Беручи до уваги, що АТ «ПУМБ», позивач у справі, не зазначив та не надав доказів наявності, переліку вказаних послуг і погодження їх зі споживачем [PERSON] , відповідачкою у справі, суд дійшов висновку, що положення заяви № 1001934440901 від 28 липня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальниці щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів наявності заборгованості відповідачки перед позивачем в межах заявлених позивачем у позовній заяві позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову АТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 37742,45 грн. (55682,45 грн. 17940,00 грн.). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позову, поданого до суду 04 березня 2024 року, ціна позову позивачем визначена у сумі 55682,45 грн. Судом встановлено, що позивачем, згідно з платіжною інструкцією № 168 від 16 лютого 2024 року сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а. с. 25 зворотна сторона). Вимоги позову є частково задоволеними, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 37742,45 грн., що складає 67,78 % від ціни позову. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1641,94 грн. (2422,40 грн.* 67,78 %).

Outcome: partial