Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Березенська Ю.О. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №217690, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості в сумі 53231,83 грн, а також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 8480,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги адвокат вказує, що приватним нотаріусом виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки зі змісту виконавчого напису не вбачається, що кредитний договір №142/П/32/2008-980 від 11.07.2008, на підставі якого була стягнута заборгованість, був посвідчений нотаріально. Посилається на те, що заборгованість за кредитним договором №142/П/32/2008-980 від 11.07.2008 [PERSON] сплатила в повному обсязі понад 10 років тому. Позивач вказала, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не перевірив, чи є заборгованість за кредитним договором безспірною, оскільки наданий для вчинення виконавчого напису розрахунок розміру заборгованості не підтверджений необхідними доказами, є формальним. Наведені вище обставини, на думку представника позивача, вказують на порушенням вимог закону під час вчинення виконавчого напису. ІІ. Процедура і позиції сторін 14.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 31-32). Копію ухвали суду від 14.02.2025 про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та долучених до неї документів направлена ТОВ «Брайт Інвестмент» відповідно до норм ст. 14 ЦПК України до електронного кабінету відповідача, який наявний в ЄСІТІС. Зі змісту довідки про доставку електронного листа, складеного секретарем судового засідання, вбачається, що документ в електронному вигляді "До судового розгляду " від 14.02.2025 по справі № 295/640/25 було надіслано 19.02.2025 одержувачу на електронну адресу , документ доставлений до електронної скриньки 19.02.2025 о 18:36 год. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Треті особи письмові пояснення щодо позову не подавали. Інших заяв по суті справи не надходило. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач долучила до позовної заяви копію кредитного договору № 142/П/32/2008-980, укладеного між ТОВ «КБ «Надра» та [PERSON] 11.07.2008, згідно з яким позичальнику надано у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 11800,00 грн, відсотки за користування кредитом становлять 3,05 % за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості, строк кредитування до 09.07.2010 (а.с.11-13). Згідно з копією виконавчого напису, вчиненого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за №217690, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Брайт Інвестмент» стягнута кредитна заборгованість в сумі 53181,38 грн та 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість стягується з [PERSON] на підставі Кредитного договору №142/П/32/2008-980 від 11.07.2008, укладеного з ВАТ КБ " Надра", правонаступником якого за Договором відступлення права вимоги №GL48N718070 від 05.08.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в подальшому згідно договору №GL48N718070 від 18.12.2020 - ТОВ «Брайт Інвестмент»; стягнення проводиться за період з 10.02.2019 по 22.06.2021. Розмір заборгованості становить 53181,38 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 11800,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 41381,38 грн (а.с. 14). 01.12.2021 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], 31.08.2023 - постанову про арешт коштів боржника [PERSON] в рамках відкритого виконавчого провадження [NUMBER] (а.с. 15-16, 17). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка посилалась на те, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом за кредитним договором, який не посвідчений нотаріально, вчинений на суму заборгованості, яка не є безспірною, приватному нотаріусу не були надані документи, на підставі яких він має право вчинити виконавчий напис. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2021 р. № 910/10374/17, в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження подання відповідачем для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Остапенку Є.М. документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, оскільки суду не надані документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, а з наданих позивачем доводів і доказів вбачається, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону. Відповідач, отримавши матеріали позовної заяви, не надав жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження того, що виконавчий напис вчинений з дотриманням правових норм, як і не повідомив суд про наявність поважних причин, з яких докази ним не можуть бути подані. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Водночас, всупереч положенням ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, відповідач не скористався своїм процесуальним правом і не направив до суду відзив на позовну заяву, приватний нотаріус не надав докази, які б підтверджували, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на підставі нотаріально-посвідченого договору, оскільки суду не направлені документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, а зі змісту копії кредитного договору, яка надана позивачем, не вбачається, що договір був посвідчений нотаріально, а тому на підставі ч. 4 ст. 81 ЦПК України суд вважає встановленою обставину, що виконавчий напис вчинений на підставі договору, який не посвідчений нотаріально. Крім того, зі змісту кредитного договору вбачається, що строк кредитування був встановлений до 09.10.2010, а відтак при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не перевірив, чи не минуло з дня виникнення права вимоги три роки. На встановлених обставин суд робить висновок, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що виконавчий напис від 23.06.2021 про стягнення заборгованості з позивача вчинений на виконання не нотаріально-посвідченого кредитного договору, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тому суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, а тому позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Суд не надає оцінку доводам позивача, що заборгованість за кредитним договором з сплачена позивачем в повному обсязі, доводам щодо відсутності безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки суд дійшов висновку, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог закону на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору. Крім того, суду не надані всі документи, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис, які б надали можливість суду надати оцінку таким доводам позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 8480,00 грн підтверджено ордером про надання правничої допомоги адвокатом Березенською Ю.О., договором №1 про надання правової допомоги від 07.01.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Березенською Ю.О., платіжною інструкцією про оплату правової допомоги адвоката від 13.01.2025 в сумі 8480,00 грн (а.с. 22-25). Щодо проведення розрахунків між адвокатом та клієнтом в пункті 3.1 Договору про надання правничої допомоги зазначено, що гонорар адвоката визначається сторонами в твердій грошовій сумі в розмірі 84800,00 грн; розмір гонорару включає в себе вивчення матеріалів виконавчого провадження, підготовка позовної заяви, формування додатків до позову, подання до суду позову, заяв, клопотань, отримання рішення суду, отримання виконавчих листів та звернення їх до виконання. Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позовні вимоги задоволено; позивач сплатив витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8480,00 грн, що підтверджується квитанцією; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 8480,00 грн витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги. Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. На переконання суду розмір таких витрат не є завищеним або таким, що явно не співмірний із наданими адвокатом послугами. На підставі частин 1, 6 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved