Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба в справах дітей Витвицької сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, про стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з\~відповідачкою по справі перебував у шлюбі\~з 30 вересня 2005 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~\~ [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2023 року шлюб між ними розірваний. Крім того неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] , за рішенням суду залишили проживати із батьком, а щодо [PERSON] , [INFO] , на момент винесення рішення суду доньці було 17 років, а тому вона могла самостійно визначити місце свого проживання. Фактичне місце проживання батька та дітей визначається за адресою\~ [ADDRESS] . Матір має право безперешкодно відвідувати дітей у будь-який час та без обмежень. Від дня народження дітей відповідачка\~ належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків\~\~ щодо забезпечення\~ необхідних умов життя, виховання малолітніх дітей.\~ Він намагався\~ допомогти\~ відповідачці змінитись,\~ переглянути свою поведінку, відношення до дітей,\~ визначитися з пріоритетами\~ в житті, віддавши\~ перевагу\~дітям. Відповідачка\~належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків по\~ вихованню та утриманню дітей. Тому оскільки відповідачка не утримує їхню неповнолітню дочку, йому необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Даний факт йому необхідний для того, щоб в подальшому мав докази, що по даний час відповідачка не утримувала дитину та якщо і після того, як судом буде ухвалено рішення в рамках даних позовних вимог, щодо стягнення аліментів і поведінка відповідачки не зміниться він мав би беззаперечний доказ факту невиконання матір`ю батьківського обов`язку, щодо утримання дитини у разі виникнення потреби звернення до суду, щодо позбавлення її батьківських прав. Також своєю негативною поведінкою відповідачка\~ погано впливає\~ на дітей особливо на молодшу дочку.\~Останнім часом\~ часто перебуває в нетверезому стані, вільний часу проводить зі своїми подругами, а не з дітьми. Відповідачка не обмежена\~\~ у зустрічі та спілкуванні з дітьми. Однак\~ до дітей вона\~ не приходить,\~ не телефонує та не цікавиться\~\~ ні здоров`ям дочок, ні їх самопочуттям,\~ розвитком чи дозвіллям. Відповідачка проживає окремо. Вона самоусунулась від\~ виховання меншої\~дочки, не цікавиться\~\~ нею, не телефонує, не провідує, не спілкується навіть в мінімальному обсязі не приділяє уваги, необхідної для нормального самоусвідомлення, матеріальної допомоги не надає, не бере участі у вирішенні питань дітей, будь-якої участі\~ матері в житті дітей не має. Відповідачка не піклується\~ про фізичний і духовний розвиток\~ дитини, про підготовку її до самостійного життя, не виявляє інтересу\~ до\~\~\~ її внутрішнього світу, їй байдужа\~\~\~ доля\~ та здоров`я дітей. Вона свідомо нехтує своїми\~ батьківськими\~ обов`язками щодо виховання\~\~ та утримання дитини, без будь-якої поважної причини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, також матеріально не забезпечує її.\~\~\~ Він особисто, без матері, утримує дитину.\~ Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (надалі СК України),\~батьки зобов`язані утримувати\~дитину до \~досягнення\~нею повноліття, а відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представника позивача [PERSON] адвокатка Кобилинець Т.В. в судове засідання не прибула, скерувала на адресу суду заяву про розгляд справри за її відсутності її довірителя, позовні вимоги підтримують в повному розмірі. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. У судове засідання [PERSON] не з`явилась та не повідомила суд про причину своєї неявки хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не прибула, від неї поступила заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо задоволення позову, при розгляді справи просить врахувати інтереси дитини. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідачка повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке не з`явилася, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, а тому суд постановив провести заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідившита оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. \~ \~ \~За час\~спільного проживання\~у сторін\~народилося двоє\~дітей:\~ [INFO] \~донька [PERSON] \~(копія\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] \~а.с.19)\~та 05\~червня 2017\~року \~донька [PERSON] \~(копія\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] \~а.с.16),які \~проживають за\~місцем проживання\~позивача по\~справі [PERSON] -\~ [ADDRESS] \~та зареєстровані\~за місцем\~проживання позивача\~по справі\~(витяги\~з реєстру\~територіальної громади\~а.с.18,21,\~копія паспорта\~громадянина Украни\~ [NUMBER] \~а.с.12),\~малолітню дочку\~ [PERSON] залишино\~проживати із\~батьком,\~ про\~що зазначено\~у рішенні\~Долинського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~05.05.2023\~справа №\~343/715/23,\~яким шлюб\~між сторонами\~розірвано (а.с.22-26). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. 05 травня 2023 року рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.05.2023 справа № 343/715/23, яке набрало законної сили 06.06.2023, малолітню дитину : [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком, позивачем по справі, [PERSON] . Оскільки, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні, однак цього відповідачка уникає. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дочки разом з батьком відповідає інтересам дитини та позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту самостійного виховання та утримання ним малолітньої дочки [PERSON] . Водночас згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотківпрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідачки на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Так, вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідачки на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, при встановленні розміру аліментів, суд з урахуванням вимог ст. 182 СК України та те, що кожен з батьків рівноцінно несе обов`язок щодо утримання дитини, те, що дочка проживаєє спільно з батьком, який нею опікується постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 31 січня 2025 року, а тому аліменти стягувати від дня пред`явлення позову - з 31 січня 2025 року. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України, звернутисьдо суду про зміну розміру аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 141,161, 180-182 СК України,

Outcome: approved