Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

В серпні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду в м.Києві з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ?Елізіум Холдінг? (надалі по тексту - ТОВ ?Елізіум Холдінг?), в якому просив суд: 1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, а також порушує ділову репутацію [PERSON] інформацію, яка міститься у статті під назвою [INFO], розміщену на сайті ?ЛЕНТА.INFO?, в частині: - ?Герой України? та колишній керівник української компанії АТ ?Мотор Січ? здійснив злочин проти України?; - [PERSON], …підписував договори щодо постачання [INFO], які широко використовувалися і продовжують використовуватись в російській війні проти України, особливо на початку війни?; - ?Він постачав та продовжує постачати військову техніку російським військам, незважаючи на вторгнення окупантів на українську землю?; - ?…Тобто [PERSON] сплачував податки та митні збори в бюджет так заної Донецької народної республіки? ; - ?… він вчинив державну зраду, підтримавши та реалізувавши дії, які компрометують Україну, за що поніс кримінальну відповідальність?. 2) зобов?язати ТОВ ?Елізіум Холдінг? спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду на сайті ?lenta.info? у газеті [INFO]. 3) зобов?язати ТОВ ?Елізіум Холдінг? видалити недостовірну інформацію з сайту ?lenta.info?, яка розміщена в газеті [INFO]. 4) стягнути з ТОВ ?Елізіум Холдінг? понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] на інтернет-сайті новин ?lenta.info?, який належить ТОВ ?Елізіум Холдінг?, була розміщена публікація [INFO]. В зазначеній публікації була поширена недостовірна інформація, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом. В листопаді 2024 року через загальну канцелярію Шевченківського районного суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. У своєму відзиві, відповідач зазначив, що стаття [INFO], яка знаходиться за посиланням [INFO] є спільним результатом створення авторського колективу ТОВ ?Елізіум Холдінг?. Всі майнові авторські права на дану статтю належить саме ТОВ ?Елізіум Холдінг?. Дана стаття є вираженням спільної думки та поглядів певних осіб ТОВ ?Елізіум Холдінг?, які не мають під собою фактичних підтверджень та доказів. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав письмовий відзив на позов в якому просив суд, розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 та ч.4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов?язок доказування покладений на сторони (ч. 1 ст.81 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст.15 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Верховний Суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов?язане з позбавленням його суб?єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Предметом спору у цій справі є визнання недостовірною та такою, що порушує право позивача на недоторканність честі, гідності, ділової репутації, інформацію, поширеної відповідачем ТОВ ?Елізіум Холдінг? [INFO] у статті [INFO] за посиланням [INFO], а також зобов?язання її спростувати. Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки певних фактів і недоліків та / або фактичних тверджень у поширеній інформації. Позивач зазначає, що розповсюджена відповідачем інформація містить саме фактичні твердження про нього та має негативний характер, натомість відповідач на спростування зазначає, що опублікована інформація має характер лише оціночних суджень, а не негативних тверджень. Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч.1 ст.200 ЦК України, ст.1 Закону України ?Про інформацію?). Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України). Згідно з ч.2, ч.3 ст.34 Конституції України і ст. 10 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов?язане з обов?язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 333/8006/23 (провадження № 61-356св25). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об?єктів судового захисту. Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (ч.1 ст.201 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв?язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6 ст.277 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.43 Закону України ?Про медіа?, особа, яка вважає, що суб?єктом у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа щодо неї було поширено відомості, які не відповідають дійсності (викладені неповно чи неточно) та принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, має право вимагати спростування недостовірної інформації або реалізації права на відповідь. Згідно з п.1, п.3 ч.7 ст.43 вказаного Закону, суб?єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування з наданням обґрунтованої письмової відповіді, якщо, зокрема:1) поширена інформація є оціночними судженнями або він має достатні докази того, що поширена ним інформація відповідає дійсності, достатньо повно та точно відображає факти, про які йдеться; 3) поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов?язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожен має право на повагу до його гідності (ч.1 ст.28 Конституції України). Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст.297 ЦК України). Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. (ст.299 ЦК України). Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов?язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов?язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред?явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Аналогічні висновки викладено у пунктах 41-43 постанови Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 205/1262/24 (провадження № 61-2130св25). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.6.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18). Це означає, що достовірна інформація, тобто така, що відповідає дійсності та викладена правдиво, не може бути спростована, навіть у випадку, коли вона порушує особисті майнові права. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв?язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з?ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20 (провадження № 12-52гс21) у постанові ВС від 30 квітня 2025 року у справі № 333/8006/23 (провадження № 61-356св25). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов?язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ст.30 Закону України ?Про інформацію?). Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ст. 5 ЗУ ?Про інформацію?). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12, 15 Постанови ?Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи? від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб?єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час тлумачення положень статті 10 Конвенції. Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 08 липня 1986 року у справі ?Lingens v. Austria?, заява № 9815/82, пункт 46, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї ?інформації? чи тих ?ідей?, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких ?демократичне суспільство? неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Під час вирішення спору, предметом якого є захист ділової репутації шляхом спростуванням відомостей, що були поширені, у тому числі за допомогою мережі ?Інтернет?, із метою задоволення суспільного інтересу, ключовим є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями в інформації, що викладалася у спірній публікації, тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню (постанова Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №918/132/20). Надаючи оцінку тому, що саме поширено відповідачем у реченнях статті, які позивач просить визнати недостовірними, факти чи оціночні судження суд врахував контекст статті, характер використаних мовно-стилістичних засобів. оскільки Судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, заподіяння їм шкоди або перешкоджання у їх повному та своєчасному здійсненні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] , так як, поширена відповідачем інформації є оціночними судження. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, судом не встановлено підстав для задоволення позову, то відповідно, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, судового збору сплаченого при зверненні до суду відсутні. На підставі викладеного, відповідно до статей 6, 10 ЄКПЛ, статей 28, 32, 34,68 Конституції України, статей 200, 201, 270, 277,297, 299 ЦК України, статей 1, 30 Закону України ?Про інформацію?, статті 43 Закону України ?Про медіа? та

Outcome: dismissed