Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

17.02.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Лобойківський старостат Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в якій заявниця просить суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1997 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначає, що вона разом з [PERSON] проживали разом з 1997 як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби та вели спільне домогосподарство. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого, заявниця отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки подані документи не підтверджують факту родинних відносин між заявницею та [PERSON] . Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне заявниці для прийняття спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка. Ухвалою судді від 18.02.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження і призначено справу до розгляду. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 замінено заінтересовану особу Лобойківський старостат Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на належну - Петриківську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився. Через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника Петриківської селищної ради. Заслухавши заявника, вивчивши письмові докази та покази свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 523. Після смерті відкрилась спадщина на майно померлого [PERSON] , а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г. від 04.10.2024 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого, оскільки подані документи не підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Могильної Л.Г., після смерті [PERSON] , [INFO] , заведено спадкову справу № 128/2024. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 22.06.2015 року звернулась співмешканка померлого [PERSON] . Із заявою про відмову від належної частки по закону по праву представлення звернулась онука померлого [PERSON] , [INFO] . Відомості про інших спадкоємців та заповітів на майно померлого в Петриківській державній нотаріальний конторі відсутні. В погосподарській книзі за 2016-2020 роки зазначено відомості про членів домогосподарства: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому в графі родинні стосунки з головою домогосподарства зазначено, що [PERSON] є чоловіком в громадському шлюбі відносно [PERSON] . Згідно копії договору дарування частин житлового будинку від 10.10.2023 вбачається, [PERSON] , подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Із копії технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вбачається, що його власниками є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] , який помер [INFO] близько 20 років. Вони проживали в [ADDRESS] . Вели спільне господарство і проживали однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , який помер [INFO] , ще до 2000 року та мали сімейні стосунки притаманні чоловіку та дружині. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). Відтак, суд вважає встановленим, що у період з 1997 року до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період вони проживали на території одного домоволодіння, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Під час розгляду даної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спору про право виявлено не було. Враховуючи вищенаведене, інтереси заявниці, відсутність спору та інших шляхів захисту прав [PERSON] , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявниці у повному обсязі. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved