Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

20 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Держави України в особі УПП в Харківській області ДПП, в якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, заподіяну діями працівників УПП в Харківській області ДПП, у розмірі 200\~000 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що 15\~лютого 2024\~року патрульні\~поліції УПП\~в Харківській\~області склали\~щодо нього\~протокол про\~адміністративне правопорушення\~серії ААД\~№ 642979\~за ч.\~1\~ст.\~130\~КУпАП за\~нібито керування\~07\~лютого 2024\~року транспортним\~засобом у\~стані наркотичного\~сп`яніння.\~06\~червня 2024\~року Київський\~районний суд\~м.\~Харкова за\~результатами розгляду\~справи про\~притягнення позивача\~до адміністративної\~відповідальності за\~ч.\~1\~ст.\~130\~КУпАП виніс\~постанову про\~закриття провадження\~у справі\~у зв`язку\~з відсутністю\~у його\~діях складу\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого статтею\~ч.\~1\~ст.\~130\~КУпАП. Унаслідок незаконних дій поліцейських, які склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 642979 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, йому була завдана моральна шкода. Зокрема, зазначені події негативно вплинули на його звичний спосіб життя, психологічний добробут, оскільки тривалий час він був вимушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав. Окрім того, незаконними діями поліцейського, який склав вказаний протокол, позивачу була завдана значна шкода його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП створювало образ суспільно небезпечної людини. Також тривалий час він хвилювався щодо можливості позбавлення його у майбутньому права керування транспортними засобами. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, вважає, що достатнім відшкодуванням завданої моральної шкоди є грошова сума у розмірі 200 000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 05 лютого 2025 року від представника УПП в Харківській області ДПП Пилипенко О.С. на адресу суду надійшли пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та жодним чином не обґрунтованими. Зауважила на тому, що завдання позивачу моральної шкоди не перебуває у причинно - наслідковому зв`язку з діями співробітника поліції, який склав стосовно позивача адміністративний протокол серії ААД № 642979 від 15 лютого 2024 року. Повідомила, що 07 лютого 2024 року працівники патрульної поліції зупинили транспортний засіб, яким керував позивач, під час спілкування з позивачем співробітник патрульної поліції виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку. За результатами медичного огляду позивача на стан сп`яніння встановлено, що 07 лютого 2024 року він перебував у стані наркотичного сп`яніння (похідні амфетаміну). Оскільки висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 лютого 2024 року № 381, підтверджений факт того, що позивач керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, то відповідно до вимог чинного законодавства інспектор патрульної поліції зобов`язаний був скласти стосовно позивача протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Інспектор, який склав вищезазначений протокол, діяв у межах наданих йому законом повноважень, а тому доводи позивача, викладені у позовній заяві, є безпідставними. Зауважила на тому, що позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди, зокрема не довів, що він зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не вказав, з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Також позивач не надав доказів на підтвердження того, яким саме чином дії співробітника поліції вплинули на стан його здоров`я та відносини з оточуючими. Відсутні будь-які медичні довідки, які б підтверджували вплив обставин, які мали місце 07 лютого 2024 року, на його психологічний та фізичний стан здоров`я. Вказала, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Позивач не надавав жодних належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обсягу і характеру його моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року залучено до справи як співвідповідача - Департамент патрульної поліції. 31 березня 2025 року на адресу суду від представника УПП в Харківській області ДПП Пилипенко О.С. надійшла заява, в якій просила врахувати пояснення представника УПП в Харківській області ДПП від 05 лютого 2025 року як відзив на позовну заяву від ДПП. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що незаконними діями співробітника поліції, які виразилися у незаконному складанні стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП йому було завдано моральну шкоду. Посилався на те, що його транспортний засіб, яким він керував 07 лютого 2024 року, був безпідставно зупинений працівниками поліції, які у подальшому начебто виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Зазначив, що поїздка в лікарню для проходження огляду на стан сп`яніння була для нього приниженням. Крім того, вказав, що працівники поліції вже вдруге спеціально його зупинили, така зупинка є незаконною, у зв`язку з чим він звернувся із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів, кримінальне провадження наразі розслідується. Представник УПП в Харківській області ДПП у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник ДПП у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 15 лютого 2024 року заступник командира роти № 5 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП Дахно М.С. склав стосовно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 642979 за те, що [PERSON] 07 лютого 2024 року о 21 годині 57 хвилин у м. Харкові по вул. Сидора Ковпака, 24 керував транспортним засобом Daewoo Lanos, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР. Огляд на стан сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ», що підтверджується висновком на стан наркотичного сп`яніння № 381 від 12 лютого 2024 року. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року набрала законної сили 18 червня 2024 року. Як вбачається з долученого представником УПП в Харківській області ДПП копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП ХОР «ОКНЛ» від 12 лютого 2024 року, у графі висновок огляду зазначено, що [PERSON] 07 лютого 2024 року о 23 годині 00 хвилин перебував у стані наркотичного сп`яніння (похідні амфетаміну). З долученої до матеріалів справи довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин № К787 від 13 лютого 2024 року вбачається що в графі «результати огляду» зазначено, що психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання керування автотранспортом, на час огляду відсутні. Зі змісту висновку експерта № 16/4222-Дм/24 від 27 березня 2024 року вбачається, що при судово-медичній експертизі доставленого зразка сечі [PERSON] , [INFO] , у межах використаних методів дослідження, барбітурати, морфін, кодеїн, метадон, діонін, папаверин, промедол, стрихнін, атропін, гіосциамін, скополамін, кокаїн, пахикарпін, кофеїн, димедрол, ефедрин, ефедрон, опій, похідні піразолону, 1,4- бенздіазепіну та фенотіазіну, метиловий етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. З дослідженого\~у судовому\~засіданні відеозапису,\~який міститься\~флеш-носії,\~доданому до\~позовної заяви\~вбачається,\~що на\~ньому зафіксовані\~події,\~які мали\~місце 07\~лютого 2024\~року,\~зокрема:\~зупинка працівниками\~поліції транспортного\~засобу,\~яким керував [PERSON] , огляд [PERSON] на стан сп`яніння у медичному закладі, складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу викладеного слідує, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд зазначає, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. За змістом ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на положення ст. 1176 ЦК України. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 дійшла висновку, що правила ст. 1176 ЦК України не поширюються на правовідносини щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України. Системне тлумачення положень статті 1176 ЦК України свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у разі існування таких умов: шкода завдана особі державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. Аналізуючи викладене слід дійти висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене, у тому числі ст. 130 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України не є застосовними у такому разі. У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»). Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, провадження №12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення відшкодування шкоди особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених ст. 1174 ЦК України. Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходить з такого. Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на те, що дії працівника поліції, які полягали у складанні стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, який у подальшому став предметом судового розгляду та за наслідками розгляду якого суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, що стало підставою для закриття провадження у справі, є неправомірними, а вказані обставини є підставою для відшкодування моральної шкоди особі, стосовно якої складено протокол. Суд зазначає, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Верховний Суд у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19 сформулював висновок, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Вирішуючи питання щодо правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, суд виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду. Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася. Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. У свою чергу оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів. З аналізу викладеного вбачається, що оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за статтею 130 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд оцінює правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, чи складено його відповідно до статті 256 КУпАП уповноваженою на те особою та чи діяв патрульний поліцейський під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до закону в межах покладених на нього функцій та завдань, про що зазначає у своїй постанові. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення його уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій. Аналізуючи зміст постанови Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року суд встановив, що невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції, які склали протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, в цій справі судами не встановлена. Тобто відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена судом за результатами оцінки всіх доказів у справі, що не доводить очевидної протиправності дій працівника патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Отже, суд під час розгляду справи стосовно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП не встановив неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. Посилання позивача на те, що працівники поліції безпідставно зупинили його транспортний засіб є необґрунтованими та такими, що спростовуються відеозаписом, відтвореним у судовому засіданні. Зокрема, як вбачається з відеозапису, відтвореного у судовому засіданні, працівники поліції повідомляють позивачу про причини зупинки транспортного засобу, яким він керував, а саме «не працює освітлення заднього номера автомобіля», з чим позивач погодився. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що з приводу цих незаконних дій працівників поліції за його заявою розпочате та розслідується кримінальне провадження, оскільки жодних доказів на підтвердження цих фактів позивач суду не надав. Окрім того, суд звертає увагу, що посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя, переживання, зумовлені страхом бути у майбутньому позбавленим права керувати транспортними засобами, жодними належними і допустимими доказами не підтверджені. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та достовірними доказами завдання йому моральної шкоди, її розміру та причинний зв`язкок між завданою шкодою та діями працівника поліції. тобто що шкода спричинена внаслідок саме неправомірних дій працівників поліції, невідповідності чи суперечності дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, або внаслідок очевидно протиправних чи навіть свавільних дій поліцейських, адже сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed