Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 5035499339, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 53959,00грн. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало. Однак відповідач, в свою чергу зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. У подальшому 17.12.2022 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ "Таскомбанк" було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 171221. Так згідно з реєстру Боржників, АТ "Таскомбанк" було передано право вимоги до відповідача за кредитним Договором № 5035499339. Станом на 28.10.2024 заборгованість відповідача по кредитному Договору не сплачена і становить 91054,01грн, з яких: 52515,39грн - заборгованість по тілу кредиту; 8035,65грн - заборгованість по річним процентам; 30502,97грн - заборгованість по щомісячним процентам. 16.12.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 07.01.2025 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що позивачем до матеріалів справи не надано Договір № 5035499339 від 05.07.2021 де зазначено реальну суму кредиту та процентної ставки, а також в якій спосіб передавались кошти. Вказує, що позивачем також не надано до суду належним чином завірену копію договору відступлення прав вимоги № 171221 від 17.12.2021. Звертає увагу суду, що доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості є необґрунтованим, а співвідношення тіла кредиту до суми процентів є невиправдними та порушує принципи добросовісності, розумності та справедливості. У відзиві відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на пільги, зокрема на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами. На підставі наведеного просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Станом на 10.04.2025 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалює рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає часткового задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. 05.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 5035499339. Відповідно до п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірах та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із п. 1.2. Договору, кредит налається позичальнику на таких умовах: тип кредиту кредит, сума кредиту 53959,00грн, строк на який надається кредит 60 днів. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5499339, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 1.4. Договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отримання кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 40000,00 - на рахунок отримувача [PERSON] ; 12000,00грн - на рахунок отримувача ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; 500грн - на рахунок отримувача ТОВ «майСейфеті»; 800,00грн - на рахунок отримувача ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; 200,00грн - на рахунок отримувача ТОВ «ЦФР»; 459,00грн - на рахунок отримувача ТОВ «ЦФР». Як убачається із Паспорту кредиту № 5499339, розмір щомісячної процентної ставки становить 2,99%, розмір загальних процентів становить 9,99%. Загальна витрати за кредитом становлять 111571,57грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за увесь строк користування кредитом 165530,57грн. Реальна річна процентна ставка 75,92%. Згідно із платіжної інструкції № ТС-252340 від 05.07.2021 [PERSON] було перераховано 40000,00грн. Відповідно до витягів з реєстру оплачених страховок 05.07.2021 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було перераховано суми страховок на 12000,00грн, 500,00грн, 800,00грн, 200грн, 459,00грн. 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ "Таскомбанк" було укладено Договір факторингу № 171221. Відповідно до п. 2.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними Договорами в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Перелік позичальників, підстави виникнення прав вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021, [PERSON] є боржником за кредитним договором № 5035499399. Загальний розмір заборгованості становить 59420,75грн Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Отже не належне виконання кредитних зобов`язань зі сторони боржника не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. А стягнення заборгованості, у разі відсутності повідомлення боржника про зміну кредитора, підлягає на користь нового кредитора. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ізст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до Кредитного договору Товариство зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за його користування. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі - надавши відповідачу кредит в розмірі 53959,00грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, то за ним обліковується прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 52515,39грн. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», та станом на момент розгляду цієї справи не скасований. На підтвердження обставин поширення на відповідача положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» [PERSON] надано до суду наступні документи: Довідку військової частини № [NUMBER] від 11.02.2025 про те що він дійсно проходить військову службу під час мобілізації у військовій частині з 12.10.2023 по теперішній час; Посвідчення учасника бойових дій; Довідку № 1751 від 30.04.2024 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України; Довідкою № 196/НГ із встановленою травмою пов`язаною із захистом Батьківщини; Довідкою № 40/57/14-352 від 22.04.2024 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва); Довідка військово-лікарської комісії № 765 із встановленою травмою пов`язаною із захистом Батьківщини; Медичну форму № 100 із зазначенням локалізації поранень. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Суд приймає та враховує під ухвалення рішення, що відповідач [PERSON] проходить військову службу під час мобілізації у військовій частині з 12.10.2023 по теперішній час, та те що відповідач [PERSON] дійсно отримав поранення під час захисту Батьківщини. Отже матеріали справи містять необхідні документи як доказ звільнення [PERSON] від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». На підставі викладено вище, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність звільнення [PERSON] від нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 8035,65грн як заборгованості по річним процентам та 30502,97грн - заборгованості по щомісячним процентам, які нараховані відповідачу за кредитним Договір № 5035499339 від 05.07.2021. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Аналізуючи викладене вище, та приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів по кредитному Договору, та враховуючи, що в силу Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач звільнений від нарахування процентів за користування кредитом, суд вважає задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним Договором по тілу кредиту в розмірі 52515,39грн. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача. Проте відповідач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, тому судовий збір в розмірі 2422,40грн позивачу компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial