Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

27 грудня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] ,\~ подана\~в її\~інтересах представником\~-\~адвокатом Лукавським\~Ігорем Анатолійовичем,\~до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якій просить суд стягнути з стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , уродженця с. Верхівка, Барського району Вінницької області, на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини доходів щомісячно на її утримання, з моменту звернення до суду до досягнення сином трьохрічного віку, тобто до [INFO] , стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати пов`язані із оплатою правничої допомоги в розмірі 1500 грн, позов просить розглянути без її участі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що із відповідачем перебуває в шлюбі, який зареєстровано Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 13 грудня 2022 року, актовий запис №109. Від спільного проживання з відповідачем має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідно до ст.ст.84, 91 Сімейного кодексу України, вона має право на утримання її відповідачем до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає, а працювати вона не має можливості в зв`язку із доглядом за дитиною. Вважає, що розмір її утримання має становити 1/6 частину доходів відповідача. Вказує, що відповідач в даний час знаходиться на службі в Збройних Силах України, місцем його служби являється [INFO] , постійно отримує грошове утримання в розмірі 25-26 тисяч гривень. За таких обставин, вважає, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на її утримання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 січня 2025 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом судом 01 січня 2025 року було направлено запит до Копайгородської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) [PERSON] 02 січня 2025 року на електронну адресу суду від Копайгородської селищної ради Вінницької області надійшла довідка № 2 з реєстру територіальної громади про місце реєстрації особи станом на 02 січня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , року, зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 січня 2025 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання на 09 годину 30 хвилин 31 січня 2025 року. 31 січня 2025 року судове засідання в даніій справі було відкладено на 09 годину 00 хвилин 04 березня 2025 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 04 березня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 02 квітня 2025 року. Позивач \~ [PERSON] \~та її\~представнк адвокат\~Лукавський І.А.\~в судове\~засідання 02\~квітня 2025\~ року\~не з`явились,\~проте \~від представника\~позивача на\~адресу суду\~надійшла \~заява,\~в \~якій він\~ просить\~розглянути справу без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній справі, в тому числі, призначене на 02 квітня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань, призначених на 04 березня 2025 року та на 02 квітня 2025 року був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом про отримання в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення №0610228723056 та № 0610237232014. Також на адресу суду повернувся конверт, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання було направлено копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками та повістка про виклик в судове засідання, призначене на 31 січня 2025 року з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 грудня 2022 року, про що Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) складено актовий запис за № 109, після чого прізвище позивача було змінено із " [PERSON] " т на " [PERSON] " та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Також судом\~встановлено,\~що сторони\~по справі\~являються батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23 лютого 2023 року Піщанським відділом \~державної \~реєстрації актів\~цивільного стану\~ \~ у\~Тульчинському районі\~Вінницької області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ) (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23 червня 2023 року Піщанським відділом \~державної \~реєстрації актів\~цивільного стану\~ \~ у\~Тульчинському районі\~Вінницької області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ) (а.с.6) З копій витягів з реєстру територіальної громади, отриманих від Піщанської селищної ради за № 2023/001671764 від 23 лютого 2023 року, за № 2024/014954341 від 12 грудня 2024 року, за № 2024/014954662 від 12 грудня 2024 року встановлено, що позивача [PERSON] , [INFO] , та її неповнолітні діти дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , зареєстрованні для проживання по [ADDRESS] (а.с.7-9). Відповідно до довідки № 127 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , виданої старостою Рудницького старостинського округу 05 грудня 2024 року, за вказаною адресою зареєстровані : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11) Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Згідно із ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 76 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20). Вирішуючи спір, суд враховує, що позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до ст. 84 СК України, так як на даний час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та малолітня дитина, яка не досягла трьох років, проживає разом із матір`ю. Відповідно до змісту ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до змісту ст. ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які зазаконом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Разом з тим, відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень на адресу суду проти позовних вимог та доказів на їх спростування суду не надав. Зокрема, відповідач не надав суду доказів про розмір його доходу чи відповідно про неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення спільною дитиною віку трьох років. Відтак, відповідач достовірними і достатніми доказами не довів, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років і сплачувати на її користь аліменти При цьому відповідач є фізично здоровою особою, працездатного віку, оскільки зворотного під час судового розгляду не доведено. За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітнього сина, якій на час подання позову не виповнилось трьох років, враховуючи тимчасову неможливість позивача в силу об`єктивних причин працювати та забезпечувати себе та малолітню дитину, ненадання відповідачем відомостей про свої доходи, які б позбавляли його можливості надавати тимчасове утримання не непрацюючу дружину, суд вважає, що відповідачем не доведено належними доказами, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/6 частки від його заробітку на утримання дружини, суд приходить до висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному позивачем розмірі до досягенння їхнім спільним сином трьох років. Визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у розмірі, про який просить суд. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом повністю, враховуючи, що позивач звільненна від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаними позовними вимогами, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі, що складає 1211 грн 20 коп. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання правничої допомоги в сумі 1500 гривень, на підтвердження чого надає квитанцію № 29 від 14 грудня 2024 року про отримання адвокатом Лукавським І. А.. від [PERSON] згідно договору від 14 грудня 2024 року за надання правничої допомоги у справі про стгнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку гонорару в розмірі 1500 гривень, копію договору про надання правової допомоги у цивільній справі № 29 від 14 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Лукавським І. А. та [PERSON] , ордер № 1171620 про надання правничої допомоги [PERSON] у Піщанському районному суді Вінницької області адвокатом Лукавським І.А. (а.с.12- 16) Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження\~понесених витрат\~за надання\~правничої допомоги\~до позовної\~заяви долучено\~копію договору про надання првової допомоги у цивільній справі № 29 від 14 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Лукавським І. А. та [PERSON] , в якому визначено розмір гонорару адвоката в розмірі 1500 гривень. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем надано належні та допустимі докази, які свідчать про домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір та його сплату позивачем, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Outcome: approved