Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

24.02.2025 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] , через підсистему Електронний суд, з позовною заявою до відповідачки ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за неповернення грошей при розірванні договору купівлі-продажу, в якому просить стягнути з відповідачки грошові кошти у розмірі 4 788,75 грн. , з яких: 1 277,00 грн. заборгованість за неповернення грошей при розірванні договору купівлі-продажу; 3 511,75 грн. неустойка за порушення зобов`язання з повернення грошей за період з 23.05.2024 року по 21.02.2025 року та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 04.04.2024 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] на відстані за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку було укладено договір купівлі-продажу двох спортивних костюмів. Інформація про продаж товару, а саме його зображення, опис, ціна були розміщені у групі месенджера «Viber» під назвою « [INFO] ». Так, сторонами, було погоджено наступні умови договору купівлі-продажу: предмет договору - два спортивні костюми, а саме: чоловічий костюм 52 розміру за ціною 649,00 гривень та жіночий костюм 48 розміру за ціною 619,00 гривень; загальна ціна товару становила 1268,00 гривень та 9,00 гривень на оплату доставки товару засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта»; загальна ціна договору: 1277,00 гривень (649,00 грн. + 619,00 грн. + 9,00 грн.); умови оплати: повна передоплата ціни договору у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] ; відправлення товару у строк від 2 до 4 робочих днів після оплати товару; доставка товару: засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Все спілкування позивача та погодження умов договору відбувалося засобами телекомунікаційного зв`язку месенджера «Viber» з відповідачем (або його уповноваженою особою) під ім`ям контакту «[PERSON]», номер телефону: [NUMBER] . Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу 04.04.2024 року позивачем у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] були сплачені грошові кошти у розмірі 1277,00 грн. із призначенням платежу «За спортивні костюми». 11.04.2024 року позивачем засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» було отримано два спортивні костюми, номер поштового відправлення 0503839228890. До товару не було наданого жодного документу про його купівлю, зокрема, чеку, касового ордеру, видаткової накладної тощо. Отриманий позивачем 11.04.2024 року товар не відповідав характеристикам товару, який позивач замовляв та який зображений на фотографіях у групі відповідача в месенджері «Viber» під назвою «[INFO]» за формою, розміром, тканиною та наявністю знаку для товарів та послуг (торговельною маркою) «Nike». Вищевказані невідповідності отримано товару від того, який пропонується до продажу та зображений на фотографіях, позивач об`єктивно мав можливість виявити лише вдома після відкриття пакунку. На самому відправленні (накладній АТ «Укрпошта» № 0503839228890) вказано: «Огляд НЕ дозволено». 13.04.2024 року засобами електронного зв`язку в месенджері «Viber» позивач звернувся до відповідача за номером телефону: [NUMBER] (ім`я контакту: «[PERSON]», з яким і погоджувалися умови договору купівлі-продажу), з повідомленням про невідповідність отриманого товару тому, який позивач замовляв, з детальним описом всіх невідповідностей товару, повідомленням про розірвання договору купівлі- продажу та вимогою про повернення сплачених грошових коштів. У відповідь на що позивачу 15.04.2024 року було повідомлено, що повернути товар він не може (повернення, нібито, можливе лише у разі наявності фабричного браку товару). У подальшому переписку з позивачем відповідач заблокував, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. 18.04.2024 року позивачем засобами поштового зв`язку надіслано відповідачу заяву (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» № 1002503923536 від 18.04.2024 року, описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення. Вищевказана заява (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів повернута оператором поштового зв`язку та отримана позивачем засобами поштового зв`язку 01.05.2024 року, при цьому поштовий конверт мав сліди відкриття. Тобто, відповідач ознайомився зі змістом заяви (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів, але не прийняв таку заяву (повідомлення). 18.04.2024 року разом із заявою (повідомленням) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів позивачем повернуто відповідачу два спортивні костюми, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» № 1002503923544 від 18.04.2024 року та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення. Отже, позивач (споживач) відповідно до вимог закону розірвав укладений на відстані договір купівлі-продажу шляхом повідомлення відповідача (продавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання товару, а відповідач (продавець) всупереч вимогам закону протягом установлених строків тридцяти днів не здійснив повернення сплаченої суми 1 277,00 грн. за товар по договору, який був розірваний позивачем. Станом на момент подання даного позову грошові кошти у розмірі 1277,00 грн. відповідачем позивачу не повернуті, що порушує права та законні інтереси позивача. Відповідач мав повернути грошові кошти позивачу у розмірі 1277,00 грн. у строк до 23.05.2024 року. Розрахунок неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення відповідачем грошей позивачу здійснюється за формулою: Неустойка = С x РН x Д : 100, де С - Сума заборгованості за період; РН - розмір неустойки, зазначений в частині 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів»; Д - Кількість днів прострочення. Та за період прострочення грошового зобов`язання: з 23/05/2024 до 21/02/2025 становить 3 511,75 грн. Крім того, у зв`язку з розглядом справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою суду від 27.02.2025 року відкрито провадження у справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву. 17.03.2025 року до суду надійшов відзив, в якому відповідачка просить у задоволені позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду. Так, у мессенджері «Viber» під назвою «Одяг.Дешевше не буває» надана доступна та достовірна інформація про товар, якісні фото про товар, матеріал з якого виготовлено товар, виробник вказано «українське виробництво», тобто посилання на фірму «Nike», як зазначає у своєму позові Позивач-відсутнє. Позивач, при оформленні замовлення мав уважно ознайомитись з наданою інформацією та якщо є якісь питання по товару запросити додаткову інформацію, натомість позивач через месенджер «Direct» - 04 квітня 2024 року зробив заказ на два костюма: «чоловічий розмір 52 та жіночий розмір 48». У позивача не було будь-яких претензій до товарного або зовнішнього вигляду в момент купівлі Товару, що свідчить про відсутність зафіксованих зауважень. Проданий товар був належної якості - немав жодних істотних недоліків і відповідав своєму опису та мав нормальний стан. За відсутності доказу, що недолік є істотним, вимога розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми є безпідставною. Вважає додані копії спілкування мессенджері «Viber» не є належними доказами. Витрати на правничу допомогу не є обґрунтованими та розумними. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі . Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідачка звернулася до суду з заявою щодо розгляду справи у її відсутність. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутності сторін, що не з`явилися. Вислухавши доводи представника позивача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 04.04.2024 року між позивачем [PERSON] , як покупцем та відповідачем Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як продавцем, на відстані, за допомогою засобів дистанційного телекомунікаційного зв`язку укладено договір купівлі-продажу непродовольчого товару, а саме: одягу (двох спортивних костюмів -чоловічого та жіночого). Інформація щодо продаж товару, а саме: світлини з його зображенням, опис та характеристики, ціна були розміщені у групі месенджера «Viber» під назвою « [INFO] ». При укладанні договору купівлі-продажу непродовольчого товару сторони погодили наступні умови договору купівлі-продажу, а саме: - предмет договору -товар: два спортивні костюми, а саме: чоловічий костюм 52 розміру за ціною 649,00 гривень та жіночий костюм 48 розміру за ціною 619,00 гривень; отже загальна ціна товару становила 1268,00 гривень та 9,00 гривень - витрат на оплату доставки товару засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта»; таким чином, загальна ціна договору складає 1277,00 гривень; - умови оплати: повна передоплата ціни договору у безготівковій формі на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] ; - термін відправлення товару: у строк від 2 до 4 робочих днів після оплати товару; - спосіб доставки товару: засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Спілкування сторін під час погодження умов договору відбувалося засобами телекомунікаційного зв`язку месенджера «Viber» з під ім`ям контакту «[PERSON]», номер телефону: [NUMBER] (з боку відповідача. Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу 04.04.2024 року позивачем у безготівковій формі на банківський рахунок, наданий відповідачем, № [NUMBER] були сплачені грошові кошти у розмірі 1277,00 грн. із призначенням платежу «За спортивні костюми», що підтверджується квитанцією Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (monobank) MTAM-10B9-41A0-ATA6 від 04.04.2024 року. За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності. За змістом ст.700 ЦК України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Покупець має право до укладання договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі.. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв`язку з відсутністю у нього такої інформації. Відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг врегульованим нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». Ч.1 ст. ЗУ «Про захист прав споживачів» містить тлумачення договору, що був укладений на відстані, відповідно до якого таким вважається договір, що був укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. При цьому засоби дистанційного зв`язку це електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані; Отже, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли правовідносини з договору роздрібної купівлі-продажу, що був укладений продавцем із споживачем на відставні, які врегульовані відповідними нормами ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; основні характеристики продукції; ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; інші умови поставки або виконання договору; мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; вартість електронних комунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; період прийняття пропозицій; порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора електронних комунікацій. За змістом ч.4 зазначеної статті споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. У разі коли інше не передбачено договором, споживач не має права розірвати договір, укладений на відстані, якщо: 1) надання послуги або поставка товару електронними засобами зв`язку за згодою споживача відбулися до закінчення строку розірвання договору, визначеного у частині четвертій цієї статті, про що споживачеві було повідомлено у підтвердженні інформації; 2) ціна товару або послуги залежить від котировок на фінансовому ринку, тобто поза контролем продавця; 3) договір стосується виготовлення або переробки товару на замовлення споживача, тобто якщо товар не може бути проданий іншим особам або може бути проданий лише з істотними фінансовими втратами для продавця (виконавця); 4) споживач відкрив аудіо- чи відеокасету або носій комп`ютерного забезпечення, які постачаються запечатаними; 5) договір стосується доставки періодичних видань; 6) договір стосується лотерей чи інших азартних ігор. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.5-9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. 11.04.2024 року позивач засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» отримав два спортивні костюми, номер поштового відправлення 0503839228890, на якій вказано: «Огляд НЕ дозволено». За доводами позивача, не спростованими відповідачем, під час укладання договору на відстані, інформація про умови розірвання договору, позивачеві надана не була. Разом з тим, обмежень права споживача на розірвання укладеного договору , що передбачені ч.5 ст. 13 ЗУ «Про захист прав споживачів», судом не встановлено. А тому, скориставшись своїм правом на розірвання укладеного договору купівлі-продажу непродовольчого товару, укладеного на відстані, , будучи незадоволеним якістю та відповідності характеристикам запропонованого та отриманого товару , позивач 13.04.2024 року засобами електронного зв`язку в месенджері «Viber» позивач звернувся до відповідача за номером телефону: [NUMBER] з повідомленням про невідповідність отриманого товару тому, який він замовляв, пред`явивши вимогу про повернення сплачених грошових коштів та розірвання договору , на що 15.04.2024 року отримав відмову від відповідача, з посиланням на те, що повернення, нібито, можливе лише у разі наявності фабричного браку товару. При цьому суд наголошує, що відповідь відповідача про неможливість розірвання споживачем укладеного договору на відстані за відсутності обмежень права на розірвання такого договору, що передбачені законом та не підлягають розширенню, є неправозгідною. 18.04.2024 року позивачем засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу заяву (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» №1002503923536 від 18.04.2024 року, описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення. Вищевказана заява (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів повернута оператором поштового зв`язку та отримана позивачем засобами поштового зв`язку 01.05.2024 року зі слідами відкриття відправлення. Також 18.04.2024 року разом із заявою (повідомленням) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів позивачем повернуто відповідачу два спортивні костюми, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» № 1002503923544 від 18.04.2024 року та фіскальним чеком про оплату поштового відправлення. Відповідачем факт обізнаності про ініціювання позивачем розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів та отримання повернутого споживачем товару не спростований, а тому факт повернення позивачем придбаного у відповідача товару, свідчить про розірвання договору. На час звернення до суду з позовом відповідач не повернув позивачеві сплачену суму 1 277,00 грн. Отже, суд вважає встановленим, що позивач, який є споживачем наданих послуг, відповідно до вимог закону розірвав укладений на відстані договір купівлі-продажу шляхом повідомлення продавця про це протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання товару, а відповідач, який продавцем, всупереч вимогам закону протягом установлених строків тридцяти днів не здійснив повернення сплаченої суми 1 277,00 грн. за товар, з урахуванням витрат на пересилання продукції по договору, який був розірваний позивачем, чим порушив порушує права та законні інтереси позивача, що потягло звернення позивача до суду за захистом своїх прав. При цьому доводи відповідача про те, що позивачем не зазначено яке ж саме його право як споживача було порушено у відповідності до ст.21 ЗУ України «Про захист прав споживачів», якою передбачено захист права споживача при будь-якому порушенні його права на свободу вибору продукції, не є слушними. Відповідно до ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Заява (повідомлення) від 17.04.2024 року про розірвання договору купівлі-продажу таповернення грошових коштів повернута оператором поштового зв`язку та отримана позивачем засобами поштового зв`язку 01.05.2024 року, номер поштового відправлення 1002503923536. Поштове відправлення скеровано оператором поштового зв`язку до повернення 22.04.2024 року. Таким чином, відповідач мав повернути грошові кошти позивачу у розмірі 1277,00 грн. у строк не пізніше, ніж 23.05.2024 року (при цьому дата отримання відповідачем повернутих спортивних костюмів суду не відома). Проте, станом на момент подачі даного позову грошові кошти не повернуті. У зв`язку з чим у позивача виникло право на отримання від відповідача неустойки в розмірі 3 511,75 грн. за період прострочення грошового зобов`язання: з 23.05.2024 до 21.02.2025, який становить 275 днів. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини 4 статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Зокрема відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано Договір про надання правничої допомоги від 13 лютого 2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг до договору наданням правничої допомоги згідно від 14.02.2024, що містить обсяг наданих послуг, витрачений час та вартість наданих послуг на загальну суму 3000 грн. Суд враховує, що справа не є типовою, час, витрачений адвокатом на надання послуг пов`язаних з консультацією, складанням позову з додатками є адекватним та розумним, вартість наданих послуг співрозмірна зі складністю справи, пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для позивача та дій сторін щодо досудового вирішення спору, саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі та підлягає стягнення з відповідачки.

Outcome: approved