Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Гаро Г.О. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила суд встановити факт батьківства [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] , про що складений актовий запис №16582, щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] від хронічної ішемічної хвороби серця помер [PERSON] , [INFO] , про що 31 серпня 2022 року складено відповідний актовий запис №16582 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є біологічною донькою померлого [PERSON] . Посилається на те, що, батьки позивача [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю з 1991 року. Батько служив у радянській армії в чині офіцера у танкових військах, а мати працювала кухарем у офіцерській їдальні, саме там вони познайомилися та розпочали стосунки. У 1992 році у них народилась донька [PERSON] , після чого [PERSON] подав рапорт на переведення в Україну. У 1993 році родина приїхала в Україну і жили разом до 2022 року в Оболонському районні міста Києва в квартирі [ADDRESS] . Спільне проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою підтверджується тим, що зазначена квартира є місцем реєстрації обох, також копіями квитанцій про сплату комунальних послуг та за послуги інтернету в цій квартирі, оплату за які здійснювала саме [PERSON] з належного їй банківського рахунку. Зазначає, що хоча [PERSON] та [PERSON] багато років підтримували фактичні шлюбні відносини, були однією родиною, офіційно шлюб зареєстровано не було. Оскільки [PERSON] був військовим та не міг бути особисто присутнім при видачі свідоцтва про народження дитини у зв`язку з викликом у цей день до місця служби, у свідоцтві про народження [PERSON] батька було записано зі слів матері - прізвище вказано матері, а ім`я і по батькові саме від батька - [PERSON] . Вказує, що за свого життя батько позивача, ніколи не заперечував свого батьківства щодо неї та завжди брав участь у її вихованні, вони жили однією родиною. Після смерті [PERSON] у позивача, з метою захисту її прав та інтересів, виникла потреба у офіційному підтвердженні родинних зв`язків як дочки та батька з померлим [PERSON] . Оскільки офіційно факт батьківства [PERSON] щодо позивача не встановлено, наразі єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є його сестра [PERSON] , яка є спадкоємицею другої черги. Однак, зважаючи на те, що позивач є рідною донькою померлого, саме вона, за законом, має право бути спадкоємицею першої черги після його смерті, тобто успадкувати належне її померлому батьку майно. Таким чином, з метою захисту своїх прав, [PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення батьківства, адже встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] потрібне у зв`язку із необхідністю надати відповідні документи нотаріусу для прийняття спадщини після смерті свого батька. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2022 року головуючим у справі визначено Рибалку Ю.В. 07 листопада 2022 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі (після забезпечення доказів) за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі підготовче судове засідання. 20 березня 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просила суд в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідач дійсно є рідною сестрою померлого [PERSON] , що підтверджується копіями паспорта та копіями свідоцтва про народження відповідача та [PERSON] . Вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] , отримана у спадщину [PERSON] після смерті їх спільного з відповідачем батька, що підтверджується копією ордеру на квартиру №2168 від 31.12.1986, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.10.2019, зареєстровано в реєстрі за №2200, спадкова справа №21/2019, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57990713 від 21.10.2019. Наголошує на тому, що [PERSON] дійсно служив у радянській армії, у 1993 році повернувся в Україну та проживав за адресою: [ADDRESS] разом із своїми батьками. В подальшому [PERSON] познайомив своїх батьків та відповідача із матір`ю позивача [PERSON] , яка, відповідно до свідоцтва про народження, була записана матір`ю позивача [PERSON] . Однак, відповідачу ніколи не було відомо про обставини, при яких народилася позивач, [PERSON] про них ніколи не розповідав. Зазначає, що [PERSON] не визнавав позивача за свою рідну доньку та протягом свого життя категорично не бажав ані реєструвати шлюб із [PERSON] , ані здійснювати будь-які реєстраційні зміни в свідоцтві про народження її дитини. Вказує, що [PERSON] за життя мав складні відносини та різні погляди з матір`ю позивача, вони часто сварилися, а також із самим позивачем не знаходили спільної мови та взаєморозуміння. Більше того, сама позивач ніколи не бажала мати прізвища батька [PERSON] , постійно висловлювалася щодо цього негативно. Не відповідає дійсності й зазначене позивачем, що до дня смерті [PERSON] вони разом із ним та її матір`ю проживали, як родина, за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати позивача [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою лише з 27.08.2020. Сплата за комунальні платежі [PERSON] в період з 2019 по 2020 підтверджує лише факт таких оплат, а не факт її проживання в квартирі в зазначений період. Крім цього, посилається на те, що судом під час вирішення питання про забезпечення доказів та призначення молекулярно-генетичної експертизи прийняте рішення на підставі недопустимих доказів, а також не перевірено їх належність. Наголошує на тому, що суд не може брати висновок вказаної експертизи до уваги під час прийняття рішення, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент їх виникнення, який не передбачав такої підстави для встановлення батьківства як проведення молекулярно-генетичної експертизи. 06 квітня 2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому остання позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вказала, що коли позивач виявила тіло [PERSON] та викликала швидку і поліцію, вона зазначила їм, що є донькою померлого, але документально це не підтверджено. При цьому, коли виникла безпосередня необхідність у зверненні до суду з заявою про встановлення факту батьківства, позивач вирішила, що для вирішення цієї справи та отримання підтвердження її родинних зав`язків з померлим, провести експертизу можна буде з використанням відібраних у її батька (після смерті, до кремації тіла) біологічних зразків. Разом з цим, оскільки позивач розуміла про можливий короткий строк зберігання відповідних зразків, заяву про забезпечення доказів було подано до подання позовної заяви у справі. Відповідний документ з поліції було надано до суду не для оцінки дій поліції чи розслідування справи, а на підтвердження, що ці біологічні матеріали дійсно належать [PERSON] та щоб пояснити суду, як саме було отримано ці біологічні матеріали, про використання яких в експертизі просила позивач. Відтак, експертиза у даній справі проводилась не в рамках досудового розслідування, а у відповідності до норм чинного цивільно процесуального законодавства та в рамках забезпечення доказів. На підставі проведеної експертизи встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, тобто біологічне батьківство є доведеним. 06 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких остання вказала, що [PERSON] , [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] , що підтверджується долученими доказами, зокрема заявами, копіями медичних карток, квитанціями. [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , завжди про неї піклувався. 19 червня 2023 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення, в яких остання вказала на недопустимість висновку експерта з підстав відібрання зразків крові померлого у спосіб, що не передбачених чинним законодавством. 19 червня 2023 року протокольною ухвалою суду частково задоволено клопотання про виклик свідків. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року витребувано в Оболонського управління поліції ГУНП у місті Києві копії матеріалів кримінального провадження за № 12022100050001862 від 28.08.2022 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 05 вересня 2023 року протокольною ухвалою суду частково задоволено клопотання представника відповідача про виклик у судове засідання експерта для роз`яснення висновку експерта. Відповідно до розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року № 33 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи з метою заміни головуючого судді Рибалки Ю.В. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено розгляд справи у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 16 квітня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення доказів. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року заяву представника позивачки - адвоката Гаро Г.О. про забезпечення доказів залишено без задоволення. 19 квітня 2024 року ухвалою Подільського районного суду міста закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] в «ст.Безречная Овловнянской район Читинская область российская федерація» народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого «Безреченским с/советом Овловнянского р-на Читинськой области российской федерации» 12 лютого 1993 року серії [NUMBER] , в якому матір`ю вказана [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 188, т.2). На момент звернення до суду з позовом [PERSON] була повнолітньою особою. [INFO] помер [PERSON] , про що 31.08.2022 складено відповідний актовий запис №16582 (а.с.12, т.2), що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.08.2022, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) серії [NUMBER] (а.с.10, т.1). Після смерті тіло [PERSON] було кремовано, про що вказали в судовому засіданні, як сторона позивача, так і сторона відповідача. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] від 27 лютого 1960 року, згідно якого вона народилася [INFO] , в графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 10 березня 1965 року, де в графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено « [PERSON] » (а.с.18-19, т.2). Квартира за адресою [ADDRESS] , отримана у спадщину [PERSON] після смерті батька, що підтверджується: копією ордеру на квартиру № [NUMBER] від 31.12.1986; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.10.2019, зареєстрованого в реєстрі за №2200, спадкова справа №21/2019; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57990713 від 21.10.2019 (а.с. 20-24, т.2). 20 січня 2023 року [PERSON] , як єдиний спадкоємець за законом після смерті брата [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. про прийняття спадщини, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією заяви (а.с.25, т.2). Позивач [PERSON] з метою захисту її права на спадкування за законом після смерті батька просила суд встановити факт того, що померлий [PERSON] є її батьком. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що скільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Отже, до спірних правовідносин, ураховуючи зазначені правові норми та роз`яснення, а також те, що позивач народилася до 01.01.2004 повинні застосовуватися норми КпШС України. Відповідно до вимог ч.2, 3 ст. 53 КпШС України, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно з ч.2, 3 ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу. Вказані норми узгоджується з нормами чинного законодавства України, зокрема, статтею 125 СК України, якою передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу (матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Пленум Верховного Суду України абз. 3 п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved