Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12 травня 2020 року було розірвано. У шлюбі в них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року ухвалено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання вищевказаних неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивачка зазначає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, одна утримує дітей, чого недостатньо для належного та необхідного забезпечення та утримання дітей. Вказує, що постійно несе витрати на оздоровлення, спортивні заняття, лікування дітей. На даний час не має постійного джерела доходу. Кошти, які відповідач сплачує на утримання дітей є мізерними, враховуючи сьогоднішні ціни на усі види товарів та послуг в Україні. Також вказує, що син [PERSON] навчається на денній формі навчання в ВСП «Горохівський фаховий коледж ЛНУП» з 01 вересня 2022 року та буде навчатися до 30 червня 2025 року. Зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2500 гривень без погіршення його матеріального стану. Посилаючись на викладене, позивач просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення [PERSON] повноліття та до закінчення навчання [PERSON] . Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відзиву від відповідача у визначений ухвалою строк до суду не надходило. 02 квітня 2025 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. У поданій заяві просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти лише на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, уточнені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти прозову заперечив. Зазначив, що готовий сплачувати аліменти у визначеному попереднім рішенням суду розмірі, тобто, 1600 гривень. Повідомив, що працює в ПП «Агро-Експрес-Сервіс» на посаді електрогазозварника та отримує дохід вісім-десять тисяч гривень в місяць. Проживає з другою дружиною та її дитиною. Інших утриманців не має. З дітьми зустрічається регулярно та надає їм фінансову допомогу. Проте, не бажає сплачувати аліменти в більшому розмірі по тій причині, що ці кошти буде забирати позивачка. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12 травня 2020 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 жовтня 2009 року Мар`янівською селищною радою Горохівського району Волинської області. Відповідно до рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1400 (одна тисяча чотириста) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, 24 липня 2019 року, та до досягнення дітьми повноліття. Згідно з свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 27 квітня 2023 року, виданим Горохівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивачка [PERSON] , [INFO] 27 квітня 2023 року змінила ім`я на « [PERSON] », про що складено актовий запис №4. Згідно з довідкою Служби у справах дітей Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області №Д/3 від 13 лютого 2025 року на утриманні [PERSON] , яка проживає без реєстрації в [ADDRESS] , перебувають неповнолітній син [PERSON] , [INFO] та повнолітній син [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування збільшення розміру аліментів посилається на те, що на день звернення до суду із даним позовом розмір стягуваних з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі на сьогодні не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дитини, крім того вказує на те, що в неї скрутне матеріальне становище, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж було визначено раніше без погіршення його матеріального стану. Згідно з довідкою про доходи №22 від 04 березня 2025 року відповідач [PERSON] працює в приватному підприємстві «Агро-Експрес-Сервіс» на посаді електрогазозварника та отримує стабільний дохід. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища позивача остання може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Вказана вище правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року (справа 643/11949/19, провадження №61-2698св21). Суд зауважує, що закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продукти харчування, ліки, житлово-комунальні послуги, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, збільшенням потреб дитини, матеріальний стан позивачки погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а тому позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що спроможний сплачувати аліменти, інших утриманців не має. Таким чином, зважаючи на особу платника аліментів, який є особою працездатного віку, отримує стабільний дохід, а також беручи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 2500,00 гривень є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки такий розмір аліментів визначено у відповідності до фактичних обставин справи та узгоджується із вимогами закону. Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами сина, встановленими обставинами дають підстави для збільшення розміру аліментів, оскільки забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та сприятиме кращому захисту інтересів дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи першочергово з інтересів неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про доцільність стягування з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500,00 гривень до досягнення дитиною повноліття. Позивач, як одержувач аліментів в інтересах дитини, довела свої вимоги щодо необхідності збільшення розміру аліментів. Відповідач, в свою чергу, будь-яких доказів того, що не має змоги сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою не надав. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved