Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 13.06.2023 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.09.2022 року та до досягнення дітьми повноліття. На виконання цього рішення судом було видано виконавчий лист та 14.12.2023 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №73592045. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним із батьків: два тижні з матір`ю та два тижні з батьком. \~ \~ \~ \~Оскільки аліменти це періодичні платежі, які за рішенням суду були присуджені на користь [PERSON] , як батькові, з яким безперервно проживала дитина, а постановою суду встановлено черговість проживання дитини з кожним із батьків, вказане свідчить про відсутність матеріального обов`язку у [PERSON] перед [PERSON] та дитиною [PERSON] , який відповідно до ч.1 ст.179 СК України є власником аліментів, адже суттю постанови суду є закріплення рівних прав та обов`язків батьків перед дитиною. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила звільнити її від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнутих за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2023 року у справі №203/3756/22. У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилався на те, що з 29.07.2022 року діти проживають разом із батьком та знаходяться на повному його утриманні. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним із батьків: два тижні з матір`ю та два тижні з батьком. Не погодившись із вказаною постановою, [PERSON] було подано касаційну скаргу, за якою було відкрито касаційне провадження, однак остаточного рішення не ухвалено. Однак, наголошує, що твердження [PERSON] про те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із нею, не відповідає дійсності. [PERSON] тривалий час проживає у Німеччині. Неодноразово в ході розгляду справи про визначення місця проживання дитини сама [PERSON] та її представник наголошували на тому, що вона має намір вивезти дитину до Німеччини, оскільки вона має там місце для проживання. Рішення суду щодо стягнення аліментів [PERSON] не виконується та існує заборгованість. Остання не проживає та не опікується своїми синами з липня 2022 року, сини проживають з батьком та повністю знаходяться на його утриманні. Жодних доказів тому, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю, а також, що нею виконується рішення суду щодо визначення місця проживання дитини, позивачкою не надано. У відповіді на відзив представник позивачки зазначив, що оскільки набрання постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року законної сили є юридична подія, з настанням якої виниклии, змінились та припинились певні правовідносини, зокрема проживання дитини з одним із батьків, ця постанова стала рушієм для встановлення справедливості позивачці, як платнику щомісячних стягнень, виходячи із принципів справедливості, розумності, співмірності та пропорційності. Оскільки стягнути кошти з позивачки за 14 днів з яких дитина не проживає з відповідачем, стають коштами, якими дитина не користується, а користується відповідач, то позивачка за стягнуті з неї кошти утримує і дитину, і відповідача, що є порушенням прав позивачки, як платника аліментів і зловживання відповідачем своїми правами, як стягувача. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.11.2024 року позовну заяву було залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.11.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою суду від 27.01.2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Третя особа явку свого представника не забезпечила, про причини неявки не повідомила, пояснень по суті справи не надала. Відповідач за викликами в жодне із судових засідань не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник відповідача, після закриття підготовчого провадження, в судові засідання, що призначались на 28.02.2025 року та 01.04.2025 року не з`явився. В наданих клопотаннях просив перенести розгляд справи, призначений на 28.02.2025 року, в зв`язку із перебуванням на лікарняному, а судове засідання, призначене на 01.04.2025 року, в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1,2 ч.2 ст.223 ЦПК України передбачено, зокрема, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд враховує, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про день та час слухання справи. Відповідач в призначені судові засідання не з`явився, не повідомивши про причини своєї неявки. Клопотань про перенесення розгляду справи в зв`язку із неможливістю його явки або явки його представника не подавав. Представник відповідача в свою чергу не надав до поданих клопотань доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали йому з`явитись в судові засідання, призначені на 28.02.2025 року та 01.04.2025 року. За вказаних обставин та наведених положень ст.223 ЦПК України, а також враховуючи надання представником відповідача відзиву, в якому висловлену позицію відповідача щодо пред`явленого позову, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідача та його представника, а також представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2023 року у цивільній справі №203/3756/22, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.09.2022 року та до досягнення дітьми повноліття. На виконання цього рішення судом було видано виконавчі листи, які пред`явлені стягувачем для примусового виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де постановою державного виконавця від 14.12.2023 року було відкрито виконавче провадження №73592045 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та виконавче провадження №73591757 в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі №199/7566/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, було частково задоволено первісні та зустрічні позовні вимоги. Зокрема, вказаною постановою було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним із батьків, у такому порядку: два тижні з матір`ю [PERSON] та два тижні з батьком [PERSON] . Двотижневий період проживання дитини з кожним із батьків починається з 1-00 г. неділі та завершується через два тижні о 10-00 г. неділі. Перші два тижні, починаючи з 27.10.2024 року дитина проживає з матір`ю. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду від 05.03.2025 року постанову апеляційного суду від 22.10.2024 року було залишено без змін. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на\~обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами 1-3 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц, провадження № 61-21318св18). Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням. Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам ст.181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц, провадження №61-3738св22; від 22 листопада 2022 року у справі №188/1029/19, провадження №61-11986св20; від 12 травня 2023 року у справа №686/12480/22, провадження № 61-12518св22.\~ \~ \~ \~ \~ Частиною 4 ст.273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки після ухвалення рішення від 13.06.2023 року у цивільній справі №203/3756/22 про призначення аліментів, змінились фактичні обставини та постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі №199/7566/22 було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним із батьків, протягом однакового часу (по два тижні), подальше стягнення присуджених щомісячних аліментів на утримання цієї дитини з матері [PERSON] на користь батька [PERSON] , в період часу, коли дитина фактично буд проживати та перебувати на утриманні матері, не буде відповідати інтересам дитини та не забезпечить використання коштів за цільовим призначенням. За вказаних обставин, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, встановлений судовим рішенням порядок проживання дитини з кожним із батьків, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог, звільнивши [PERSON] з 22.10.2024 року (дня набрання законної сили постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №199/7566/22) від сплати аліментів на користь [PERSON] в частині їх присудження на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2023 року у цивільній справі №203/3756/22, провадження №2/0203/378/2023. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст.ст.134,137,141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частина 2 ст.141 ЦПК України\~передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України). Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року). Відповідно до положень ч.6\~ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що правова допомога, пов`язана із підготовкою звернення до суду та під розгляду справи в суді надавалась позивачці адвокатом Мальцевою І.М., що діяла на підставі ордеру про надання правової допомоги, виданого 13.10.2022 року; договору про надання правничої (правової) допомоги №14/09/2022 від 14.09.2022 року. Згідно додаткової угоди №6 від 28.10.2024 року у вигляді завдання-доручення, вартість правової допомоги у цивільній справі №203/6156/24 була визначена в сумі 16500 грн. та згідно додаткової угоди №7 у вигляді акту приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги, включає в себе допомогу у вигляді складання та подання позовної заяви та інших процесуальних документів в сумі 10000 грн., за участь в судових засіданнях 6500 грн. З урахуванням складених та поданих до суду представником позивачки процесуальних документів, їх змісту та обсягу, кількості та тривалості судових засідань, у яких остання приймала участь, суд вважає обгрунтованими, доведеними та співмірними зі складністю справи, обсягом та видом наданих послуг, заявлені стороною позивача до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 16500 грн. З огляду на це та відсутність відповідних заперечень з боку відповідача, з останнього на користь позивачки слід стягнути понесені витрати на правову допомогу у зазначеному вище розмірі, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 968 грн. 96 коп., всього стягнувши судові витрати в розмірі в сумі 17468 грн. 96 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved