Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Шевцова Артема Валерійовича звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 35 512,50 гривень яка складається з: 25 151,11 грн. - інфляційне збільшення; 10 361,39 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами. Вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивований тим, що 26 січня 2011 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, у справі № 2-350/2011, позовні вимоги ВАТ «Український професійний банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 115 021,51 гривень, судовий збір в сумі 635,11 гривень з кожного. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору № 727 від 05.10.2007 року. Вказав, що 18.06.2019 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2019-06-07-000028-b за лотом № GL1N72840 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав та 30 беззаставними, 1 забезпеченим основними засобами, 14 забезпеченими транспортними засобами кредитними договорами та дебіторська заборгованість (827 позицій) згідно Додатку. Переможцем визнано [PERSON] . Також зазначив що 09.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено Договір № 63 про відступлення прав вимоги. За змістом пункту 34 Додатку № 1-1 до Договору № 63 про відступлення права вимоги від 09.07.2019 року до [PERSON] перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 727 від 05.10.2007 року. Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 07.08.2019 у справі № 2-350/11 було замінено сторону виконавчого провадження з Відкритого акціонерного товариства «Український професійний банк» на [PERSON] у справі №2-350/11 за позовом ВАТ «Український професійний банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. На тепер на на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д. з 21.12.2019 відкрито виконавче провадження №60928891 відносно [PERSON] , стягувачем за яким є [PERSON] . Станом на 23.02.2022 борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження [PERSON] - не сплачені. Крім того, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д. з 21.12.2019 відкрито виконавче провадження №60929531 відносно [PERSON] , стягувачем за яким також є [PERSON] . Станом на 23.02.2022 борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження [PERSON] - не сплачені. Посилаючись на те, що заборгованість за виконавчим документом з боржників на данин час стягнуто не було т а відповідачі рішення суду добровільно не виконують, позивач вважав звернутись до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних розраховуючи їх із суми заборгованості, яка складає 115 021,51 грн. Вказав, що за змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Представник позивача зазначив, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Посилаючись на вказане, вважав вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 процентів річних за користування грошовими коштами. Ухвалою суду\~від 08.11.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить наступного висновку. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під час розгляду судом було встановлено, що заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.01.2011 р., ухваленим у цивільній справі № 2-350/2011, задоволено позов Публічного акціонерного товариства Український Професійний Банк та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 727 від 05.10.2007 року в розмірі 115 021,51 грн.та судові витрати по 635,11 грн. з кожного. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.08.2019 р., постановленою у цивільній справі № 2-350/11 (провадження № 6/488/175/19), видано дублікат виконавчого листа з примусового виконання рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26.01.2011 по справі № 2-350/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості, а також замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк» на його правонаступника [PERSON] у виконавчому листі з примусового виконання названого рішення суду стосовно боржників [PERSON] та [PERSON] . З повідомлень приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 15.10.2024 р. за вих. № № 28952, 28953 вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебувають виконавчі провадження № 60929531 та № 60928891 відносно боржників [PERSON] та [PERSON] відповідно, з виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва у справі № 2-350/2011 від 12.07.2011 р. про стягнення у солідарному порядку з боржників на користь ПАТ Український Професійний Банк заборгованості за кредитним договором № 727 від 05.10.2007 р. у розмірі 115 021,51 грн. За час ведення вказаних виконавчих проваджень у період з 21.12.2019 р. по 23.02.2022 р. стягнення не проводилось. З названого вбачається, що рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не виконано. Доказів протилежного суду не надано. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] належним чином не виконали своїх зобов`язань за рішенням суду, боргу позивачу в сумі 115 021,51 грн. не повернули. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Визначаючи період, за яким буде проводитися стягнення, представник позивача посилався на Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, відповідно до яких, зокрема, пункту 18 передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігся і на день подачі цього позову, а також день його розгляду. З урахуванням вказаного, розрахунок позивачем був проведений за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року на суму грошового зобов`язання, яке за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва № 2-350/11 від 26.01.2011 року не виконано відповідачами. Враховуючи зазначені обставини, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідачів у солідарному порядку три проценти річних від простроченої суми та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року та приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю, то з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у пропорційному розмірі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved