Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

18 листопада 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Зибінську Г.В., шляхом використання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом, заявивши вимоги, які були уточнені на підставі заяви про виправлення описки від 03 грудня 2024 року, в наступній редакції: - встановити юридичний факт про те, що баба позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, розміром 2,69 умовних кадастрових гектарів, що належало [PERSON] , як колишньому члену ТОВ «ЖУРАВСЬКЕ», на підставі сертифікату серії ЧН №0290488, що виданий на підставі Рішення Варвинської районної державної адміністрації від 07 травня 1997 року за №130 та зареєстрований 19 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №788. На розподілі судових витрат не наполягає. На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] у с. Журавка померла баба позивача [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої, окрім речей домашнього вжитку, увійшли житловий будинок у [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, розміром 2,69 га, яке належало померлій, як колишньому члену ТОВ «ЖУРАВСЬКЕ», на підставі сертифікату серії ЧН №0290488, виданого на підставі рішення Варвинської районної державної адміністрації від 07 травня 1997 року за №130 та зареєстрований 19 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №788. На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] , одна. Спадковим майном, яке залишилося після померлої, розпорядився її син [PERSON] , оскільки саме він продовжив користуватися будинком по [ADDRESS] , та отримав у своє володіння і розпорядження успадковані правовстановлюючі документи, у виді сертифікату на право на земельну частку пай серії ЧН №0290488 та Свідоцтво №621 про право особистої власності домоволодіння, а отже вступив в управління та володіння спадковим майном. При цьому, спадкова справа після її смерті не заводилася та [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку успадковане ним майно та майнові права. У подальшому, [INFO] у с. Журавка помер батько позивача [PERSON] . На момент його смерті разом з ним фактично проживав та був зареєстрований його син позивач по справі [PERSON] , який отримав у своє володіння і розпорядження успадковані батьком обумовлені вище майнові права, цим самим останній вступив в управління обумовленим спадковим майном. При цьому, аналогічним чином спадкова справа після батька позивача також не заводилася. Інші спадкоємці за заповітом або за законом, які б претендували на отримання у власність спадкового майна відсутні. На звернення позивача щодо прийняття спадщини після смерті батька, від нотаріуса було отримано інформаційну довідку, згідно з якою з підстав відсутності довідки органу місцевого самоврядування про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, а також документального підтвердження родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , було запропоновано звернутися до суду. У зв`язку з цим, зважаючи на неможливість реалізації позивачем своїх спадкових прав та вирішення даного спору у позасудовому порядку, [PERSON] був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 24 грудня 2024 року. Додатково зобов`язано Державний нотаріальний архів Чернігівської області надати інформацію про те, чи відкривалися спадкові справи після померлих: [PERSON] та [PERSON] , а в разі відкриття спадкових справ надати їх належно засвідчені копії. Крім того, надати суду відомості щодо виданих свідоцтв про прийняття спадщини, яка залишилися після померлих, та інформацію щодо складених ними заповітів і їх чинність. 10 грудня 2024 року на виконання вищевказаною ухвали суду із Державного нотаріального архіву Чернігівської області надійшла витребувана судом інформація. 18 грудня 2024 року адвокат Зибінська Г.В., використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася до суду із письмовим клопотаннями про залучення до участі у вказаній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору [PERSON] , яка є матір`ю позивача та дружиною померлого [PERSON] , тобто відноситься до кола імовірних спадкоємців спадкового майна, яке є предметом даної судової справи. 18 грудня 2024 року адвокат Зибінська Г.В., використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи письмових доказів. З підстав перебування судді у нарадчій кімнаті по іншій справі, підготовче судове засідання було відкладене на 17 січня 2025 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2025 року залучено до участі у даній цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , у зв`язку з цим підготовче судове засідання було відкладено на 17 лютого 2025 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2025 року за клопотанням представника позивача адвоката Зибінської Г.В. замінено у межах вказаної цивільної справи неналежного відповідача Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області на [PERSON] , виключивши її з переліку третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. У зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 14 березня 2025 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 квітня 2025 року. Позивач [PERSON] вказав, що за життя пам`ятає бабу [PERSON] ще малим, вона проживала на [ADDRESS] , в неї було двоє чоловіків. Свого діда він не знає, а її чоловік [PERSON] помер. Родичів у неї інших не було. Сімейні стосунки з бабою підтримували слабо. Батьки поховали її. Батько працював у колгоспі, мати на цегляному заводі. Батьки були у шлюбі. Він з батьками все життя прожив у будинку [ADDRESS] . Батьки вели спільне господарство, держали кіз та птицю. Окрім нього інших дітей не мали. Після смерті батька вони так і залишились проживати у тому ж будинку. Представник адвокат Зибінська Г.В. в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, надавши обґрунтування аналогічні змісту позову. Вказала, що відповідач не приймала спадщину після смерті свого чоловіка. Наголосила, що права на обов`язкову частку у спадщині ніхто із спадкоємців не має, адже заповітів [PERSON] не залишав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 27 лютого 2025 року [PERSON] , використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася із заявою зі змісту якої слідує, що [PERSON] у повній мірі визнає заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо встановлення юридичного факту та визнання права на спадкове майно. Додатково наголосила, що вона не претендує на спадщину її померлого чоловіка, в управління якою не вступала. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у с. Журавка Варвинського району Чернігівської області у віці 82 роки померла [PERSON] , про що 05 грудня 2001 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис №50 та видано відповідне Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до позиції позивача, померла була його бабою та відповідно матір`ю його батька - [PERSON] . У зв`язку з цим, оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] у віці 67 у с. Журавка Варвинського району Чернігівської області (а.с. 8), то саме він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, яка залишилася після його смерті, у тому числі, і набуті його батьком у порядку спадкування майнові права на спадщину, яка залишилася від [PERSON] . Факт родинних відносин позивача та [PERSON] , як сина та батька доводиться копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , батьками якого значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11).. Позивач [PERSON] , маючи намір реалізувати свої спадкові права щодо спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленського С.М., на що отримав Інформаційну довідку №143/02-31 від 14 жовтня 2024 року (а.с .13), згідно з якою: за його зверненням встановлено, що він маєте право на спадкування після померлого [INFO] батька [PERSON] за законом на підставі статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, так як належить до спадкоємців за законом першого ступеня споріднення - син. При цьому, підтвердження про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном померлої [INFO] [PERSON] її сином [PERSON] не надано. У зв`язку з цим, у разі відсутності підстав фактичного прийняття спадщини відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР та відсутності підтверджуючих документів щодо родинних відносин, позивачу було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту управління або володіння спадковим майном померлої [PERSON] та її сином [PERSON] . Спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилися, що доводиться довідками №3459/01-17 та №3458/01-17, виданими 04 грудня 2024 року Державним нотаріальним архівом Чернігівської області, та Інформаційними довідками зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25 січня 2025 року (а.с. 44, 45, 113, 116). Із змісту позову вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входило, зокрема, право на земельну частку (пай) на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, розміром 2,69 га, яке належало померлій, як колишньому члену ТОВ «ЖУРАВСЬКЕ», на підставі сертифікату серії ЧН №0290488, виданого на підставі рішення Варвинської районної державної адміністрації від 07 травня 1997 року за №130 та зареєстрований 19 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №788. Таким чином, фактичним предметом спору у даній справі є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом. У зв`язку з цим, для можливого встановлення права позивача на спадкування права на вказаний земельну частку (пай) первісно необхідним є підтвердження набуття права на нього [PERSON] та відповідне включення обумовленого права до складу спадкової маси, яка залишилася після її смерті. Так, статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Крім того, у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Разом з тим, на підтвердження наявності у [PERSON] обумовленого у позові права на земельну частку (пай) позивачем будь-яких доказів долучено не було. Посилання на існування відповідного сертифікату серії ЧН №0290488, що виданий на підставі Рішення Варвинської районної державної адміністрації від 07 травня 1997 року за №130 та зареєстрований 19 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №788, наявні лише у змісті позову та інших заявах по справі. Аналогічним чином, до матеріалів даної цивільної справи не подано документів, що свідчать про підтвердження обставин виникнення такого права на земельну частку (пай), як от копію державного акту виданого КСП із зазначенням списку членів такого підприємства, витяг з журналу реєстрації видачі відповідного сертифікату, трудову книжку з підтвердженням членства у КСП на момент отримання колективного права на землю, тощо. Вказаних доказів стороною позивача суду не надано. У той же час, суттєвим у даній категорії спорів є доведення того факту, що право на земельну частку (пай) було набуто у встановленому законом порядку та не було реалізовано шляхом обміну сертифікату на державний акт і фактичного отримання правомочним суб`єктом окремої земельної ділянки приватної форми власності. Отже, стороною позивача не доведено, що [PERSON] була членом КСП та за життя набула право на земельну частку (пай) на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, розміром 2,69 умовних кадастрових гектарів, що є визначальним для вирішення вказаної цивільної справи, оскільки фактично нівелює можливість віднесення вказаних майновий прав до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , що відповідно у подальшому може бути успадковано правомочними спадкоємцями за законом чи заповітом. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущенні. У силу ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Однак позивач із клопотаннями про витребування доказів не звертався. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Таким чином, оскільки позивач у межах вказаної цивільної справи вимагає визнати за ним у порядку спадкування право на земельну частку (пай), без фактичного доведення набуття відповідного права первісним спадкодавцем за період її життя, тому подальша можливість успадкування такого непідтвердженого права не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та не може бути задоволена судом. З цих підстав, потреба у подальшому встановленні юридичного факту родинних зв`язків батька позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , як сина та матері, для встановлення імовірних спадкових правовідносин в частині спадкування права на земельну частку (пай), відсутня, адже таке не матиме будь-яких юридичних наслідків, оскільки позивачем не доведено, що в кінцевому це призведе до виникнення, зміни або припинення його особистих чи майнових прав. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що стороною позивача, після неодноразової зміни складу учасників справи було визначено відповідачем [PERSON] , яка є його матір`ю та дружиною померлого [PERSON] . Дана позиція позивача була обґрунтована її фактичним проживанням та адресою місця реєстрації за останнім місцем проживання померлого [PERSON] а саме: [ADDRESS] , де вона проживає і понині. 11 лютого 2025 року на адресу суду від [PERSON] , яка на той час брала участь у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надійшла заява зі змісту якої слідує, що вона у повній мірі визнає заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо встановлення юридичного факту та визнання права на спадкове майно за позивачем. Додатково наголосила, що вона не претендує на спадщину її померлого чоловіка, в управління якою не вступала. Аналогічна позиція викладена представником [PERSON] , яка уже була залучена до участі у справі у якості відповідача адвокатом Коломієць Т.В. у заяві від 27 лютого 2025 року (а.с. 137-138). Разом з тим, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання [PERSON] позову,

Outcome: dismissed