Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали вище вказаної цивільної справи. Представник позивачки адвокат Ставний Г.І., який діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №307Зап від 07.06.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №586 від 21.12.2006 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з прибудовами загальною площею 79,9 кв.м., площа земельної ділянки 250 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що 25.10.1989 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть. У встановлений законом строк позивачка, як єдина спадкоємиця після померлого [PERSON] звернулась до Шостої запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, де їй постановою було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. З наведених підстав вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права, на задоволені вимог наполягає. На підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2024 справу передано за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжі. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С. Ухвалою від 26.08.2024 справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження, позов забезпечено шляхом витребування доказів. 26.09.2024 до суду надійшла копія спадкової справи №375/2023 від Шостої запорізької державної нотаріальної контори державного нотаріуса І.Г. Зайцева. Ухвалою від 22.10.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Малотокмачанської сільської рада Пологівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, поклав вирішення питання на розсуд суду про що надав відповідну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання без її участі, вирішення питання поклався на розсуд суду. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.08.1998 укладено договір купівлі-продажу № 104, який був посвідчений Малотокмачанською сільською радою народних депутатів. За вказаним договором [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, виданого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] . Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу житлового будинку, покупець зареєстрував право власності в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 07.02.1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після його реєстрації позивачка змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] , [INFO] помер, смерть сталась [INFO] (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до довідки Шостої запорізької державної нотаріальної контори № 268/02-14 від 06.03.2024 позивачка [PERSON] , [INFO] є спадкоємицею за законом після смерті чоловіка, за ї заявою відкрита спадкова справа № 375/2023 (а.с. 13), однак відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, бо за життя спадкодавець право власності на будинок не зареєстрував в установленому порядку. На запит нотаріуса до КП «Імпульс» про надання копії документів на домоволодіння, яке зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , відповідь надано не було. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України). За правилами ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В ч.1 ст.1296 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Водночас, нормами вказаної статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. За правилами ч. 3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, кінцевим строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Чинне законодавство України дозволяє спадкоємцю здійснити державну реєстрацію права власності спадкодавця після смерті останнього. Проте, позивачка позбавлений такої можливості з огляду на те, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця потрібні правовстановлюючі документи на спадкове майно, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат (у відповідності до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№1952-IV від 01.07.2004) та п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, в редакції постанови № 553 від 23.08.2016). Суд також погоджується з відповідністю обраного позивачем способу захисту його прав в судовому порядку, що відповідає положенням чинних нормативно-правових актів та судовій практиці. Постанова нотаріуса про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) перешкоджає захисту спадкових прав позивача в позасудовому порядку і є підставою для звернення до суду з метою визнання її права власності на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Конституція України в ст.41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.9 ч. 1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-IV від 01.07.2004), державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (Постанова Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 320/8118/17). Позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За вказаних обставин, оскільки відповідач не заперечував проти позову, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачкою, підлягає поверненню з державного бюджету. Інша сума судового збору розподілу не підлягає, оскільки позивачкою такі вимоги не заявлені. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved