Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

10 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» від 10 червня 2024 року № 362-к «Про\~припинення трудового\~договору (контракту)»,\~згідно з\~яким її\~звільнено з\~посади оператора\~заправних станцій\~4\~розряду Складу\~паливномастильних матеріалів\~Групи складської\~логістики (Борислав) Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1\~частини 1\~статті 40\~КЗпП України, поновити її з 11 червня 2024 року на вказаній посаді; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 червня 2024 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на її користь 5000,00 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення і судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, наказом в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10 червня 2024 року за № 362-к її\~було звільнено\~з посади\~оператора заправних\~станцій четвертого\~розряду Складу\~паливно \~мастильних матеріалів\~Групи складської\~логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» у зв`язку із скороченням штату на підставі п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України. Підставою звільнення вказано накази в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» № 51 від 15 лютого 2024 року «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» та № 88 від 23 березня 2024 року «Про внесення змін до наказу № 51 від 15.02.2024 року», відповідно до яких у штатному розписі НГВУ «Бориславнафтогаз» в Групі складської логістики (Борислав) вирішено скоротити та виключити ряд посад. У тому числі, в Складі паливно-мастильних матеріалів, де вона працювала, вирішено скоротити з 31 травня 2024 року посади завідувача складу - 1,000 шт. од.; комірника - 1,000 шт. од.; оператора заправних станцій - 4,000 шт. од. Письмове попередження про вивільнення позивачки їй вручено 14 березня 2024 року. Крім того, з 14 лютого 2024 року для неї, [PERSON] , відповідно до наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 13 лютого 2024 року № 101-к «Про зміну істотних умов праці» проведено зміну істотних умов праці: встановлено робочий сорокагодинний робочий тиждень з понеділка по четвер з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 15.45, обідня перерва з 12.00 до 12.45. Відповідно наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 13 лютого 2024 року № 102-к з 14 лютого 2024 року і до дня свого вивільнення вона перебувала у простої. Вважає, що виключення із штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» в Групі складської логістики (Борислав) в складі паливно-мастильних матеріалів посад завідувача складу; комірника; оператора заправних станцій (4 штатні одиниці) та одночасне створення з\~01\~січня 2024\~року згідно\~з Наказом\~ПАТ «Укрнафта»\~№ 614\~від 27\~грудня 2023\~року «Про\~зміни в\~структурі апарату\~управління ПАТ\~«Укрнафта»» у\~групі складської\~логістики (Борислав)\~в управлінні\~Укрнафта-Логістика\~апарату управління\~ПАТ «Укрнафта»\~складу сировини\~та матеріалів,\~складу обладнання\~та витратних\~матеріалів,\~складу паливно-мастильних\~матеріалів, не свідчить саме по собі про скорочення штату у межах структури ПАТ «Укрнафта» як юридичної особи. Вказує, що відповідач вибірково приймав на роботу нових працівників на вакантні посади у створену з 01 січня 2024 року згідно з Наказом ПАТ «Укрнафта» № 614 від 27 грудня 2023 року у структурі апарату управління ПАТ «Укрнафта»» групу складської логістики (Борислав). При цьому, питання працевлаштування її, позивачки [PERSON] , чия посада підлягала скороченню, не вирішувалося. Стверджує, що відповідачем не було їй запропоновано всю наявну на підприємстві роботу, яку вона може виконувати з урахуванням отриманої освіти, кваліфікації, досвіду. І фактично відповідач переклав на неї свій обов`язок її працевлаштування. Зазначає, що конкретних вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації і підходили саме їй, позивачці запропоновано не було. Натомість надано перелік вакантних посад (професій), більшість із яких вона не може обійняти через відсутність потрібної кваліфікації, або ж через знаходження робочого місця на значній віддалі від постійного місця проживання чи на тимчасово окупованій території (у зоні бойових дій). Наполягає, що у зв`язку з незаконним звільненням у її житті сталися вимушені зміни негативного характеру. Вона залишилася без засобів до існування, внаслідок чого їй була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з порушенням гарантованого права на працю, розмір якої позивачка оцінює у 5000,00 грн. Вважає своє звільнення незаконним й у зв`язку з наведеним, просить позов задоволити. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 15 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09\~серпня 2025\~року ПАТ «Укрнафта» подано відзив на позовну заяву [PERSON] . Додатково представником відповідача адвокатом Малетою А.І. через електронний кабінет в підсистемі Електронний суд подано Додаткові пояснення та Пояснення. В обґрунтування заперечень щодо позову відповідач зазначає, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність змін в організаційній структурі, які відбулись на підставі наказу ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2023 року № 614 «Про зміни в структурі апарату управління ПАТ «Укрнафта», скорочення штату та чисельності працівників, в тому числі і посади позивачки, яке проведено відповідно до наказу відповідача від 15 лютого 2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису», а тільки перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Вказує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.12.2023 року у справі №185/3675/22, оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи. Вважає, що не має значення для розгляду справи будь-який документ про штатний розпис окремих структурних підрозділів відповідача, оскільки такий документ виходить за межі предмета доказування і не стосується ні предмету спору, ні обставин його обґрунтування. Натомість вказує, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці в ряді структурних підрозділів ПАТ «Укрнафта», розташованих в містах Прилуки; Полтава; Охтирка; Борислав; Долина та Надвірна, відповідно до наказу ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2023 р. № 614 та скорочення як чисельності так і штату працівників відповідно до наказу відповідача від 15 лютого 2024 р. № 51 «Про внесення змін до штатного розпису». Відповідачем дотримано відповідну процедуру звільнення в частині неодноразового надання відповідачем позивачці пропозицій всіх наявних вакантних посад в період з моменту повідомлення про майбутнє вивільнення (15.03.2024р.) і до звільнення (10.06.2024р.). Посилається на те, що з моменту попередження про майбутнє скорочення до дати звільнення роботодавець неодноразово (шість разів) пропонував позивачці вакантні посади в цілій структурі ПАТ «Укрнафта», проте позивачкою обирались посади (комірник, оператор пульта керування у видобуванні нафти й газу), які не відповідали її досвіду, кваліфікаційному рівню, рівню освіти та стажу роботи, або посади, зайняття яких здійснюється за конкурсним добором. Запропоновані наявні вакантні посади, що відповідали кваліфікаційному рівню посади позивачки і територіально знаходились за місцем її проживання в місті Борислав, а саме: посади «маляр», «підсобний робітник», «формувальник ручного формування», «вантажник», позивачкою не обирались. Зауважує, що після отримання позивачкою пропозицій із вакантними посадами, нею не зазначалось роботодавцю, що їй можливо щось не зрозуміло із цього переліку, що текст не можливо прочитати, що вона не має доступу до загальнодоступного Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 29 грудня 2004 року № 336. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивачки -\~адвокат Бабич І.А. в судовому засіданні дала пояснення, що відповідають поясненням позивачки [PERSON] , зазначивши, що на підтвердження реального скорочення штату, проведеного за погодженням із ПАТ «Укрнафта», а також того, що позивачці дійсно пропонувалися всі вакантні посади на підприємстві, які існували в період між попередженням про вивільнення та звільненням з роботи, відповідачем не надано належних і допустимих доказів. Крім того, рішення про скорочення штату НГВУ «Бориславнафтогаз» прийнято неналежним органом. Просила позов задоволити. Представник відповідача адвокат Малета А.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у поданому відзиві та письмових поясненнях. Додатково пояснив, що в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» під час винесення оспорюваного наказу про звільнення позивачки діяв у межах своєї компетенції, визначеної Положенням про НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та наказу Голови Правління ПАТ «Укрнафта» № 1390-к від 06.09.2022 року «Про покладання виконання обов`язків в порядку суміщення посад». Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 11.10.1988 року працювала у відповідача на різних посадах, що підтверджено трудовою книжкою позивачки [NUMBER] від 16.07.1987 року і представником відповідача не заперечується. 10.06.2024\~року позивачка\~звільнена з\~посади оператора\~заправних станцій\~4\~розряду Складу\~паливно \~мастильних матеріалів\~Групи складської\~логістики (Борислав) Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» згідно з наказом в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10 червня 2024 року № 362-к у зв`язку із скороченням штату на підставі п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України. Звільненню позивачки передували: наказ ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2023 року № 614 «Про зміни в структурі апарату управління ПАТ «Укрнафта», згідно з яким з 01 січня 2024 року в апараті управління ПАТ «Укрнафта» управлінні Укрнафта-Логістика дирекції сервісів у групах складської логістики (Прилуки, Полтава, Охтирка, Борислав, Долина, Надвірна) створено нові структурні підрозділи і, зокрема, у групі складської логістики (Борислав): склад сировини та матеріалів, склад обладнання та витратних матеріалів, склад паливно-мастильних матеріалів; а в апараті управління ПАТ «Укрнафта» в службі обслуговування і ремонтів Укрнафта-Логістика дирекції сервісів створено бригади з виробничого обслуговування, комплексну бригаду з виробничого обслуговування, бригаду з обслуговування та ремонту залізничного господарства й, у тому числі, бригаду з виробничого обслуговування (Борислав); наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 13 лютого 2024 року № 101-к «Про зміну істотних умов праці», відповідно до якого для [PERSON] , оператора заправних станцій складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) (табельний номер 5477) з 14 лютого 2024 року змінено істотні умови праці, а саме: встановлено сорокагодинний робочий тиждень з понеділка по четвер з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 15.45, обідня перерва з 12.00 до 12.45; наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 13 лютого 2024 року № 102-к «Про затвердження акту простою», яким затверджено Акт простою № 1 ГСЛ НГВУ «Бориславнафтогаз» та встановлено початок простою для позивачки з 14 лютого 2024 року; наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз», згідно з пунктом 1 якого наказано скоротити та виключити із штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» в Групі складської логістики (Борислав) з 16 травня 2024 року посади: диспетчера - 1,000 шт.од., прибиральника виробничих приміщень - 1,000, прибиральника виробничих приміщень - 0,250 шт.од.; в складі обладнання та витратних матеріалів: завідувача складу - 1,000 шт.од.; комірника - 3,000 шт.од.; в складі паливно-мастильних матеріалів: завідувача складу - 1,000 шт.од.; комірника - 1,000 шт.од.; оператора заправних станцій - 4,000 шт.од.; наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 14 березня 2024 року № 82 «Про внесення змін до наказу від 15.02.2024 р. № 51», яким змінено з 16 травня на 20 травня 2024 року дату скорочення та виключення зі штатного розпису НГВУ "Бориславнафтогаз" посад в Групі складської логістики (Борислав), перелічених у пункті 1 наказу від 15.02.2024 року № 51; наказ в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 23 березня 2024 року № 88 «Про внесення змін до наказу від 15.02.2024 р. № 51», відповідно до якого скорочення посад в Групі складської логістики (Борислав), вказаних у пункті 1 наказу від 15.02.2024 року № 51, та виключення їх зі штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» наказано провести з 31 травня 2024 року; письмове попередження\~позивачки від\~14 березня\~2024\~року про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці з моменту вручення попередження, з яким позивачка ознайомлена під розписку. Крім цього, наказом в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 22 січня 2024 року № 352-к «Про переведення на іншу роботу» з 01.02.2024 року переведено по строковому трудовому договору по 31.07.2024 року оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» [PERSON] на посаду оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) апарату управління Укрнафта-Логістика ПАТ «Укрнафта». Наказом в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 09 лютого 2024 року № 861-к «Про прийняття на роботу» з 13.02.2024 року на посаду оператора заправних станцій 4 розряду складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) апарату управління Укрнафта-Логістика прийнято безстроково [PERSON] . Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до частин 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14 сформульовано правові висновки щодо застосування частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, про відсутність підстав для відступу від яких дійшла переконання Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23, а саме: «Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи. За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Такий обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.». У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз`яснення про те, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Скороченням штату є зменшення кількості посад або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо (роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації»). У разі скорочення штату звільняються працівники певної професії, а в разі скорочення чисельності зменшують кількість працівників певної професії. І скорочення штату, і зміна чисельності працівників повинні відображатися у штатному розписі (постанова Верховного Суду від 28.09.2023 року у справі № 487/7770/21). Реальна кількість вакантних посад, які існували у відповідача протягом двох місяців після попередження позивача про звільнення, встановлюється, зокрема, порівнянням штатних розписів відповідача на момент попередження позивача про майбутнє вивільнення та на момент його звільнення (постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 659/51/20, провадження № 61-537св21). Шляхом співставлення штатних розписів відповідача встановлюється також реальність змін в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. Відповідно до\~частин 1,\~4\~ст.\~62\~ГК України\~(втрачає\~чинність 28\~серпня 2025\~року згідно\~із Законом №\~4196\~ ХІ\~від 09.01.2025\~року) підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки. Частинами 1-2 ст. 64 ГК України передбачено, що підприємство може\~складатися з\~виробничих структурних\~підрозділів (виробництв,\~цехів,\~відділень,\~дільниць,\~бригад,\~бюро,\~лабораторій тощо),\~а також\~функціональних структурних\~підрозділів апарату\~управління (управлінь,\~відділів,\~бюро,\~служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у ч. 3 ст. 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з ч. 2 ст.\~65\~ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Виходячи із вищезазначених правових норм відповідач - ПАТ «Укрнафта» є підприємством (юридичною особою), НГВУ «Бориславнафтогаз» перебуває у складі відповідача на правах відокремленого структурного підрозділу, що підтверджується Положенням про Нафтогазовидобувне управління «Бориславнафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», затвердженим Наглядовою радою ПАТ «Укрнафта» (протокол № 12/2011 від 28.12.2011 року). Відповідно до пункту 6.1 зазначеного Положення НГВУ очолює начальник, який призначається правлінням ПАТ «Укрнафта» за поданням Голови Правління ПАТ «Укрнафта». Пунктами 6.2, 6.3 Положення передбачено, що начальник здійснює оперативне керівництво діяльністю НГВУ та наділяється відповідно до чинного законодавства України всіма необхідними повноваженнями для виконання функціональних обов`язків. Начальник здійснює свою діяльність у відповідності до чинного законодавства, Статуту ПАТ «Укрнафта» і цього Положення. Начальник в межах наданих повноважень, у тому числі, здійснює керівництво роботою НГВУ; приймає на роботу і звільняє працівників НГВУ; видає накази та розпорядження, дає вказівки, обов`язкові для всіх працівників НГВУ; застосовує засоби заохочення і накладає стягнення на працівників НГВУ. Згідно з пунктом 6.4 Положення начальник НГВУ «Бориславнафтогаз» виконує обов`язки на підставі довіреності, у якій визначаються межі повноважень по управлінню майном НГВУ, а також обсяг повноважень по укладанню угод від імені ПАТ «Укрнафта» та здійснення інших юридичних дій. Крім того, пунктом 7.3 Положення визначено, що відповідно до Статуту ПАТ «Укрнафта» штатний розклад НГВУ затверджує Голова Правління. Суд встановив, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивачку про наступне вивільнення. Водночас, оцінюючи правомірність звільнення позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з того, що відповідачем не доведено, що у нього дійсно мало місце скорочення штату працівників та що ним додержано норми законодавства, які регулюють вивільнення працівника. Так, на підтвердження своєї позиції відповідачем разом із відзивом надано копію наказу ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2023 року № 614 та копії наказів в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз», від 23 березня 2024 року № 88 «Про внесення змін до наказу від 15.02.2024 р. № 51», а також витяг зі штатного розпису Складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» станом на 15.02.2024 року. Даючи оцінку зазначеному наказу ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2023 року № 614, суд приходить до висновку, що він не містить відомостей про скорочення штату працівників НГВУ «Бориславнафтогаз» - структурного підрозділу ПАТ «Укрнафта», в якому безпосередньо працювала позивачка. При цьому створення нових структурних одиниць у складі апарату управління ПАТ «Укрнафта» (управління Укрнафта-Логістика дирекції сервісів) не свідчить про скорочення штату іншого структурного підрозділу юридичної особи (НГВУ «Бориславнафтогаз»). Інші накази щодо основної діяльності ПАТ «Укрнафта», видані Головою Правління (Директором) з питань затвердження організаційної структури ПАТ «Укрнафта», штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз», з яких би вбачалася реалізація підприємством права визначати чисельність працівників і штатний розпис відповідно до ч. 3 ст.\~64\~ГК України в частині скорочення штату НГВУ «Бориславнафтогаз», у матеріалах справи відсутні. Відповідачем не надано до суду штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» станом на день звільнення позивачки (10.06.2024 року), затвердженого відповідно\~до вимог\~пункту 7.3 Положення про НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта»\~Головою Правління (Директором) ПАТ «Укрнафта», з якого би вбачалася відсутність станом на день звільнення позивачки у штатному розписі НГВУ «Бориславнафтогаз» посади оператора заправних станцій Складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав), з якої було звільнено позивачку, та що усі посади, які були вакантними у цьому структурному підрозділі станом на 10.06.2024 року, дійсно були запропоновані позивачці згідно з поданим відповідачем переліком. Водночас, не надано і штатних розписів апарату управління ПАТ «Укрнафта» управління Укрнафта-Логістика дирекції сервісів (витягів з них) за період від моменту попередження позивачки про майбутнє вивільнення та до дня звільнення, якими би стверджувався той факт, що усі вакантні посади, які рахувалися у штаті цього структурного підрозділу, були запропоновані відповідачем позивачці для її працевлаштування. Надаючи оцінку наказам в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15.02.2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз», від 23 березня 2024 року № 88 «Про внесення змін до наказу від 15.02.2024 р. № 51», суд констатує відсутність доказів на підтвердження тієї обставини, що внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» згідно\~з вказаними\~наказами було\~здійснено за\~попереднім погодженням\~чи на\~виконання розпорядження\~Голови Правління (Директора) ПАТ «Укрнафта»,\~до компетенції\~якого згідно\~з пунктом 7.3 Положення про НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» належить затвердження штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз». При цьому\~суд не\~ставить під\~сумнів обумовлені\~пунктом 6.3 Положення про НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» повноваження начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» приймати на роботу чи звільняти працівників НГВУ, що, однак, не є рівнозначним затвердженню штатного розпису і внесенню до нього змін. Крім цього, з наказу в.о. начальника НГВУ "Бориславнафтогаз" ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2024 року № 51 «Про внесення змін до штатного розпису НГВУ «Бориславнафтогаз» вбачається, що у складі паливно-мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) з 16 травня 2024 року підлягали скороченню посади: завідувача складу (1 шт.од.); комірника (1 шт.од.); оператора заправних станцій (4 шт.од.). Разом з тим, із наданого відповідачем витягу зі штатного розпису Складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» вбачається, що на 15.02.2024\~року у\~цьому структурному\~підрозділі значаться усього 3,3 шт.од.: завідувач складу (0,1 шт.од.); комірник (1 шт.од.); оператор заправних станцій - (2,2 шт.од.). Наведене свідчить про невідповідність наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2024 року № 51 штатному розпису Складу паливно мастильних матеріалів Групи складської логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» станом на цю ж дату. Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що дослідження штатних розписів відповідача не має значення для правильного встановлення обставин справи, як і доводи, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки такі є помилковими. Позовні вимоги про скасування наказів відповідача про внесення змін до штатного розпису позивачкою не заявлялися і не є предметом розгляду. Суд також встановив, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо надання позивачці [PERSON] пропозицій про всі наявні вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що згідно з частиною першою статті 40, частинами першої та третьої статті 49-2\~КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2\~КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2\~КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Відповідачем не запропоновано позивачці передусім такі вакантні посади, які вона могла би обійняти без необхідності отримання іншої освіти, перекваліфікації, здобуття досвіду на виробництві, виходячи з уже наявних у неї освіти, кваліфікації, досвіду. Інша наявна робота їй мала бути запропонована у разі відсутності вищезазначеної роботи. Надані відповідачем в період між врученням повідомлення про вивільнення та звільненням переліки вакантних посад у структурних підрозділах ПАТ «Укрнафта» включали всі пропозиції роботи за освітньо-кваліфікаційними рівнями робітника, однак переважна більшість із них не відповідала професійній кваліфікації позивачки. Ці переліки також не містили необхідної інформації щодо професійної кваліфікації відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 29 грудня 2004 року № 336, яка є необхідною для працевлаштування, що утруднювало для позивачки пошук відповідної роботи. Їх не можна розцінювати як пропозицію праці саме позивачці. Надаючи оцінку доводам представника відповідача про те, що позивачкою не обирались запропоновані наявні вакантні посади, що відповідали її кваліфікаційному рівню посади і територіально знаходились за місцем її проживання в місті Борислав, а саме: посади «маляр», «підсобний робітник», «формувальник ручного формування», «вантажник», суд зазначає, що у Переліку робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2022 року № 1316, із перелічених посад значиться лише «підсобний робітник». Інші посади, хоча й відповідають кваліфікаційному рівню позивачки (робітник), однак при цьому вимагають певної професійної кваліфікації (відповідно до ст. 4-1 КЗпП України професійна кваліфікація - це визнана або присвоєна/підтверджена суб`єктом, уповноваженим на це законодавством, та засвідчена відповідним документом стандартизована сукупність здобутих особою компетентностей та/або результатів навчання, що дає змогу здійснювати всі трудові функції, визначені відповідним професійним стандартом), яка у позивачки відсутня. Суд звертає увагу, що у позивачки відсутня професійна кваліфікація для роботи на запропонованій їй відповідачем посаді Оператора пульта керування у видобуванні нафти і газу, на якій вона виявила бажання працювати. Але при цьому, за повідомленням відповідача, за вказаною професією кваліфікаційна підготовка ним не проводиться. \~ \~ \~ \~Крім того, у запропонованому відповідачем переліку вакантних посад (професій) значиться значна кількість таких, де робочі місця знаходяться на тимчасово окупованій території та у зоні бойових дій (міста Маріуполь, Волноваха, Сєвєродонецьк Донецької області, Рубіжне Луганської області, Бердянськ, Скадовськ, Мелітополь Запорізької області, Куп`янськ Харківської області та інші). У постанові\~Верховного Суду\~від 29 вересня 2023 року у справі № 359/6440/21, провадження № 61-8557св22, де розглядалося питання про пропозицію працівнику вакантних посад на тимчасово окупованих територіях, було зроблено висновок, що підприємство не здійснює господарську діяльність на тимчасово окупованих територіях, наявність вакантних посад у структурному підрозділі, фактичне розташування якого залишилось на території непідконтрольній Україні, не забезпечує вивільнюваному працівнику право на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці, на що спрямована стаття 49-2 КЗпП України. Враховуючи викладене, вакансії в захоплених російською федерацією населених пунктах не могли бути запропоновані позивачці з огляду на їх фактичну відсутність та припинення господарської діяльності ПАТ «Укрнафта» на тимчасово окупованих територіях, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запропоновані відповідачем позивачці переліки вакантних посад (професій) є формальною пропозицією роботи і не свідчать про виконанням відповідачем вимог статті 49-2\~КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із скороченням штату. У постанові від 22.05.2019 року у справі № 753/3889/17 Верховний Суд зазначив, що працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. Підтвердження факту виконання відповідачем обов`язку працевлаштування позивачки лише переліками наявних у структурних підрозділах ПАТ «Укрнафта» вакантних посад не може свідчити у повній мірі про те, що відповідачем дійсно було запропоновано позивачці усі без винятку вакантні посади, які існували на підприємстві з дня попередження позивачки про вивільнення до дня розірвання з нею трудового договору. Суд також бере до уваги те, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів, а саме - штатних розписів НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та управління Укрнафта-Логістика дирекції сервісів апарату управління ПАТ «Укрнафта» за період від моменту попередження позивачки про майбутнє вивільнення та до дня її звільнення, з яких можливо встановити обставини щодо відповідності переліку запропонованих позивачці для її працевлаштування вакантних посад реальній кількості вакантних посад у названих структурних підрозділах. Пунктом 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначено обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У постанові від 19 червня 2024 року в справі № 332/6221/23, провадження № 61-6163св24 Верховний Суд вказав, що згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві. Тобто саме відповідач повинен спростувати доводи позивачки та довести законність звільнення останньої з роботи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 381/4598/21. Із огляду на специфіку категорії трудових спорів, у яких тягар доказування законності звільнення покладений саме на роботодавця, суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про невиконання відповідачем\~обов`язку доведення\~правомірності звільнення\~позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і перекладання всього тягару доказування на позивачку. Таким чином, доводи представника відповідача ПАТ "Укрнафта" про те, що рішення про скорочення штату НГВУ «Бориславнафтогаз» приймалося компетентними органами ПАТ «Укрнафта», а звільнення позивачки [PERSON] з роботи згідно п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог ч. 2 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, суперечить доказам, наданим відповідачем. Із урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10 червня 2024 року № 362-к «Про\~припинення трудового\~договору (контракту)»,\~згідно з\~яким позивачку\~звільнено з\~посади оператора\~заправних станцій\~4\~розряду Складу\~паливномастильних матеріалів\~Групи складської\~логістики (Борислав) Нафтогазовидобувного управління «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1\~частини 1\~статті 40\~КЗпП України, поновлення її з 11 червня 2024 року на вказаній посаді; стягнення з ПАТ «Укрнафта» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 червня 2024 року у розмірі 168411,53 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі. Далі,\~відповідно до\~статті 235 КЗпП України суд, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з Довідкою про доходи [PERSON] , оператора заправних\~станцій Складу\~паливномастильних матеріалів\~Групи складської\~логістики (Борислав) НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», виданою НГВУ «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта» 09.04.2025 року за № 01/01/03/25/03/02/02/01-113, за липень-серпень 2023 року (останні два повні місяці роботи, протягом яких позивачка не перебувала на лікарняному, у відпустці, простої) відпрацьовані дні позивачки по табелю становлять 46 днів, нарахована заробітна плата 35700,22 грн. (18347,82 грн. + 17352,40 грн.). Середньоденна заробітна плата позивачки становить 776,09 грн. (35700,22 грн./46 робочих днів). Кількість днів вимушеного прогулу (робочих днів) за період з 11.06.2024 по 10.04.2025 становить 217 робочих днів (з 11.06.2024 по 30.06.2024 14 робочих днів; з 01.07.2024 по 31.07.2024 - 23 робочі дні; з 01.08.2024 по 31.08.2024 - 22 робочі дні; з 01.09.2024 по 30.09.2024 - 21 робочий день; з 01.10.2024 по 31.10.2024 - 23 робочі дні; з 01.11.2024 по 30.11.2024 - 21 робочий день; з 01.12.2024 по 31.12.2024 - 22 робочі дні; з 01.01.2025 по 31.01.2025 - 23 робочі дні; з 01.02.2025 по 28.02.2025 - 19 робочих днів; з 01.03.2025 по 31.03.2025 - 21 робочий день; з 01.04.2025 по 10.04.2025 - 8 робочих днів). Виходячи з розрахунку, де 776,09 грн. (середньоденна заробітна плата) х 217 (кількість робочих днів), середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки за період з 11.06.2024 року по 10.04.2025 року складає 168411,53 грн. Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №523/14396/19 зазначив, що суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 03 листопада 2021 року у справі №645/2856/18; від 23 грудня 2021 року у справі №607/1429/17. Що ж стосується стягнення з відповідача на користь позивачки 5000,00 гривень моральної шкоди, то суд погоджується з доводами позивачки про заподіяння їй моральних страждань, спричинених порушенням трудових прав та пов`язаними з цим вимушеними змінами у житті. Суд також враховує, що позивачка понад 35 років (з 11.10.1988 року) безперервно працювала на різних посадах у відповідача, у результаті чого незаконне звільнення призвело до втрати позивачкою нормальних життєвих зв`язків. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Разом із тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволити частково - у розмірі 3000,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно з роз`ясненнями, які надав Пленум ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 Постанови № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом№ 3674-VI). З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем та документально підтверджений судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. Водночас, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відтак, судовий збір за вказані позовні вимоги, з урахуванням задоволення таких вимог повністю, підлягає до стягнення з відповідача в користь держави в розмірі 2422,20 грн. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved