Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона з 10.05.2008 по [INFO] проживала однією сім`єю з [PERSON] . Вони за церковними канонами вступили в шлюб та повінчались, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували житло та разом проводили свій спільний час, в тому числі відпочинок. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачкою не надано відповідних документів на підтвердження їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підставі наведеного вище позивачка просить встановити факт проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 10.05.2008 по 11.08.2023 [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] . 19.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 13.09.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. належним чином завірену копію спадкової справи № 28/2023, заведену після померлого [INFO] [PERSON] ( [INFO] ). 17.10.2024 до суду від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л., на виконання ухвали суду надійшла спадкова справа, заведена щодо майна померлого [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Тригуб О. О. в судовому засіданні позов підтримували в повному обсязі. Подали до суду письмову промову в судових дебатах. Просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, що позивачка проживала разом з його покійним батьком, але позов не визнавав, оскільки не вважає їх проживання притаманне такому поняттю як проживання подружжя в законному шлюбі. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Ванжула Я. В. в судовому засіданні позов не визнавали. Подали до суду письмову промову в судових дебатах. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`являлася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. 18.03.2025 у судовому засідання були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] давали в суді однакові свідчення, відповідно до яких пояснювали, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом довгий період часу як чоловік та дружина. Весь час вони були разом, займались спільними справами, мали спільний бюджет. [PERSON] був священиком, настоятелем Храму, а [PERSON] співала та керувала хором в храмі, і була його матушкою, тобто дружиною священика. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. 10.01.1995 [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] . 20.12.2005 [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] від попередніх шлюбів мають повнолітніх дітей. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . [PERSON] був священиком (протоієрей [PERSON]), настоятелем Свято-Троїцької парафії с. Короп`є Козелецького району Чернігівської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, що підтверджується Указом керуючого Чернігівською єпархією Єпископом Чернігівським і Ніжинським Іларіоном. Крім того під час розгляду справи суд беззаперечно встановив, що позивачка [PERSON] з 2006 року служила регент-псаломщиком хору у Храмі Пресвятої Богородиці в селі Сокирин Козелецького району Чернігівської області, де і відбулось знайомство з [PERSON] . 10.05.2008 [PERSON] та [PERSON] повінчались в храмі Успенської Пресвятої Богородиці, що підтверджується Свідоцтвом про вінчання. Згідно із Довідки № 453 від 21.08.2013 виданої Житлово-експлуатаційною конторою № 318 та Акту Начальника ЖЕД-318 від 16.02.2024, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Відповідно до Накладної від 13.08.2023 [PERSON] замовляла та оплачувала поминальний обід в Кафе «Володькова Дівиця» на загальну суму 14000,00грн та на підставі замовлення від 01.03.2024 був виготовлений та встановлений пам`ятник [PERSON] (протоієрей [PERSON] ). 31.08.2023 позивачка [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 22.07.2024 позивачка [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 22.07.2024 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гудимою О. Л. було постановлено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин, неможливості встановити склад спадкоємців. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гудими О. Л. звернулись сестра померлого [PERSON] та син померлого [PERSON] . Як регламентовано положеннями ч. 1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Стаття 1264 ЦК України передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Установлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має значення для захисту матеріальних інтересів позивачки, в тому числі права на спадкування. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Суд вважає встановлений факт, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом як чоловік та дружина. Були пов`язанні спільним побутом, який ґрунтувався на спільному бюджеті, що вбачається із належних та допустимих доказах які містяться в матеріалах справи, а саме: свідоцтво про вінчання, довідками з ЖЕД-318 (фактичне проживанням у квартирі разом із відповідачем, яка є власністю відповідача), фотокартками різних періодів життя, договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2542-2020F від 07.05.2020, декларацією на первинну медичну допомогу, документами на вирішення питання щодо поховання та показами свідків, тощо. До того ж з фотокарток які додані до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за період свого проживання разом мали спільний сімейний побут, проводили разом час, мали спільний відпочинок та духовні служіння, здавалися дружньою та щасливою родиною разом з дітьми. Крім того, суд також бере до уваги свідчення свідків які зазначали, що позивачка [PERSON] разом з померлим [PERSON] дійсно проживали разом і достатньо тривалий час. Відносини між ними були дуже близькі та теплі, що відповідало притаманному поняттю - подружжя. Таким чином у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Відомостей про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим доказам по справі. У судовому засіданні стороною позивачки були надані послідовні та логічні пояснення і докази про проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] до самої його смерті, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги Крім того суд звертає увагу, що [PERSON] та [PERSON] були пов`язані богослужінням у Храмі, їх життя присвячене слідувати сумлінно церковним канонам. А тому з огляду на специфіку духовного служіння, укладення церковного шлюбу (вінчання) в православній традиції має надзвичайно важливе значення та розглядається не лише як релігійний акт, а як свідоме та публічне засвідчення наміру подружжя вести спільне життя. Отже у випадку батюшки та матушки, обряд вінчання є обов`язковою умовою для перебування священнослужителя у сані та є офіційним підтвердженням створення сім`ї. Тобто саме церковний шлюб (вінчання) свідчить про намір осіб жити спільно, вести спільне господарство, нести взаємну відповідальність та підтримку, що відповідає критеріям проживання однією сім`єю згідно з цивільним законодавством. Канонічне право Православної Церкви перейняло з римсько-візантійського права визначення шлюбу і розвинуло його, базуючись на вченні Святого Писання та морального вчення Церкви. Таким чином поняття «шлюб» в традиції Православної Церкви прийнято за наступними поняттями: шлюб - це єднання чоловіка і жінки; шлюб - це співжиття протягом усього життя; шлюб - це взаємна участь в людському і божественному праві, а відтак - це Таїнство. Саме в такому окресленні слід розуміти всі канони й правила православного церковного права про шлюб. Майже всі вони уточнюють і докладно пояснюють таке канонічне розуміння шлюбу. Тому суд бере до уваги обряд вінчання між [PERSON] та [PERSON] як вагоме підтвердження фактичних сімейних відносин, оскільки це підтверджується не тільки спільним побутом, проживанням, а і репутацією у суспільстві як подружжя, яке сумлінно слідує церковним канонам. Отже суд вважає встановленим факт, що позивачка спільно проживала з померлим [PERSON] з 10.05.2008 по 12.08.2023, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. Таким чином, позивачкою доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення. В іншому, окрім судового порядку, встановити такий факт вона не має можливості, тому суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідачів. Проте позивачка просила судові витрати покласти на неї, що приймається судом, а тому судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: approved