Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернулася із вказаним позовом в якому, після залишення ухвалою суду без розгляду вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком, просить: розірвати шлюб укладений 02 листопада 1999 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 139; визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку побачень: усі вихідні дні: субота та неділя; усі робочі дні: до досягнення дитиною 10-річного віку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; шкільні канікули - 30 днів на рік, до досягнення дитиною 10-річного віку за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що подружнє життя між сторонами припинилося: сторони не проживають разом понад рік, шлюбні стосунки між ними фактично відсутні, спільне господарство не ведеться. За словами позивача, причиною припинення спільного проживання є відсутність взаєморозуміння, розбіжності у поглядах на життя, постійні конфлікти та сварки. Шлюб, на думку позивача, втратив свою сутність і носить формальний характер, а збереження сім`ї є неможливим. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, позивач просить встановити спосіб його участі у вихованні неповнолітнього сина, шляхом визначення наступного графіка побачень: усі вихідні дні субота та неділя; усі робочі дні до досягнення дитиною 10-річного віку за попередньою домовленістю з матір`ю; шкільні канікули 30 днів на рік до досягнення дитиною 10-річного віку, також за домовленістю з матір`ю. Позивач вказує, що має намір брати участь у вихованні дитини, підтримувати з нею емоційний зв`язок, бути присутнім у її житті. Пояснює, що має стабільний дохід, постійне місце проживання, проходить військову службу, не має судимостей, психічно здоровий, позитивно характеризується як за місцем служби, так і за місцем проживання. Вважає, що встановлення регулярного графіка побачень сприятиме гармонійному розвитку дитини та забезпеченню її прав на спілкування з обома батьками. 04 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача. У поданому відзиві [PERSON] : не заперечує проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб фактично припинив існування, сторони не проживають разом, а подальше спільне життя суперечить її інтересам; не заперечує проти встановлення способу участі позивача у вихованні сина [PERSON] , однак вважає запропонований позивачем графік надмірним та необґрунтованим з огляду на безпекову ситуацію, місце служби позивача в м. Одеса та потребу забезпечити стабільність умов проживання і навчання дитини. Відповідач пропонує альтернативний графік побачень, зокрема: у вихідні дні субота та неділя один раз на місяць у м. Тернополі; у робочі дні четвер і п`ятниця у м. Тернополі по 2 години або дистанційно (відеозв`язок) по 30 хвилин; під час шкільних канікул 30 днів на рік за попередньою домовленістю з матір`ю у м. Тернополі. Крім того, відповідач підтвердила, що не перешкоджає батькові спілкуватися з сином та готова сприяти забезпеченню їхнього контакту в інтересах дитини. 18 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача [PERSON] . У відповіді зазначено, що позивач не погоджується із запропонованим відповідачкою графіком побачень з сином, вказуючи на те, що обмеження у часі та місці спілкування є необґрунтованими, суперечать принципу рівності батьків та не відповідають найкращим інтересам дитини. Позивач наголошує, що згідно із законодавством України батьки мають рівні права й обов`язки щодо дитини, незалежно від факту розірвання шлюбу чи спільного проживання. Підкреслюється, що обмеження у спілкуванні батька з дитиною (у часі та виключно в місті Тернопіль) позбавляє дитину можливості якісного спільного дозвілля, зокрема сімейного відпочинку, поїздок, спільного проведення вільного часу. З огляду на це, позивач просить суд встановити графік побачень із сином [PERSON] , запропонований у позовній заяві, без обмеження у часі та місці. Позивач також зазначає, що розширений графік не обов`язково означає постійне користування ним, однак батько хотів би мати таку можливість і використовуватиме її у межах наявних обставин, з урахуванням проходження військової служби. На судовому засіданні представник позивача [PERSON] , пояснила, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу підтримує повністю, оскільки шлюб фактично припинив існування. Щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, зазначила, що батько не може бути обмежений у праві спілкування з дитиною. Пропонований графік передбачає можливість зустрічей у всі вихідні та робочі дні, однак це не означає, що батько буде щоразу приїжджати. Він буде спілкуватися з дитиною лише за наявності можливості, з огляду на те, що є військовослужбовцем і проходить службу в іншому місті. Фіксація конкретних днів є недоцільною, оскільки через служіння у нього може не бути можливості зустрічатися саме у визначені дні. Батько проживає окремо від дитини, тому надмірна конкретизація порушить як його права, так і права дитини на контакт із батьком. Після пояснень представника відповідача [PERSON] додала, що запропонований відповідачем графік обмежує права дитини і батька. Батько, хоч і проходить службу, має право проводити час із дитиною у місті Одеса або за кордоном, якщо буде така можливість. Також наголосила, що батько має право відвідувати дитину на свята, випускні, та інші важливі події. Уточнила, що батько телефонує, однак не має стабільного контакту з дитиною. Зважаючи на специфіку служби, та враховуючи, що він перебуває у місті, де ведуться бойові дії, вважає, що запропонований гнучкий графік найбільше відповідає інтересам дитини та можливостям батька. На судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснила, що позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнає. Щодо вимоги про визначення способу участі батька у вихованні дитини заперечує проти запропонованого графіка, оскільки вважає за доцільне враховувати реальні обставини, зокрема безпекову ситуацію. Указала, що дитина проживає в місті Тернопіль, куди переїхала разом із матір`ю у зв`язку з воєнними діями з Херсонської області. Вона навчається у місцевій школі, що забезпечує для неї стабільне психологічне середовище. Представник зазначила, що спілкування з батьком можливе у телефонному або відео-режимі, а також особисто за місцем проживання дитини. Вказала, що відповідач не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, однак запропонований графік не відповідає інтересам дитини, оскільки не враховує реалії її життя, навчання та безпеку. [PERSON] також підкреслила, що дії батька щодо контактів з дитиною були формальними, контакт носив епізодичний характер, і з її слів лише телефонні дзвінки, які не сприяють повноцінному вихованню. З огляду на психологічний стан дитини та її адаптацію до нового місця проживання, відповідач вважає за доцільне затвердити інший, зважений підхід до визначення участі батька у вихованні. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 10 вересня 2015 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Актовий запис про шлюб № 139 складено 02 листопада 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонської області. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 17 квітня 2009 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис про народження № 63 складено 17 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 10 вересня 2015 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис про народження № 194 складено 10 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2023 № 6117-5002687104, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. У довідці зазначено, що зареєстрованим місцем проживання є: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2023 № 6117-5002687108, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. У довідці зазначено, що зареєстрованим місцем проживання є: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Законним представником вказано [PERSON] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2023 № 6117-5002687106, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. У довідці зазначено, що зареєстрованим місцем проживання є: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Законним представником вказано [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 07 листопада 2024 року за № 727 приватним підприємством «Плюс 3», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] , [INFO] заявник; [PERSON] , [INFO] донька; [PERSON] , [INFO] син. Всі особи зареєстровані як внутрішньо переміщені відповідно до довідок ВПО від 03.04.2023. Загальна площа квартири 65,02 кв.м Відповідно до договору оренди квартири №1 від 17 грудня 2023 року, укладеного між [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар), останньому надано в строкове платне користування квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44 кв. м, строком на три місяці. Розмір щомісячної орендної плати становить 5000 грн, що сплачується Орендарем не пізніше п`ятого числа кожного місяця. Відповідно до службової характеристики, виданої командиром військової частини [NUMBER] 12 червня 2024 року, старший сержант [PERSON] , який обіймає посаду старшого оператора радіолокаційної станції (19Ж6), зарекомендував себе як дисциплінований, вимогливий, добросовісний та відповідальний військовослужбовець, який сумлінно виконує покладені на нього обов`язки. У характеристиці зазначено, що він володіє добрими професійними навичками, діє впевнено в складних умовах, проявляє ініціативу, організованість, принциповість і наполегливість у досягненні поставленої мети. До адміністративної та дисциплінарної відповідальності не притягувався. Відповідно до характеристики з місця проживання від 10 червня 2024 року, виданої орендодавцем [PERSON] , громадянин України [PERSON] , [INFO] , з 3 грудня 2023 року проживає за адресою: [ADDRESS] , та проходить дійсну військову службу у складі Збройних Сил України. У характеристиці зазначено, що за час проживання за вказаною адресою [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку як ввічливий, дисциплінований, порядний, акуратний, доброзичливий у стосунках із сусідами. Квартиру утримує в належному стані, орендну плату та комунальні послуги сплачує вчасно та в повному обсязі. Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6529-253061-2017 від 25 січня 2017 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації місця проживання 06 вересня 2003 року. Відповідно до медичної довідки № 338 серії 12ААА № 007541 від 12 червня 2023 року, виданої КНП «Усатівський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] , [INFO] , пройшов попередній психіатричний огляд. У довідці зазначено, що до психіатра раніше не звертався, психічних розладів не виявлено, протипоказань до роботи за фахом не має. Відповідно до повного витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення осіб до кримінальної відповідальності та наявності судимості" виданого Міністерством внутрішніх справ України, станом на 13 червня 2024 року, громадянин України [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягується, знятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, сформованих 13 червня 2024 року, громадянин України [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , у період з жовтня 2023 року по березень 2024 року отримував доходи від військової частини [NUMBER] за кодом ознаки доходу 185 виплати військовослужбовцям. Загальна сума нарахованого доходу за цей період склала 225\~767,10 грн, з яких утримано податків на загальну суму 46\~947,70 грн. Суд встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно ч. 1. ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України). Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи встановлено, що дитина [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом з матір`ю у місті Тернопіль, має стабільне місце проживання та навчається у місцевій школі. Позивач фактично проживає окремо, перебуває на військовій службі в іншому регіоні (м. Одеса), що підтверджується договором оренди житла, характеристикою з місця проживання та службовою характеристикою. Таким чином, у повсякденному житті він не має можливості регулярно й особисто брати участь у вихованні дитини. Представник позивача наполягає на встановленні широкого та гнучкого графіка побачень, який включає усі вихідні дні, шкільні канікули та потенційне спілкування в робочі дні. Водночас вона визнає, що реалізація такого графіка напряму залежить від обставин проходження служби позивачем і що фактично він не зможе щоразу ним скористатися. Таким чином, пропонований графік є декларативним, не конкретизованим, не відображає реальної здатності позивача до участі у вихованні та може породжувати правову невизначеність і конфліктні ситуації у майбутньому. Представник відповідача надала виважену пропозицію, яка враховує: реальне місце проживання дитини (м. Тернопіль); потребу дитини в стабільному навчальному та психологічному середовищі; небезпеку, пов`язану із воєнним станом та можливими поїздками дитини до регіону служби батька; реальний стан фактичного спілкування, яке, зі слів відповідача, є епізодичним та здійснюється переважно у телефонному або відеоформаті. Суд вважає доводи представника відповідача обґрунтованими та такими, що узгоджуються з принципами пропорційності та доцільності. Запропонований відповідачем графік передбачає реалістичний баланс між правом батька на участь у житті дитини та забезпеченням її стабільного розвитку: особисте спілкування один раз на місяць у вихідні у м. Тернополі; відеозв`язок у робочі дні (четвер і п`ятниця) по 30 хвилин або особисте спілкування по 2 години; спілкування протягом 30 днів під час канікул за попередньою домовленістю. Такий підхід дозволяє батькові підтримувати зв`язок із дитиною, зберігає емоційний контакт, водночас не створюючи навантаження чи стресових ситуацій для дитини, яка проживає в іншому регіоні, адаптована до нового середовища та навчається у школі. Суд враховує, що відповідно до положень статті 157 СК України, участь батька у вихованні не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини, а також те, що Європейський суд з прав людини у справі «Терещенко проти України» від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20) наголосив на необхідності оцінки реального впливу графіка побачень на дитину, а не лише формального обсягу прав батьків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження способу участі у вихованні дитини, запропонованого відповідачем, як такого, що відповідає інтересам дитини, реаліям життя сторін і забезпечує стабільність та передбачуваність у взаєминах між дитиною та батьком. При цьому, зважаючи на те, що обидві сторони погоджуються із доцільністю встановлення способу участі батька у вихованні дитини саме до досягнення нею 10-річного віку, суд вважає за необхідне врахувати цю обставину при визначенні відповідного графіка побачень. Зазначений підхід відповідає положенням статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якою дитина, яка досягла 10-річного віку, має право висловлювати свою думку з усіх питань, що стосуються її життя. З огляду на це, встановлення графіка побачень до 10-річного віку дозволяє: забезпечити стабільність контакту між дитиною та батьком на ранньому етапі розвитку; уникнути потенційного психологічного тиску на малолітню дитину при визначенні обсягу і форм спілкування; залишити відкритою можливість перегляду умов спілкування після досягнення дитиною відповідного віку, коли вона зможе більш усвідомлено висловлювати свою думку щодо форми спілкування з батьками. Таким чином, встановлення строкової дії способу участі батька у вихованні дитини до досягнення нею 10-річного віку є обґрунтованим, узгоджується з правовими приписами та відповідає найкращим інтересам дитини. Позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити з огляду на встановлені судом обставини, які свідчать про фактичне припинення подружнього життя між сторонами: сторони не проживають разом тривалий час, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними відсутні, що підтверджено як змістом позовної заяви, так і позицією відповідача, яка не заперечує проти розірвання шлюбу. Причинами припинення спільного проживання, за твердженням позивача, є відсутність взаєморозуміння, розбіжності у поглядах на життя, конфлікти та сварки, що в сукупності призвело до втрати змісту шлюбного союзу. Згідно з положеннями частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за позовом одного з подружжя, якщо суд встановить, що подальше спільне життя суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, що узгоджується з правом особи на вільне припинення шлюбних відносин та неможливістю примусового збереження сім`ї, яка існує лише формально та не виконує своїх соціальних і правових функцій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial