Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

20.02.2025\~до суду\~із Немирівського\~районного суду\~Вінницької області\~надійшла цивільна\~справа №\~930/241/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.04.2021 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Е07.27704.007900552. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Згідно умов кредитного договору, відповідачу (позичальнику) було надано кредит у розмірі 10820,00 грн для власних потреб. В свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 12 місяців, розмір процентної ставки становить 0,01 % річних. Разом з тим, відносини страхування, які регулюються окремими положеннями кредитного договору, не є предметом даного позову, натомість позов стосується виключно відносин щодо кредитування. Підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєдналась до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердила свою обізнаність про умови та тарифи банку.\~ 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвент Інвест Україна») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», у тому числі даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № Е07.27704.007900552. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Однак, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, у останньої утворилась заборгованість за кредитним договором № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 в розмірі 20038,33 грн, з яких 9975,52 грн заборгованість за основним боргом, 02,02 грн заборгованість за відсотками, 10060,79 грн заборгованість за іншими процентними платежами, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 25.02.2025 відкрито провадження у справі № 930/241/25 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України вирішено розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 08.04.2025, а також зобов`язано позивача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду обґрунтований розрахунок з посиланням на докази сплати відповідачем коштів за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, зобов`язано відповідача надати суду докази погашення боргу за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи № 930/241/25, жодних заяв чи клопотань суду не подав. Натомість, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Владко Р.О. про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про дату та місце розгляду справи № 930/241/25 шляхом скеровування коресподенції суду по місцю реєстрації, однак відзив на позовну заяву до суду не направила, а також жодних інших заяв чи клопотань до суду не подала. Натомість, конверт з кореспонденцією суду (ухвалою суду від 25.02.2025), надісланий на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2, 4, 6, 7 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процессу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 25.02.2025, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199\~ЦПК України сплинули, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 25.02.2025 відповідачем подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Зокрема, відповідно до вимог ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на зазначені фактичні обставин справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 930/241/25 за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 930/241/25, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.04.2021 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексту банк) та [PERSON] (далі по тексту позичальник) було укладено договір кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 (далі по тексту договір). Згідно пунктів 1.1.- 1.7. договору банк відкриває рахунок та надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту єдиний, сума кредиту 10820,00 грн, процентна ставка та тип 0,01 % річних, фіксована, строк кредиту 12 місяців. Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку https://ideabank.ua. Дата повернення кредиту 17.04.2022. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок UA 183363102909600000200881222, відкриті у банку (далі - рахунок) відповідно до порядку повернення кредиту, викладеного в паспорті споживчого кредиту згідно додатку № 1 до даного договору. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 10324,43 грн на рахунок [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та позичальник доручає банку сплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 495,57 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» в АТ «Ідея Банк». Нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник, у тому числі, погоджується з тим, що ДКБОФО, тарифи та поспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконувати їх умови, а також підтверджує, що ознайомилась з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрала страхову компанію з переліку трьох запропонованих банком (пп. 3.2, пп. 3.11 п. 3 договору). Сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: а) детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Договір та додаток № 1 до договору були надані позичальнику для ознайомлення до моменту їх укладення (п. 4 договору). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у ній зазначено дату видачі кредиту 17.04.2021 та дати платежів, кількість днів у розрахунковому періоді, чисту суму кредиту суму платежу за розрахунковий період 10224,43 грн, суму кредиту за договором - усього 10820,00 грн, проценти за користування кредитом усього 0,59 грн, платежі за додаткові послуги, зокрема: за обслуговування кредитної заборгованості у загальному розмірі 5050,80 грн, за розрахунково-касове обслуговування 100,00 грн, послуги страховика 495,57 грн. Реальна річна процентна ставка становить 110,41107179 %. Загальна вартість кредиту 16466,96 грн. Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит [PERSON] отримала, що засвідчила власноруч своїм підписом. У підписаному [PERSON] паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, вказано інформацію та контактні дані кредитодавця АТ «Ідея Банк», інформацію та контактні дані про посередника ТОВ «НФС», основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, у тому числі суму кредиту 10820,00 грн, строк кредитування 12 місяців, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, у тому числі процентна ставка 0,01 % річних, тип процентної ставки фіксована, порядок зміни змінюваної процентної ставки не передбачено договором, відкриття пакету послуг та плата за погашення кредиту згідно з тарифами банку, плата за обслуговування кредитної заборгованості 3,89% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5 починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на 4,40 % до 3,34 %, реальну річну процентну ставку 110,41107179 %. Також сторонами погоджено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів і періодичність внесення, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти. Як убачається зі змісту ордеру-розпорядження про видачу кредиту № 1 від 17.04.2021, АТ «Ідея Банк» на підставі договору № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 було перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 10820,00 грн. Згідно виписки рахунку IBAN [NUMBER] за період з 19.04.2021 по 25.07.2023 [PERSON] було 17.04.2021 видано кредит згідно кредитного договору № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021. Також з даної виписки убачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення боргу. 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги клієнта за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. Зокрема, згідно витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23, ТОВ «Росвен Інвест Україна» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 у загальному розмірі 20038,33 грн. В подальшому,\~рішенням єдиного\~учасника ТОВ\~«Росвен Інвест\~Україна» №\~1\~від 25.03.2024\~року було\~змінено назву\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю ТОВ «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, заборгованість [PERSON] станом на 25.07.2023 складає 20038,33 грн, з яких: 9975,52 грн заборгованість за основним боргом, 02,02 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 10060,79 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 було повністю виконано первісним кредитором АТ «Ідея Банк», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором. У свою чергу, відповідач не виконала умови взятих на себе зобов`язань, не погасила кредит та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить 20038,33 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допутимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 930/241/25 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021. Наявними у справі доказами підтверджується той факт, що відповідач [PERSON] отримала кредит, користувалася кредитними коштами банку й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору (договору кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021. Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості та процентів за кредитом в строки, передбачені умовами кредитного договору, та з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 930/241/25, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, а саме заборгованості за основним боргом в сумі 9975,52 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 02,02 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд погоджується із нарахуванням боргу за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками, оскільки такі нарахування здійснені в межах строку кредитування. Натомість, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами (нарахованими та несплаченими комісіями) в сумі 10060,79 грн суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні за змістом спірних правовідносин правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та у постанові ОП КЦС ВС від 06.11.2023 у справі № 204/224/21. Зокрема, судом установлено, що у п. 3 паспорту споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, сторони погодили тип кредиту споживчий кредит, а також погодили мету кредиту споживчі цілі. Також у п. 4 паспорту споживчого кредиту передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості 3,89% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5, починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на 4,40 % до 3,34 %, Окрім того, у п. 1.5. договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку https://ideabank.ua. Тобто банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Суд зауважує, що у договорі кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 та у паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, не конкретизовано найменування конкретних послуг, за які нараховуються комісії за обслуговування кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування. Поряд з цим, у позовній заяві позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами у розмірі 10060,79 грн, тоді як у наданому позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 зазначено про заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 10060,79 грн. без наведення детального помісячного (поденного) розрахунку таких комісій. В той же час, суд зауважує, що у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у графі «платежі за додаткові послуги» зазначено, зокрема, про сплату комісій за обслуговування кредитної заборгованості у загальному розмірі 5050,80 грн та за розрахунково-касове обслуговування у сумі 100,00 грн. Також у паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 1 до договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 у графі «платежі за додаткові та супутні послуги» сторонами визначено та погоджено лише плату за обслуговування кредитної заборгованості у загальному розмірі 5050,80 грн. Таким чином, вказані умови кредитного договору та паспорту споживчого кредиту не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку (обслуговування кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування), які за законом повинні надаватись безоплатно, при цьому умовами кредитного договору не передбачено та позивачем належними доказами не доведено нарахування комісії за укладеним кредитним договором, суд доходить висновку, що положення п. 1.5 договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісії за обслуговування кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемними, тобто недійсними в силу закону. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, оскільки положення п. 1.5 договору кредиту та страхування № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 в частині обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, суд доходить висновку, що в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами (заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями) в сумі 10060,79 грн слід відмовити. Також суд зауважує, що після спливу визначеного кредитним договором\~(договором\~кредиту та\~страхування)\~№ Е07.27704.007900552\~від 17.04.2021 строку кредитування (17.04.2022) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Натомість, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягнення індексу інфляції за весь час прострочення боржником, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625\~ЦК України в межах справи № 930/241/25 не скористався. Отже, враховуючи фактичні обставини справи № 930/241/25, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором (договором кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 в загальній сумі 9977,54 грн, з яких 9975,52 грн заборгованість за основним боргом, 2,02 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. При цьому, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів повного погашення заборгованості у строки, визначені умовами кредитного договору (договору кредиту та страхування) № Е07.27704.007900552 від 17.04.2021 відповідачем суду не надано та матеріали справи №930/241/25 не містять. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1206,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial