Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.04.2024 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.05.2019 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач фактично припинив спілкування з сином, проживає окремо, не цікавиться життям сина, чим дитина харчується, які гуртки відвідує, не виявляє бажання навіть розмовляти по телефону. За весь час, поки дитина ходила до дитячого садка, відповідач жодного разу не сплатив за харчування, не купував дитині одяг, книжки, іграшки. Усі питання щодо виховання, утримання, піклування про здоров`я сина, його фізичний, моральний та духовний розвиток вона вирішує самостійно без участі та підтримки колишнього чоловіка. Також відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, у зв`язку з чим станом на лютий 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 179 358,98 грн. Де проживає відповідач - їй не відомо. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідачу визначений графік побачень з дитиною у вихідні дні з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. першого та третього тижня місяця. Однак він у ці дні приходить в різний час, не попереджаючи по телефону, у зв`язку з чим дитина змушена перебувати вдома та цілий день чекати на батька, а коли відповідач приходить, син відмовляється йти з ним. Відвідування відповідача негативно впливають на психологічний стан дитини і син не бажає спілкуватися з ним. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, навчанням та здоров`ям дитини не цікавиться, позивач просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді від 02.05.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 28.05.2024 [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. В обгрунтування зустрічного позову зазначив, що дійсно за гафіком, встановленим Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, він відвідує сина, який проживає з відповідачкою. Оскільки син перебуває під впливом та контролем відповідача, він, в силу свого віку, копіює позицію матері щодо нього, яка сформувала в дитині негативне ставлення до нього як батька. Через це син відмовляється виходити з ним на прогулянки, і тоді він, переймаючись за психологічний стан дитини, не наполягає на цьому і йде додому. І це не пов`язано з тим, що він не бажає спілкуватися з дитиною. Позивач бажає спілкуватися з сином більше, приймати участь у його вихованні та розвитку, проте відповідач вживає усіх заходів, щоб не допустити нормального спілкування сина з батьком, провокує конфліктні ситуації, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на психічне здоров`я дитини, породжує емоційну нестійкість. У зв`язку з викладеним позивач за зустрічним позовом просить визначити йому наступний графік участі у спілкуванні з дитиною: кожні вівторок, четвер та суботу, з урахуванням розпорядку дня, графіку навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідує дитина; кожного першого та третього тижня місяця, починаючи з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька з правом особисто забирати дитину з навчальних закладів; щорічно три дні на осінніх, три дні на зимових та три дні на весняних канікулах за місцем проживання батька; щорічно під час літніх канікул протягом п`ятнадцяти днів поспіль за місцем проживання батька з можливістю виїзду дитини разом з батьком у цей період на відпочинок; у день народження сина кожного року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.; щорічно зустрічатися та спілкуватися з сином [PERSON] протягом дня у день народження позивача [PERSON] за місцем проживання батька, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій території без присутності матері [PERSON] ; щодня вільно особисто спілкуватися з сином [PERSON] з використанням будь-яких засобів електронного, мобільного, інтернет- та телефонного зв`язку, з урахуванням розпорядку дня, графіку навчання, додаткових занять та інших заходів, які відвідує дитина, зобов`язавши мати [PERSON] письмово у Telegram за номером телефону [NUMBER] повідомляти [PERSON] про номери, зміну номерів засобів телефонного зв`язку, контактних даних, зокрема у мережі Інтернет, дитини - сина [PERSON] , та щодо будь-яких фактів та обставин життя дитини. 28.05.2024 до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила у задоволенні первісного позову відмовити через його необгрунтованість. Зазначила, що заборгованість по аліментам у відповідача утворилася у зв`язку з тим, що судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина був виданий Оболонським районним судом м. Києва 19.06.2019, проте пред`явлений [PERSON] до примусового виконання лише 02.03.2023. Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.07.2023 вказаний судовий наказ у частці 1/12 частини заробітку (доходу) [PERSON] був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідач поступово погашає заборгованість по аліментам. Вказала, що відповідач постійно намагається спілкуватися з сином, проте позивач чинить перешкоди, у зв`язку з чим у січні 2024 року він змушений був звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за встановленням йому графіку побачень з сином. Ухвалою суду від 16.07.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом; залучено до участі у справі у якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації; витребувано в органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 29.07.2024 до суду від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, у якому представник відповідача просив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що відповідач [PERSON] чинить йому будь-які перешкоди у спілкуванні з сином. У дитини вже сформовані власний світогляд, ставлення до оточуючих, розуміння дій інших, а тому малолітня дитина [PERSON] свідомо висловлює своє небажання йти до батька, виходити з ним на прогулянки, коли той відвідує його. Мати [PERSON] прислухається виключно до думки дитини, а тому не зобов`язана і не має наміру вчиняти будь-які дії з примушування сина йти на зустрічі з батьком. Крім того, батькові органом опіки та піклування встановлений графік побачень з дитиною, який виконується відповідачем, що взагалі свідчить про відсутність спору з цього приводу та необхідність визначати інший графік зустрічей. Щодо самих способів участі батька у вихованні дитини, викладених у зустрічному позові, зазначив, що запропонованими умовами спілкування та часу зустрічей з малолітнім сином відповідачем не враховані інтереси дитини та його небажання бачитися з батьком, не враховано розумного балансу між інтересами дитини та позивача за зустрічним позовом. У запропонованому позивачем графіку спілкування та відпочинку відсутня умова попереднього обговорення та погодження обома батьками часу та періоду спілкування/тривалого відпочинку з пріоритетом інтересів дитини. Враховуючи заявлені вимоги про позбавлення позивача за зустрічним позовом батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] визначення способів його участі у вихованні дитини вважав недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини. Також 29.07.2024 представник позивача за первісним позовом подав до суду відповідь на відзив, у якій вимоги первісного позову підтримав з аналогічних зазначеним у даному позові підстав. Ухвалою суду від 22.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Мєшальніков О.В., у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з викладених у позові підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Позивач наголосила, що відповідач не приймає жодної участі у житті дитини, не цікавиться здоров`ям, навчанням, інтересами та захопленнями сина, матеріально не допомагає, не купує іграшки, книжки, одяг, взуття, а коли син відмовляється йти з ним гуляти - просто йде геть, бо не заінтересований у налагоджуванні стосунків з сином. Дитина навчається у другому класі, проте відповідач уперше прийшов до школи лише у березні 2025 року. Крім того, мав місце випадок, коли відповідач ударив сина у живіт, від чого у того пішла кров з носу, і вона викликала швидку. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Шеремет М.О., у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову з підстав, зазначених у відзиві, вимоги зустрічного позову підтримали з викладених у ньому підстав. Відповідач зазначив, що з березня 2023 року вони з позивачем разом не проживають, син проживає з матір`ю. За час спільного проживання він виконував батьківські обов`язки, водив сина у дитсадок, матеріально утримував, проводив з ним час, читав книжки. У 2024 році орган опіки визначив йому графік побачень з сином. Коли він приходить до сина, той відмовляється з ним йти, на переконання відповідача, це вплив матері на дитину, яка налаштовує сина проти нього, постійно вчиняє сварки. Коли він прийшов до школи у березні цього року, його до сина не пустили і класний керівник одразу зателефонувала позивачу. Він просив сина дати номер телефону, щоб мати змогу дзвонити йому, проте дитина сказала, що телефон у баби і діда, а номер він не пам`ятає. Він ніколи сина не бив, це вигадки позивача. Він бажає більше спілкуватися з сином та приймати участь у житті останнього, заборгованість по аліментам погасив. Представник органу опіки та піклування - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , у судовому засіданні просила врахувати висновки органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між сторонами про недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини та визначення способів його участі у вихованні сина. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що приблизно вісім років знайома зі сторонами. Коли була епідемія коронавірусу вона раз на місяць приходила стригти вдома позивача, відповідача та їхнього сина [PERSON] . У свідка склалося враження, що у відповідача з сином немає ніякого контакту, вона не помічала спілкування між батьком та сином, кожен займався своїм. Вдруге сторони проживали разом у період з березня 2020 року по лютий 2023 року. Про факти фізичного або психологічного насильства відповідача щодо сина їй не відомо. Зі слів позивача відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина тільки в обсязі аліментів. Одного разу вона стала свідком того, як [PERSON] відмовився йти гуляти з батьком, коли той прийшов до нього. [PERSON] казав, що боїться батька, бо той ображає маму. Щоб відповідач якось ображав сина вона не бачила і від [PERSON] не чула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знайомий зі сторонами з 2018 року, спілкувалися, зустрічалися, [PERSON] було приблизно 2-3 роки. Потім подружжя [PERSON] розійшлися, а приблизно через рік знову стали жити разом і через років два розійшлися остаточно. Після цього один раз свідок бачив, як [PERSON] гуляв з сином на майданчику. Одного разу, коли свідок був у гостях у позивача, відповідач прийшов до сина, проте той відмовився йти гуляти з батьком. Про фізичне або психологічне насильство відповідача щодо сина йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що після того, як донька з відповідачем розлучилися, приблизно через два роки знову зійшлися. Проте, ставлення до родини відповідач не змінив, у вихованні дитини жодної участі не приймав і не приймає, емоційного контакту як батька з сином не має і дитина не хоче з ним спілкуватися через це, не йде гуляти з батьком, бо боїться, що той його вкраде. Коли донька на роботі, онуком займаються вони з дружиною. Відповідач жодного разу не сплатив за дитячий садок. Свідку не відомі факти будь-якого насильства з боку відповідача щодо сина. Донька розказувала, що відповідач одного разу вдарив сина у живіт, швидку не викликали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що давно знайома зі сторонами по справі, з [PERSON] товаришує. Зі слів останньої їй відомо, що навіть коли вони з [PERSON] проживали разом у шлюбі, у родині постійно виникали проблеми через брак коштів, їм допомагали батьки [PERSON] , які також допомагали з вихованням дитини. Зі слів [PERSON] бюджет у них був окремий. Коли [PERSON] було приблизно два роки, вони розішлися і в цей період [PERSON] зовсім не спілкувався з сином. Потім вони знову стали жити разом і отстаточно розійшлися взимку 2023 року. [PERSON] розказувала, як одного разу [PERSON] ударив сина в живіт, від чого у дитини пішла кров з носа. На запитання суду, чи відомо свідку, чи викликали з цього приводу швидку допомогу, свідок відповіла, що швидку [PERSON] не викликали. Одного разу вона стала свідком того, як [PERSON] у них вдома відштовхнув її сина, що свідчить про його нестриманий характер. Зі слів [PERSON] син не хоче йти гуляти з батьком, коли той приходить до них, не бажає спілкуватися, не пояснюючи причин. Свідок не може стверджувати, що відповідач погано ставиться до сина, він просто не цікавиться дитиною, не приймає ніякої участі у його вихованні. Позивач не перешкоджала спілкуванню батька з сином, навпаки, хотіла, щоб той приймав більшу участь у житті дитини. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що навчається у 2 класі, проживає з матір`ю, батько живе окремо, проте приходить до нього, приносить фрукти, цукерки. Батько приходить не часто, але він і не хоче щоб батько приходив частіше. Вважає, що той до нього погано ставиться, оскільки не купує іграшки. Він не хоче йти гуляти з батьком, бо мама каже не йти, каже, що батько його вкраде. Він боїться, що батько його вкраде. Ані мати, ані батько його не били. Мама та дідусь водять його на гуртки та до школи. Батько до школи не приходив. Любить обох батьків. Суд, вислухавши сторони, представника органу опіки та пікулування, свідків, опитавши неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 04.04.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.05.2019 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 02.06.2019. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дититину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , навчається у 2-Г класі Ліцею № 293 Деснянського району міста Києва. Згідно з характеристикою з місця навчання від 14.12.2023 [PERSON] навчається у ліцеї з 01.09.2023, характеризується позитивно як дисциплінований та уважний учень. Дитина завжди чисто вдягнена та доглянута, забезпечена необхідним навчальним приладдям. Основну участь у вихованні, піклуванні, навчанні [PERSON] приймає мати [PERSON] , якій допомагають її батьки, які також приводять та забирають хлопчика зі школи. Батька [PERSON] жодного разу класний керівник та директор ліцею не бачили. Судовим наказом від 19.06.2019, виданим Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/8047/19, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мамедова К.А. від 02.03.2023 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного судового наказу. У межах вказаного виконавчого провадження № [NUMBER] у зв`язку з заборгованістю по аліментам, яка утворилася за період з 13.06.2019 по 13.06.2023 у розмірі 212 808,77 грн., державним виконавцем постановами від 13.06.2023 встановлено тимчасове обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України та тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Постановами державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мамедова К.А. від 13.06.2023 у виконавчому провадженні № [NUMBER] звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , яку направлено на виконання до ТОВ «ФОРА», де боржник отримує дохід; накладено арешт на кошти боржника. Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.04.2024 за заявою [PERSON] 23.04.2024 підрозділом дізнання Деснянського УП ГУНП у м. Києві до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом злісного ухилення [PERSON] від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.07.2023 визнано таким, що не підлягає виконанню у частці 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.06.2019 до повноліття дитини, судовий наказ, виданий 19.06.2019 року Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2019 та до досягнення дитиною повноліття повноліття. Ухвала набрала законної сили 09.08.2023. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мамедова К.А. станом на 01.09.2023 заборгованість боржника [PERSON] по аліментам становила 143 195,63 грн. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ярового О.В. станом на 01.01.2025 заборгованість боржника [PERSON] по аліментам становила 3 414,02 грн. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Хайдарі Р. станом на 24.03.2025 заборгованість боржника [PERSON] по аліментам у ВП № [NUMBER] відсутня, переплата становить 6 471,56 грн. На підставі розпорядження органу опіки та піклування - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 87 від 31.01.2024 за заявою [PERSON] останньому був визначений порядок спілкування з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , відповідно до наступного графіку: перша та третя субота та неділя кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год.; зустрічі проводити, враховуючи інтереси, бажання та стан здоров`я дитини. Станом на час розгляду справи вказане розпорядження органу опіки та піклування є дійсним та не оскаржувалося. Згідно з висновком органу опіки та піклування - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, від 21.01.2025 № 102-336 дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. За інформацією ліцею № 293 Деснянського району м. Києва та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району м. Києва, основну участь у вихованні, піклуванні та начанні сина приймає мати [PERSON] , на амбулаторні прийоми дитина приходить у супроводі матері. Батько [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де також створені належні умови для проживання та виховання дитини. Графіку побачень з дитиною, визначених розпорядженням органу опіки та піклування 31.01.2024, батько [PERSON] не порушує, проте під час побачень дитина відмовляється з ним спілкуватися, не пояснюючи причин. Враховуючи стійке бажання батька [PERSON] спілкуватися з сином, заперечення останнього щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина, сплату ним аліментів та погашення заборгованості по аліментам, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановивши вказані обставини Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація надала також висновок від 21.01.2025 № 102-337, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний графік участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , а саме: необмежено спілкуватися з сином [PERSON] особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку; у першу та третю суботу кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год.; у першу та третю неділю кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год.; 13 серпня кожного року (день народження диини) з 14.00 год. до 17.00 год.; 23 серпня кожного року (день народження батька дитини) за попередньою домовленістю між батьками. Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до статей 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Частиною 1 статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (SAVINY V. UKRAINE), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Отже, з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням (рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (HADDAD V. SPAIN), заява № 16572/17, пункт 54). Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз`єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96). Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (JOVANOVIC V. SWEDEN), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, позивач як на правову підставу позову посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, фактичні підстави позову - ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що полягає у тому, що відповідач тривалий час, з березня 2019 року, не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує, син не бажає спілкуватися з батьком, спілкування з батьком негативно впливає на емоційний стан дитини, також агресивно поводить себе щодо неї. Разом з тим, доводи позивача, частково спростовані під час розгляду даної справи. Так судом встановлено, що дійсно сторони розлучилися у травні 2019 року, проте у подальшому знову почали жити разом і остаточно розійшлися лише на початку 2023 року (лютий-березень 2023 року), що підтверджується також показаннями свідків та не спростовано стороною позивача за первісним позовом. А отже саме з цього часу відповідач став проживати окремо від сина, а тому твердження позивача про те, що відповідач з березня 2019 року не спілкується та не приймає участі у житті сина не знайшли свого підтвердження. У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року № 553/449/20 вказано, що «очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Під час розгляду даної справи суд не вбачає існування вказаних ризиків. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Певна бездіяльність відповідача [PERSON] щодо дитини має місце і встановлена судом з наданих сторонами пояснень та пояснень свідків, проте вона не призвела до розриву зв`язків між батьком та сином, а тому вказана обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав, особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказує, що він хоче розвивати стосунки зі своїм сином, приймати участь у житті дитини, матеріально допомогати. Під час розгляду справи судом не встановлено, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання свого сина, або що він коли-небудь заподіював шкоду останньому, становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини, не встановлені інші виняткові обставини, які могли б виправдати позбавлення дитини можливості зберегти зв`язок зі своїм біологічним батьком. Твердження позивача про те, що одного разу відповідач вдарив сина і у того пішла кров з носа, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом та заперечується відповідачем. Опитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] не підтвердив, що батько будь-коли вчиняв щодо нього фізичне насильство. Показання свідків, які згадували про такий випадок, суд оцінює критично, оскільки вони не були очевидцями такої події, а про те, що відповідач [PERSON] ударив сина, їм відомо зі слів позивача [PERSON] . Також твердження позивачки про те, що після того, як відповідач ударив сина, вона викликала швидку допомогу, не узгоджуються з показаннями свідків, зокрема, свідка [PERSON] , батька позивача, які зазначали, що швидку не викликали. Крім того, серед правових підстав первісного позову позивачем не зазначений п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, яким визначено таку підставу для позбавлення батьківських прав як жорстоке поводження з дитиною. Про відсутність загрози для здоров`я та розвитку дитини з боку відповідача [PERSON] та того, що спілкування із батьком може порушити відповідні права дитини [PERSON] , свідчить також і те, що сама позивач стверджує, що не чинить жодних перешкод для спілкування сина з батьком, не забороняє дитині спілкуватися та проводити час з батьком, проте син сам відмовляється від такого спілкування, а отже така позиція матері свідчить про відсутність зазначеної вище загрози для дитини. Судом також враховано те, що відповідач [PERSON] проживає окремо, можливість його участі у вихованні сина є обмеженою, з огляду на те, що між ним та позивачем [PERSON] склалися неприязні стосунки. Натомість, про бажання відповідача за первісним позовом спілкуватися з сином свідчить його звернення до органу опіки та піклування за встановленням йому графіку побачень з дитиною та відвідування сина за вказаним графіком. Небажання неповнолітнього [PERSON] спілкуватися з батьком, з огляду на вік дитини (8 років), його проживання з матір`ю окремо від батька, на переконання суду, викликане існуючим тривалим конфліктом між сторонами, сварками між сторонами під час відвідування відповідачем помешкання позивача за встановленим органом опіки та піклування графіком, що поступово призвело до того, що формування ставлення неповнолітнього [PERSON] до батька відбувається через вплив матері, до якої дитина прихильна та яка має неприязні стосунки із відповідачем. Відмова дитини від спілкування з батьком пов`язана насамперед з бажанням уникнути стресових ситуацій, а не з тим, що дитина боїться батька, оскільки той спричинить йому шкоду. Так, на запитання суду, чому він відмовляється спілкуватися з батьком та йти з ним на прогулянки, коли той приходить, неповнолітній [PERSON] пояснив, що боїться, що батько його вкраде і не поверне до матері. На переконання суду, в ситуації, що склалася у родині, для налагодження довірливих відносин між батьком та дитиною необхідний час, можливо із залученням психолога, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. У той же час, позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина не сприятиме такому налагоджуванню стосунків та може остаточно призвести до розриву будь-яких зв`язків батька та сина, що, з урахуванням встановлених судом обставин, буде суперечити інтересам обох. Аргументи позивача, що відповідач має заборгованість по аліментам не мають вирішального значення при встановленні підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та оцінюється у сукупності з іншими доказами. Несплата одним з батьків аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів тягне за собою відповідальність цієї особи, встановлену законом, та є підставою для стягнення такої заборгованості, а також штрафних санкцій у судовому порядку. Разом з тим, під час розгляду даної справи заборгованість відповідачем поступово погашена у повному обсязі, що підтверджується відповідними розрахунками державних виконавців. З урахуванням викладених обставин, позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина не відповідає критерію пропорційності. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу; діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди не обов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, не обов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. У даній справі надання батькові можливості зберегти контакт з сином, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на правах дитини, а особисті конфліктні відносини між батьками не можуть шкодити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічних батьків. Вказаний висновок узгодується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 761/25311/20-ц від 01.08.2024. Таким чином, враховуючи бажання відповідача за первісним позовом [PERSON] спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання, суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку про те, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини і невжиття такої процедури створює умови для дитини та батька для належного спілкування і розвитку дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про усунення перешкод з боку відповідача [PERSON] у спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 124 Конституції України визначено, що делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (Рішення Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у ї вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. За приписами ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, законодавством передбачено декілька юридичних способів захисту батьківських прав на спілкування з дитиною: звернення до органу опіки та піклування, звернення до суду з позовом, а також договірний порядок. Застосування у частині першій статті 159 СК України слова «зокрема» означає те, що той з батьків, права якого порушуються, може одразу звернутися з позовом до суду, без попереднього звернення до органу опіки та піклування, або вже після звернення до органу опіки та піклування у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Тож, твердження представника відповідача за зустрічним позовом про те, що звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про визначення способів участі батька у вихованні дитини є передчасним з огляду на наявність відповідного рішення органу опіки та піклування, яким визначений графік зустрічей позивача з сином, який не оскаржувався та виконується відповідачем [PERSON] , а отже відсутні підстави для встановлення нового графіка спілкування, суд вважає неспроможними. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, які розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків право на їх піклування. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В силу частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини 1, 2 статті 159 СК України). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного виливу на нормальний розвиток дитини. Разом з тим, конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Разом з тим, задоволення вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином можливе лише у разі наявності перешкод позивачу з боку відповідача. Проте, з урахуванням обставин, встановлених судом під час розгляду справи, відсутні підстави вважати, що відповідач за зустрічним позовом чинить позивачу будь-які перешкоди у спілкуванні з сином за графіком, встановленим відповідним рішенням органу опіки та піклування, у якому наявне застереження про те, що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися з урахуванням інтересів, бажання та стану здоров`я дитини. Відсутність бажання у дитини [PERSON] спілкуватися з батьком через вплив матері, з якою у позивача склалися неприязні стосунки, не доводить того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, натомість позивачем у судовому засіданні зазначалося про те, що він відвідує дитину за встановленим органом опіки та піклування графіком. Оскільки перешкод, які б чинила відповідач за зустрічним позовом у спілкуванні позивача [PERSON] з дитиною, у судовому засіданні не встановлено, і твердження позивача про те, що відповідач вживає усі заходи, щоб не допустити спілкування дитини з батьком не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, зустрічний позов у цій частині не підлягає задоволенню. Разом з тим, відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі батька у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації батьком прав, передбачених ч. 2 ст. 159 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23; від 12.01.2023 у справі № 607/1377/22; від 06.04.2023 у справі № 466/3563/19. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивача за зустрічним позовом у вихованні сина (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення порядку участі позивача за зустрічним позовом у спілкуванні та у вихованні сина. При цьому, встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, тому дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки таке право батька є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Протилежного відповідачем суду не доведено. З урахуванням наведеного, оскільки позивач та відповідач мають рівні права щодо виховання та розвитку свого сина, позивач за зустрічним позовом має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та його сином не перешкоджають нормальному розвитку дитини, зважаючи на вік дитини (вісім років), ставлення дитини до батька, яка уникає спілкування з ним, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану здоров`я дитини, суд приходить до висновку, що слід встановити наступний порядок участі позивача за зустрічним позовом у вихованні дитини, а саме: - з метою налагодження емоційного зв`язку між батьком [PERSON] та дитиною [PERSON] суд встановлює перехідний період, упродовж якого провести перші чотири зустрічі батька з дитиною кожної суботи з 12-00 год. до 14-00 год. у присутності матері дитини в місцях, узгоджених обома батьками дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів); - протягом наступних трьох місяців після перших чотирьох зустрічей батька з дитиною у присутності матері, у першу та третю суботу кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. та першу та третю неділю кожного місяця з 11-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, у місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини (відвідування парків відпочинку, рекреаційних зон, торгово-розважальних центрів, кафе, ресторанів, театрів, кінотеатрів), з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька, проте у будь-якому разі за територіальним місцем проживання (перебування) дитини (населеному пункті місця проживання дитини з матір`ю); - після закінчення перехідного періоду кожного першого та третього тижня місяця, починаючи з 10-00 год. суботи до 16-00 год. неділі (у дні, коли відсутнє навчання у школі) без присутності матері, за місцем проживання (перебування) батька, з урахуванням побажань та інтересів дитини; - після закінчення перехідного періоду побачення батька з сином щороку три календарні дні поспіль на осінніх, три календарні дні поспіль на зимових та три календарні дні поспіль на весняних канікулах за місцем проживання батька без присутності матері дитини, за погодженням з матір`ю дитини [PERSON] календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю; - після закінчення перехідного періоду щорічно під час літніх канікул протягом п`ятнадцяти календарних днів поспіль за місцем проживання батька без присутності матері, за погодженням з матір`ю дитини [PERSON] календарних дат, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, з можливістю у цей період сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька без присутності матері на території України, за погодженням з дитиною щодо виду відпочинку. Напрямок, умови поїздки та умови проживання під час подорожей з батьком дитини [PERSON] під час літніх канікул попередньо мають бути повідомлені матері дитини [PERSON] за один місяць до канікул; - після закінчення перехідного періоду кожного парного року для святкування дня народження дитини [PERSON] [INFO] - з 14-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька; саме такий порядок святкування дня народження дитини не призведе до усунення матері дитини від його святкування; - після закінчення перехідного періоду щороку для святкування дня народження батька дитини [INFO] - з 14-00 год. до 17-00 год. без присутності матері дитини, з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю, в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням побажань та інтересів дитини, з можливістю перебування за місцем проживання (перебування) батька; - безперешкодне щоденне спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] особисто без обмежень в часі за допомогою мобільного, інтернет- та телефонного зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, зобов`язавши мати дитини [PERSON] повідомляти батька [PERSON] про номери, зміну номерів засобів телефонного зв`язку, контактних даних, зокрема у мережі Інтернет, дитини [PERSON] . Таким чином, саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на переконання суду, у повній мірі відповідатиме інтересам дитини та достатнім чином забезпечить участь позивача за зустрічним позовом у процесі виховання сина. Вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача [PERSON] письмово у Telegram за номером телефону [NUMBER] повідомляти [PERSON] про будь-які факти та обставини життя дитини задоволенню не підлягають, оскільки носять неконкретизований характер. З огляду на викладене зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial