Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

24.01.2023 року позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 у розмірі 27944,52 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №002/08/2013/251. За умовами п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 225\~100,00 (двісті двадцять п`ять тисяч сто) гривень. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання автомобіля марки HYUNDAI модель Sonata 2.4 Style A/I, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях, та, в свою чергу, був прийнятий Банком в заставу, згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ММНО Димовим О.С. від 23.08.2013р. Договору застави (транспортних засобів) за реєстровим № 1566, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. Згідно п. 1.3. Кредитного договору, кредит надається з 23 серпня 2013р. по 22 серпня 2016р. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі (п.п. 1.3.2.). Кредит було забезпечено, окрім застави у вигляді вищезазначеного автомобіля, ще фінансовою порукою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за Договором поруки №002/08/2013/251-П від 23 серпня 2013 року. Позивачем свої обов`язки за Кредитним договором були виконані в повному обсязі та було видано Позичальнику кредит в зазначеній сумі на його цілі. У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк у вересні 2016 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц, яке набрало законної сили 14.05.2019 року, позовні вимоги Банку задоволено; суд вирішив: стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 189\~379,46 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1420,35 гривень з кожного; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АБ «Укргазбанк», третя особа [PERSON] , про визнання недійсним кредитного договору та припинення договору поруки відмовити. На виконання даного рішення суду було відкрито відповідні виконавчі провадження. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2022 року ВП №67990277 приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., у зв`язку з погашенням заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі солідарним боржником [PERSON] , відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №487/4421/16-ц, виданого 15.05.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва. Згідно заяви стягувача, залишок заборгованості за виконавчим документом складає 8\~611,36 гривень. [PERSON] виступає поручителем [PERSON] за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23 серпня 2013 року. Грошові кошти, які надійшли на відповідний відкритий в АБ «Укргазбанк» рахунок від приватного виконавця Довгань В.В., як кошти стягнуті з [PERSON] у ВП №67989530 за виконавчим листом від 15.05.2019 року №487/4421/16-ц в сумі 8\~611,36 гривень були перераховані на рахунок [NUMBER] (Рахунок кредиту/транзитний рахунок) як погашення заборгованості за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року, позичальник [PERSON] , відповідно до рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц, що підтверджується наступними банківськими документами: меморіальним ордером №14366_43 від 04.02.2022 року, призначенням платежу: зарахування коштів від ПВ Довгань, за в/л від 15.05.2019 року №487/4421/16-ц з [PERSON] , кредитний договір №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року, [PERSON] , СЗ (службова записка) №510/223/2022 від 03.02.2022; меморіальним ордером №746130.357322.14366 від 04.02.2022 року, призначення платежу: погашення простроченого кредиту згідно кредитного договору №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року, платник - [PERSON] . Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачами рішення суду та договірних кредитних зобов`язань, передбачених кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 23.02.2022 року, банк змушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Банк має право вимагати з відповідачів сплатити 3 проценти річних від простроченої суми та індекс інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року. Станом на 23.02.2022 року заборгованість Відповідачів перед Банком складає 27\~944,52 гривень, з яких: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року з урахуванням погашення 04.02.2022 року 11\~058,09 гривень; сума збільшення заборгованості з застосуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період з 24.02.2019 по 23.02.20212 з урахуванням погашення 04.02.2022 року 16\~886,43 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по Кредитному договору. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2023 року було відкрито провадження по даній справі. 12.05.2023 року відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач з вимогами позивача не погодився та просив відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. В обґрунтування позиції зазначив, що факту укладання кредитного договору №0002/08/2013/251 відповідач не заперечує. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2022 року № 67990277 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. у зв`язку з погашенням заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі солідарним боржником [PERSON] , відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 487/4421/16-ц, виданого 15.05.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23 серпня 2013р. в розмірі: 189 379,46 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі по 1420,35 гривень з кожного. Згідно заяви стягувача, залишок заборгованості за виконавчим документом складає 8 611,36 гривень. Зазначений залишок грошових коштів було погашено [PERSON] 04.02.2022 року в повному обсязі та виконавче провадження було закінчено. Всього за вищезазначеним виконавчим документом було стягнуто з [PERSON] 202 059,16 гривень, а рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість на суму 189 376,46 грн. Зазначене підтверджується відповідною банківською випискою з особового рахунку [PERSON] , яка додається. Крім цього [PERSON] не погоджується із періодами нарахування відсотків та інфляційних витрат на суму заборгованості, так як він періодично сплачував заборгованість та, відповідно, сума боргу зменшувалась. Тобто відповідачі не згодні із ціною позову через неправильні розрахунки. [PERSON] вважає звернення позивача до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовом про стягнення з нього 27 944,52 гривень 3% та інфляційних витрат за не своєчасне виконання рішення суду та 1240,50 гривень судового збору необґрунтованим, а нараховані позивачем суми такими, що не відповідають обставинам справи. 07.07.2023 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив, у якому представник позивача вказала на те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою. Отже, нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК України повинно здійснюватись незалежно від ухвалення рішення суду про стягнення суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення, отже, наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про правові підстави для нарахування позивачем боргу у розмірі 27\~944,52 гривень. 07.05.2024 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення, відповідно до яких представник відповідача вважає за необхідне уточнити позицію відповідача, з урахуванням того, що заборгованість була сплачена з простроченням, хоча і в більшому розмірі. Наявні у справі докази, а саме банківські виписки, надані як банком, так і відповідачем, підтверджують сплату відповідачем станом на 04.02.2022 року на погашення заборгованості за кредитним договором грошових коштів у загальному розмірі 202\~058,16 гривень. У зв`язку з цим відповідач позов банку визнає частково, згідно наданого контррозрахунку суми 3% річних, що підлягає стягненню, заборгованість становить 10\~505,19 гривень. Крім того, відповідно до наданого контррозрахунку інфляційних витрат, що підлягають стягненню, заборгованість становить 15\~740,89 гривень. [PERSON] , визначаючи 29.03.2021 року суму до сплати в розмірі 68\~583,17 гривень, виходив із власного розрахунку погашення боргу, не врахувавши при цьому, що 21.08.2020 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. стягнуто з поручителя [PERSON] 4\~068,34 гривень у виконавчому провадженні №61372104. Тобто [PERSON] на час оплати 29.03.2021 року рахував, що заборгованість за рішенням суду від 01.04.2019 року у справі №487/4421/16-ц існує в розмірі 68\~583,17 гривень: 189\~379,46 (30\~000 + 7\~026,04 + 19\~000 + 2\~090,55 + 18\~000 + 32\~679,70 + 12\~000) = 68\~583,17 гривень. Отже, після сплати відповідачем 68\~583,17 гривень 29.03.2021 року в нього виникла переплата в сумі 4\~068,34 гривень. Але банк в грудні 2021 року подав виконавчі листи у справі №487/4421/16-ц щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] на виконання до приватного виконавця Довгань В.В., зазначивши, що залишок непогашеного боргу складає 8\~611,36 гривень, хоча фактично заборгованість була погашена повністю, що підтверджується банківськими виписками. Таким чином, на даний час відповідач має переплату в розмірі 12\~679,70 гривень, яка утворилась внаслідок неврахування відповідачем при самостійному погашенні заборгованості стягнутих 20.08.2020 року з поручителя [PERSON] 4\~068,34 гривень та безпідставного пред`явлення банком виконавчих листів приватному виконавцю Довгань В.В. на суму 8\~611,36 гривень (4\~068,34 + 8\~611,36 = 12\~679, 70 гривень). Просив суд зарахувати суму переплати 12\~679, 70 гривень в рахунок зменшення суми інфляційних витрат 15\~740,89 гривень, що підлягає стягненню та задовольнити позов ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» частково, стягнути з відповідачів 3% річних в сумі 10\~505,19 гривень та 3\~061,19 гривень інфляційних витрат, а загалом 13\~566,38 гривень, та судовий збір у розмірі 1\~204,53 гривень. 09.09.2024 року від представника відповідача до суду надійшла заява про доповнення заперечення (щодо виправлення контррозрахунків), в якій вказано, що контррозрахунок 3% річних містить методологічні помилки, а саме: зазначено про зменшення боргу за період з 01.01.2021 по 20.01.2021 року, хоча в цей період погашення боргу відповідачами не здійснювалось; в розрахунку зазначено про зменшення боргу на суму 18\~000 гривень з 24.12.2020 року, хоча оплата 18\~000 гривень відбулась 30 грудня, а не 24 грудня 2020 року. Згідно уточненого контррозрахунку 3% річних сума заборгованості становить переплату у розмірі 12\~679,70 гривень, а сума боргу по сплаті 3% річних становить 10\~776,28 гривень. Оскільки позивачем не було враховано в розрахунку зменшення суми боргу на 12\~679,70 гривень (оплата від 21.01.2021 року), у запереченні від 06.05.2024 року наведений контррозрахунок інфляційних витрат. Втім, оскільки контррозрахунок відповідача здійснений іншим методом, ніж використав позивач, представник відповідача вважає за необхідне надати контррозрахунок інфляційних витрат за таким же методом, як у позивача, відповідно до якого сума боргу за рішенням суду станом на 01.03.2021 року становить 64\~514,93 гривень, а витрати від інфляції 15\~949,90 гривень. Оскільки відповідач має переплату основного боргу за рішенням суду у справі №487/4421/16-ц в сумі 12\~679,70 гривень, представник відповідача просив зарахувати суму переплати в рахунок зменшення інфляційних витрат, які становлять 15\~949,90 гривень, та стягнути солідарно з відповідачів інфляційні витрати в сумі 3\~270,20 гривень і 3% річних у сумі 10\~776,28 гривень. Згідно із рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі щодо припинення заборони на предмет застави, заборгованість за кредитним договором від 23.08.2013 року № 002/08/2013/251 була погашена повністю тільки в лютому 2022 року в сумі 8 611,36 гривень. Зазначеним рішенням, у спорі між тими ж сторонами, був задоволений позов [PERSON] до ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», визнано припиненим договір застави транспортних засобів від 23.08.2013 року, укладений між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. та зареєстрований за №1566, та визнано припиненою державну реєстрацію застави автомобіля «Hyndai Sonata», 2012 року випуску, колір сірий, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який виступав в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року. Зазначеним рішенням було встановлено, зокрема, що постановами приватного виконавця Довгань В.В. від 31.01.2022 року були закінчені виконавчі провадження № 67990277 і № 67989530 з виконання виконавчого листа №487/4421/16-ц (боржники [PERSON] і [PERSON] ) на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі, заборгованість за виконавчим листом була повністю погашена солідарним боржником [PERSON] . Суд, встановивши що на час розгляду справи у позивача [PERSON] перед банком немає жодного зобов`язання за кредитним договором № 002/08/2013/251 від 23.08.2013 року, дійшов висновку що основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим повним виконанням, а отже є припиненою і застава, що забезпечувала його виконання, а виникнення у позивача нового зобов`язання перед банком за ст. 625 ЦК України, не забезпеченого заставою, не дає право банку зберігати заставу, що існувала на виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Тобто, суд у справі №487/5160/21 не встановлював і не досліджував обставин щодо загальної суми сплачених коштів на виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2019 року у справі № 487/4421/16-ц, а тільки констатував, що у виконавчому провадженні [PERSON] було сплачено 8 611,36 гривень на користь стягувача. Отже, установлені обставини та висновки суду у справі № 487/5160/21 не спростовують доводів відповідача у даній справі що заборгованість за судовим рішенням у справі № 487/4421/16-ц (189 379,46 гривень) була сплачена в більшому обсязі (202 059,16 гривень), та, відповідно, виникла переплата в сумі 12 679,70 гривень. Просив задовольнити позов ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» частково, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму 3 % річних в розмірі 10 776,28 гривень та інфляційні втрати в розмірі 3 270,20 гривень, а загалом 14 046,48 гривень, та судовий збір 1 247,20 гривень (при задоволенні позову на 50,27 %). 03.02.2025 року представником позивача було надано письмові пояснення відповідно до яких підставою для подання позову про стягнення солідарно 3% річних з відповідачів стало невиконання ними рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року по справі №487/4421/16-ц, яке набрало законної сили 14.05.2019 року, про стягнення на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за Кредитним договором в сумі: 189\~379,46 гривень, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі по 1420,35 гривень з кожного. Фактично по рішенню Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року у період з 01.04.2019 року о 19.01.2025 року було здійснено: - погашення прострочених відсотків згідно кредитного договору, а саме: 21.08.2020 року на суму 4\~068,34 гривень, 19.10.2020 року на суму 30\~000,00 гривень, 18.11.2020 року на суму 7\~026,04 гривень, 27.11.2020 року на суму 19\~000,00 гривень, 11.12.2020 року на суму 2\~090,55 гривень, 21.01.2021 року на суму 12\~679,70 гривень, що загалом становить 74\~864,63 гривень. - погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту, а саме: 30.12.2020 року на суму 5\~230,30 гривень (18\~000,00 гривень мінус 12\~679,70 гривень), 21.01.2021 року на суму 20\~000,00 гривень, 24.02.2021 року на суму 12\~000,00 гривень, 29.03.2021 року на суму 68\~583,17 гривень, 04.02.2022 року на суму 8\~611,36 гривень, що загалом становить 114\~514,83 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідачів просив задовольнити позов ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» частково, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму 3 % річних в розмірі 10 776,28 гривень та інфляційні втрати в розмірі 3 270,20 гривень, а загалом 14 046,48 гривень у зв`язку з наявною переплатою у сумі 12\~679,70 гривень. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню мотивуючи це наступним. За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом встановлено, що 23.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №002/08/2013/251. За умовами п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 225\~100,00 (двісті двадцять п`ять тисяч сто) гривень. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання автомобіля марки HYUNDAI модель Sonata 2.4 Style A/I, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях, та, в свою чергу, був прийнятий Банком в заставу, згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ММНО Димовим О.С. від 23.08.2013р. Договору застави (транспортних засобів) за рестровим № 1566, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. Згідно п. 1.3. Кредитного договору, кредит надається з 23 серпня 2013р. по 22 серпня 2016р. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі (п.п. 1.3.2.). Кредит було забезпечено, окрім застави у вигляді вищезазначеного автомобіля, ще фінансовою порукою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за Договором поруки №002/08/2013/251-П від 23 серпня 2013 року. Позивачем свої обов`язки за Кредитним договором були виконані в повному обсязі та було видано Позичальнику кредит в зазначеній сумі на його цілі. У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк у вересні 2016 року звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц, яке набрало законної сили 14.05.2019 року, позовні вимоги Банку задоволено; суд вирішив: стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 189\~379,46 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1420,35 гривень з кожного; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АБ «Укргазбанк», третя особа [PERSON] , про визнання недійсним кредитного договору та припинення договору поруки відмовити. На виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц були відкриті відповідні виконавчі провадження №67990277, №67989530. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2022 року ВП №67990277 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторією Володимирівною, у зв`язку з погашенням заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі солідарним боржником [PERSON] , відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №487/4421/16-ц, виданого 15.05.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь АБ «Укргазбанк» заборгованоті за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23 серпня 2013 року в розмірі: 189 379,46 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі по 1420,35 гривень з кожного. Згідно заяви Стягувача залишок заборгованості за виконавчим документом складає 8\~611,36 гривень. [PERSON] виступає поручителем [PERSON] за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23 серпня 2013 року. Грошові кошти, які надійшли на відповідний відкритий в АБ «Укргазбанк» рахунок від приватного виконавця Довгань В.В., як кошти, стягнуті з [PERSON] у ВП №67989530 за виконавчим листом від 15.05.2019 року №487/4421/16-ц в сумі 8\~611,36 гривень, були перераховані на рахунок [NUMBER] (рахунок кредиту/транзитний рахунок) як погашення заборгованості за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року, позичальник [PERSON] , відповідно до рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 року по справі №487/4421/16-ц. Заборгованість за Кредитним договором № 002/08/2013/251 від 23.08.2013 року складає в розмірі 27\~944,52 гривень, з яких: всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року з урахуванням погашення 04.02.2022 року - 11\~058,09 гривень; всього сума збільшення заборгованості з застосуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 з урахуванням погашення 04.02.2022 року - 16\~886,43 гривень. Представник відповідачів просив задовольнити позов ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» частково, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 3 % річних в розмірі 10 776,28 гривень та інфляційні втрати в розмірі 3 270,20 гривень, а загалом 14 046,48 гривень у зв`язку з наявною переплатою у сумі 12\~679,70 гривень. Отже, фактично між сторонами існує спір про зарахування грошових коштів у сумі 12\~679,70 гривень в рахунок погашення заборгованості. Відповідно до виписки/особового рахунку за період 23.08.2013 по 23.02.2022 року з 30.12.2020 року [PERSON] здійснювались зарахування на погашення простроченої заборгованості тіла кредиту за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року: 30.12.2020 року у розмірі 18\~000 гривень; 21.01.2021 року у розмірі 20\~000 гривень; 24.02.2021 року у розмірі 12\~000 гривень; 29.03.2021 року у розмірі 68\~583,17 гривень; 04.02.2022 року у розмірі 8\~611,36 гривень. Загальна сума зарахувань на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором становить 127\~194,53 гривень. У вказаній виписці від 21.01.2021 року за документом №12902_1 наявний запис з призначенням: «Приведення у відповідність: погашення простроченого тіла згідно кредитного договору №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року» на суму 12\~679,70 гривень. Також, наявний запис від 21.01.2021 року TR. 746130.69239.12902 з призначенням: «Погашення прострочених відсотків згідно кредитного договору №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року». 24.12.2020 року [PERSON] зарахував через касу банку на свій транзитний рахунок 18\~000,00 гривень. 30.12.2020 року ці кошти направлено на погашення тіла кредиту, але згідно рішення суду з них: 12\~679,70 гривень мало бути направлено на погашення процентів, а 5\~320,30 гривень - на тіло кредиту. Тому, 21.01.2021 року кошти в сумі 12\~679,70 (залишок заборгованості за відсотками по рішенню суду) з тіла кредиту повернено на транзитний рахунок клієнта (приведення у відповідність), що підтверджується меморіальним ордером №12902_1 від 21.01.2021 року, і з цього ж транзитного рахунку направлено на погашення заборгованості по відсоткам, що підтверджується меморіальним ордером №TR.746130.69239.12902 від 21.01.2021 року. В цей же день 21.01.2021 року [PERSON] знову зарахував через касу банку на свій транзитний рахунок кошти у сумі 20\~000,00 гривень, які було направлено з транзитного рахунку клієнта на погашення тіла кредиту, у зв`язку з тим, що відсотки по рішенню суду вже погашено саме тими 12\~679,70 гривень, що зазначені вище. Згідно виписки/особового рахунку за 21.01.2021 року дана сума, а саме 12\~679,70 гривень була повернута з тіла кредиту і одразу зарахована на погашення відсотків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка начальник відділу роздрібних продажів відділення №216/14 (Б) АБ «Укрзагбанк» [PERSON] пояснила суду, що 24.12.2020 року клієнт через касу банку зарахував суму у розмірі 18\~000 гривень шляхом зарахування на транзитний рахунок. Транзитний рахунок відкривається клієнту для того, щоб кошти в подальшому розподілялись за призначенням на тіло кредиту або на відсотки. Друга операція була проведена 30.12.2020 року з призначенням: «погашення простроченого тіла кредитного договору» на ці ж 18\~000 гривень, але мало бути дві операції: сума у розмірі 12\~679,70 гривень мала бути зарахована на рахунок з №2208 - це погашення відсотків, і сума у розмірі 5 320,30 гривень мала бути зарахована на рахунок №2203 - це погашення тіла кредиту. Далі було здійснено операцію 21.01.2021 року, коли клієнт, так само через касу банку, зарахував на транзитний рахунок суму у розмірі 20 000 гривень. Після цього відбувся технічний збій: кошти надійшли на рахунок, програма розпізнала, що нараховані відсотки у грудні місяці не було списано і повернула 12\~679,70 гривень на транзитний рахунок з призначенням платежу: «приведення у відповідність», тобто була корегуюча проводка. Кошти повинні були розподілитися з суми 18 000 гривень, але своєчасно не розподілились. Після цього була проведена операція з коректним призначенням платежу - це погашення прострочених відсотків на суму 12\~679,70 гривень. Остання операція на суму 20 000 гривень, які клієнт зарахував на свій транзитний рахунок, нарахована за призначенням. У зв`язку з тим, що розрахунок зроблений на загальну суму заборгованості, яка включає в себе тіло кредиту і відсотки - в ній не відображається окрема сума у вигляді 12\~679,70 гривень, тобто ця сума увійшла у склад платежу у розмірі 18 000 гривень, які зараховано 24.12.2020 року. Рахунок 1002 по меморіальному ордеру №53462448 від 24.12.2020 року (з кореспонденцією рахунків дебет 2002, кредит 3739) - це рахунок каси банку, через який клієнт зараховує свої кошти на транзитний рахунок. Згідно кореспонденції рахунків можна зрозуміти, що ці кошти були зараховані через касу банку і в них зазначається призначення платежу з ідентифікаційним кодом клієнта і з призначенням: часткове погашення кредитного договору №002/08/2013/251 від 23.08.2013. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16, провадження № 14-318цс18. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018р. у справі №922/4099/17. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, перевіривши, дослідивши та оцінивши в сукупності з іншими доказами у справі розрахунки, надані позивачем, та надані стороною відповідача контррозрахунки, суд приходить до переконання про задоволення позовної заяви. Зважаючи на неспростування відповідачем факту здійснення позивачем арифметично правильного розрахунку сум 3% річних та індексу інфляції за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 з урахуванням погашення 04.02.2022 року, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є вірним, а обставини виникнення вказаної заборгованості доведеними. В той час як доводи сторони відповідача щодо наявної у нього переплати основного боргу у розмірі 12\~679,70 гривень є недоведеними з підстав відсутності наявних в матеріалах справи доказів, що підтверджували б здійснення зарахування відповідної суми коштів на транзитний рахунок відповідача для погашення заборгованості за кредитним договором №002/08/2013/251 від 23.08.2013 року. Суд приходить до висновку про помилковість здійсненого відповідачем контррозрахунку сум 3% річних та індексу інфляції за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 з урахуванням погашення 04.02.2022 року, нарахованих на суму простроченого боргу, тоді як, з урахуванням поданого позивачем розрахунку, обґрунтованими та арифметично правильними є: сума збільшення заборгованості з застосуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 з урахуванням погашення 04.02.2022 року 16\~886,43 гривень; заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року з урахуванням погашення 04.02.2022 року 11\~058,09 гривень, які, власне, підлягають стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк». Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить по 1\~240,50 гривень з кожного.

Outcome: approved