Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитсервіс" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.05.2021 р. між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 210506-005. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит позивачу та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту становить 7,5% (2 250.00 грн.). Відсоткова ставка у місяць за користування кредитом складає 78,5% від початкової суми кредиту. Відповідач, в свою чергу, зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 06.05.2022 р. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у передбаченому в договорі розмірі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та станом на 23.08.2024 р. має заборгованість за кредитом в сумі 57 000.00 грн., з яких: 30 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 27 000.00 грн. - строкова заборгованість за процентами. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу, однак заборгованість не була сплачена. Зважаючи на викладені обставини, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 57 000.00 грн., судовий збір в розмірі 2 422.40, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000.00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.108). Представник позивача - адвокат Павленко С.В. у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутність представника та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с.2-18). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином згідно з порядком, встановленим ст. 128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.113-114, 118-120, 121-122, 123-125). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позов не подавав. 07 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2021 р. між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 210506-005 (а.с. 19-24). Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит позивачу та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. З відповідача стягується разовий процент у розмір 7,5% від початкової суми кредиту в розмірі 2 250.00 грн. Відсоткова ставка в місяць від початкової суми кредиту становить 7,5 %, реальна річна процентна ставка становить 97,5 %. Відповідач, в свою чергу, зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 06.05.2022 р. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "[NUMBER]". Згідно довідки про укладення договору від 23.08.2024 р. №23/08/-4, [PERSON] підписано договір одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», який направлено позичальнику 06.05.2021 р. 12:04:31 на номер телефону [NUMBER] (а.с.38). Платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №903 від 06.05.2021 р. [PERSON] перераховано суму коштів в розмірі 27 750.00 грн. на номер картки [NUMBER] з вирахуванням комісії за оформлення в розмірі 2 250.00 грн. (а.с.44). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №210506-005 від 06.05.2021 р. (а.с.37) та наданим розрахунком (а.с. 45-46), у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23.08.2024 р. утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 57 000.00 грн., з яких: 30 000.00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 27 000.00 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, кредитний договір № 21056-005 від 06.05.2021 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочинів. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами договору. Враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені в договорі терміни. У свою чергу, відповідач будь-яких доказів на спростовування розрахунку заборгованості здійсненого позивачем, суду не надав. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000.00 грн. надано договір № 25-01/2023 від 25.01.2023 р. про надання правової допомоги (а.с.48-53), копію форми акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 р. (а.с.57), копію Акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 01.12.2023 (а.с.58), копію акта №3 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 (а.с.59), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.85), копію платіжної інструкції № 1567 від 05.01.2024 р. (а.с.47). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи у її відсутність (а. с. 2-18), тому заявлена сума у 7 000 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем надана платіжна інструкція № 5975 від 22.01.2025 р. про сплату судового збору у розмірі 2 422.40 грн. (а.с.1). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2 422.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved