Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із даною заявою, у якій просить визнати недієздатним [PERSON] та призначити його опікуном. В обґрунтування заяви вказав, що він є батьком останнього. [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «ЛОПЛ Заклад». При його обстеженні у ТОВ «Клініка «Істина» лікарем видано заключення ЕЕГ від 20.04.2021 про наявне психічне захворювання, внаслідок якого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги. Вказує, що в його сина ігрова залежність, що приводить сім`ю у вкрай важке матеріальне становище. Проте вплинути на це він змоги немає. Тому просить заяву задоволити, визнати сина недієздатним та призначити його опікуном. Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито провадження по справі. Ухвалою від 19.01.2024 призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі було зупинено. Ухвалою від 21.03.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку з поверненням з експертної установи матеріалів справи без виконання ухвали суду про проведення експертизи. У судовому засіданні представник особи, відносно якої вирішується питання про визнання недієздатною пояснив, що оскільки експертизу проведено не було, іншим чином встановити психічний стан [PERSON] неможливо. Представник заінтересованої особи подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що питання про винесення подання про доцільність призначення опікуном [PERSON] не розглядалось, оскільки такий не звертався для прийняття відповідного рішення. Заявник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника особи, відносно якої вирішується питання про визнання недієздатною, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що заявник є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). [PERSON] у період з 10.07.2019 по 05.08.2019, з 09.03.2021 по 24.03.2021 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «ЛОПЛ Заклад» з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, згідно з копіями виписок із медичної карти стаціонарного хворого №753/2019, 244/21 (а.с. 11, 12). Із копії заключення, виданого лікарем ТОВ «Клініка «Істина» 20.04.2021 вбачається, що у [PERSON] в фоновій ЕЕГ реєструються загально-мозкові зміни з ознаками вираженого пригнічення функціональної активності кори, особливо ростральних відділів, як ознака регуляторних порушень внаслідок посиленого впливу на кору зі сторони РФ стовбура головного мозку, є ознакою недостатності обмінних процесів в кіркових нейронах, зустрічається при неврозо-подібних станах (а.с. 14). Відповідно до статті 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно до частини 1 статті 41 Цивільного кодексу України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 55 Цивільного кодексу України визначено, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до частини третьої статті 296 Цивільного процесуального кодексу України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд зазначає, що частиною 1 статті 298 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Разом з тим, пунктом 2 частини 1 статті 105 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Відповідно до статті 21 Закону України «Про психіатричну допомогу», судово-психіатрична експертиза з цивільних справ призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, має бути визначено судом у судовому засіданні, як це передбачено ст.ст. 103-105 ЦПК України. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Ухвалою від 19.01.2024 у даній цивільній справі призначалось проведення судової\~психіатричної експертизи. 20.03.2025 з Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали справи №459/4199/23 та ухвала суду від 19.01.2024 без виконання, у зв`язку з незабезпеченням заявником явки [PERSON] до вказаної установи для експертного огляду. Заявник про його виклик до експертної установи повідомлявся, зокрема, судом на підставі листів Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 21.10.2024, 14.02.2025. Відповідно до статті 105 Цивільного процесуального кодексу України, призначення експертизи є обов`язком для встановлення психічного стану особи. Відповідно до положень частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 1, 2 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутності у матеріалах справи висновку судово-психіатричної експертизи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для ухвалення рішення про визнання недієздатним [PERSON] . Відповідно до статті 300 Цивільного процесуального кодексу України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. З огляду на те, що вимоги про встановлення опіки є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, тому суд також відмовляє в їх задоволенні через безпідставність та необґрунтованість.

Outcome: dismissed