Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду зі згаданим позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2038398625 в сумі 21 813 грн 37 коп., за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в межах кредитного договору № 2038398625 в сумі 15 294 грн 05 коп., всього стягнути заборгованість за договорами в сумі 37 107 грн 42 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог представником зазначено, що 12.12.2021 між акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі по тексту - АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 2038398625, у межах якого відповідачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 13.10.2023 укладено договір факторингу № 13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 2038398625, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2038398625 у розмірі 21 813 грн 37 коп., із яких: 19 157 грн 38 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 грн 15 коп. заборгованість за відсотками, 2 652 грн 84 коп. заборгованість за комісією. Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим у межах кредитного договору № 2038398625 у розмірі 15 294 грн, із яких 9 634 грн 98 коп. заборгованість за тілом кредиту; 5 659 грн 07 коп. заборгованість за відсотками. Із моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розгляд справи провести у його відсутність, а також просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надходило. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтями 43, 211 ЦПК України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 14.04.2025 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. Так, 12 грудня 2021 року шляхом подання анкети-заяв на отримання кредиту, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2038398625, строком дії до 12.06.2023, на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 22 107 грн на придбання товару, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісію в розмірі 3% від суми кредиту щомісячно (а.с.7-9). Також у межах кредитного договору від 07.02.2021 № 2038398625 банком відкрито на 12 місяців і встановлено кредитний ліміт до 8000 грн, із можливістю його збільшення, а позичальник зобов`язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування коштами у розмірі 5 % на місяць, а впродовж пільгового кредиту 0,01 % річних. Договором обумовлено, що кредит надається шляхом перерахування за доручення позичальником на поточний рахунок продавця на придбання товару. Свої зобов`язання за договором АТ «ОТП Банк» виконав, що підтверджується товарним чеком від 12.12.2021, рахунком-фактурою від 12.12.2021 № СФGPL-0001647100, специфікацією по кредитного договору від 12.12.2021, згідно якого [PERSON] придбано у ТОВ «Комфі Трейд» товар на загальну суму 21 617 грн (зворотня сторона а.с.13,14, зворотня сторона а.с.14). Між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 13.10.2023 укладено договір факторингу № 13/10/23, яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату набуло права грошової вимоги до боржників у розмірі портфеля заборгованості до боржників, що зазначені в реєстрах боржників, права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах №1, [ADDRESS] боржників.(а.с.18-19) Зазначені реєстри боржників є частиною договору. Проте на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] позивачем надано витяги з реєстру боржників №1, №2, виготовлений в односторонньому порядку та не підписаний учасниками правочину (а.с.20). З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Як зазначалось вище та на чому суд хоче акцентувати особливу увагу, що суду надані лише витяги з реєстру боржників №1, №2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023, які не містить підпису посадової особи і відтиску печатки АТ ОТП БАНК, що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того сам договір факторингу наданий не у повному вигляді, тому суд також не може прийняти його до уваги. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами в цьому випадку перехід права вимоги. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим, отже суд відмовляє в його задоволенні повністю. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

Outcome: dismissed