Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на її користь страхову суму в розмірі 160000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 74148,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати. В процесі розгляду справи, позивачкою були уточнені позовні вимоги, а саме: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на її користь страхову суму в розмірі 17923,34 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24148,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування уточнених позовних вимог вказала, що 06.09.2023 року о 19:00 год. в м. Кам`янське Дніпропетровської області по пр. Конституції, біля будинку №37, відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної дистанції та швидкості руху, при виникненні перешкоди не вчинив заходів для зменшення швидкості завчасно, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Suzuki S-cross» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який на праві власності належить [PERSON] на підставі Договору № 01049/2023/434 купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2023 року та акту приймання-передачі автомобіля по договору № 01049/2023/434 від 06.09.2023 року. Цим [PERSON] порушив п.п.13.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 з наступними змінами та доповненнями. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.2023 року у справі №207/4773/23, [PERSON] за вчинення вказаної ДТП було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс №213734581, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] . Окрім того, 17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] підписано Заяву-приєднання №DGO-213734581. Строк дії договору зазначений з 18.03.2023 року по 17.03.2024 року включно. Після настання страхового випадку, 07.11.2023 року вона звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування та 20.12.2023 року їй надійшла відповідь від страховика, в якій було зазначено, що відповідно до звіту №09-09/23Р від 18.12.2023 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Suzuki S-cross 1/4L» д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.0 та без ПДВ складає 175076,66 грн. Оскільки зазначена сума перевищує розмір страхової суми, який згідно Полісу дорівнює 160000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, потерпілій особі підлягає до виплати ліміт страхової суми згідно Полісу. З метою ремонту вказаного автомобіля, вона звернулась до ПП «Аеліта» та 06.11.2023 року їй було виставлено рахунок на оплату №8532 на загальну суму 234154,64 грн. Таким чином, нею було витрачено на ремонт автомобіля 234148,00 грн. На час подання уточненої позовної заяви до суду, їй було відшкодовано страховиком лише 192076,66 грн., решта завданої шкоди складає 210000,00 грн. - 192076,66 грн. = 17923,34 грн., яку необхідно стягнути зі страховика. Окрім того, решта завданої шкоди складає: 234148,00 грн. (фактичні витрати) 210000,00 грн. (ліміт) = 24148,00 грн., яка повинна бути стягнута з [PERSON] . Також просить стягнути з [PERSON] 30000,00 грн. в рахунок спричиненої їй моральної шкоди. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Суму витрат, які понесла позивачка на відновлення пошкодженого автомобіля вважають завищеною. Моральну шкоду не визнають повністю та просять відмовити в її задоволенні, оскільки [PERSON] має складне матеріальне становище. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнали частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 06.09.2023 року о 19:00 год. в м. Кам`янське Дніпропетровської області по пр. Конституції, біля будинку №37, відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної дистанції та швидкості руху, при виникненні перешкоди не вчинив заходів для зменшення швидкості завчасно, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «Suzuki S-cross» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який на праві власності належить [PERSON] на підставі Договору № 01049/2023/434 купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2023 року та акту приймання-передачі автомобіля по договору № 01049/2023/434 від 06.09.2023 року. Цим [PERSON] порушив п.п.13.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 з наступними змінами та доповненнями. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.10.2023 року у справі №207/4773/23, [PERSON] за вчинення вказаної ДТП було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень. Постанова набрала законної сили 23.10.2023 року. 17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс №213734581, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] . Окрім того, 17.03.2023 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] підписано Заяву-приєднання №DGO-213734581. Строк дії договору зазначений з 18.03.2023 року по 17.03.2024 року включно. Згідно вказаного Полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160000,00 грн., з франшизою 0,00 грн., згідно заяви-приєднання №DGO-213734581 страхова сума складає 50000,00 грн. (а.с.94-95). Після настання страхового випадку, 07.11.2023 року [PERSON] звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно відповіді ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» №2807 від 20.12.2023 року вбачається, що відповідно до звіту №09-09/23Р від 18.12.2023 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Suzuki S-cross 1/4L» д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.0 та без ПДВ складає 175076,66 грн. Оскільки розрахована сума 175076,66 грн. перевищує розмір страхової суми (ліміт відповідальності), який згідно Полісу дорівнює 160000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну, потерпілій особі підлягає до виплати ліміт страхової суми згідно Полісу (а.с.18). З метою ремонту вказаного автомобіля, [PERSON] звернулась до ПП «Аеліта» та 06.11.2023 року позивачці було виставлено рахунок на оплату №8532 на загальну суму 234154,64 грн., який вона сплатила, що підтверджується копіями чеків, наявними в матеріалах справи. [PERSON] згідно Акту виконаних робіт №АЛ00272966 від 29.02.2024 року було витрачено на ремонт автомобіля 234148,00 грн. (а.с.28-29). Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, ш кода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що із суми фактичних витрат, які понесла позивачка, [PERSON] було відшкодовано відповідачем ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» лише 192076,66 грн. Решта завданої шкоди складає: 210000,00 грн. - 192076,66 грн. = 17923,34 грн., яку необхідно стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо». Окрім того, решта завданої шкоди складає: 234148,00 грн. (фактичні витрати) 210000,00 грн. (ліміт) = 24148,00 грн., яку необхідно стягнути з [PERSON] . Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що внаслідок вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, позивачці окрім спричинення майнової шкоди, також спричинено моральну шкоду, підвищене психологічне навантаження, оскільки вона вимушена витрачати додатковий час та кошти на захист своїх прав. Новий автомобіль, куплений позивачкою 05.09.2023 року, а вже 06.09.2023 року при перегоні з місця покупки до місця мешкання власниці, зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками з вини відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим, було порушено буденне життя позивачки. У відповідності до ст. 23 ЦК України, о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як випливає з вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п.9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що дійсно діями відповідача [PERSON] позивачці була спричинена моральна шкода, але при вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди, суд також враховує глибину фізичних та душевних страждань, ступеня доведеності завданої шкоди, матеріальне становище відповідача, а також співмірність матеріальної шкоди та заявленої потерпілим вимог з відшкодування моральної шкоди, і виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, та враховує матеріальне становище відповідача [PERSON] . Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування слід врахувати тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках. Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Суд вважає, що позивачці [PERSON] була заподіяна моральна шкода, але враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц зроблено висновок про те, як визначити розмір моральної шкоди: суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої сторони, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини справи, діяння [PERSON] , моральні страждання потерпілої [PERSON] , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь позивачки [PERSON] суму моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача [PERSON] , в розмірі 20000 гривень 00 коп., саме така сума на думку суду з урахуванням всіх обставин справи, буде справедливою і достатньою для відшкодування моральної шкоди потерпілої. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 28.03.2024 року між адвокатом Скибою А.Ю. та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість яких зазначено в Договорі та Акті про надання правової допомоги від 28.03.2024 року до договору на надання правової допомоги, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката Скиби А.Ю. підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів солідарно на користь позивачки підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 3552,68 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial