Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між 31 жовтня 2016 року між AT «ОТП Банк» (надалі - Банк) та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №2013833553. Кредит надано на придбання товарів та послуг у продавця або банку у розмірі 12\~698 грн, комісія за надання кредиту: 250 грн. Строк дії кредиту 9 місяців, продавець - ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1», а також на відкриття кредитної лінії на строк 3 роки. Позивач стверджує, що свої зобов`язання по договору виконав у повному обсязі, тоді як відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється. 24 березня 2023 року між AT «ОТП БАНК» та TOB «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу №24/03/23, за яким позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 2013833553 від 31.10.2016 (продукт CARD), укладеним між AT «ОТП Банк» та відповідачем. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 51\~863,59 грн та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору, справу розглядати без його участі. Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 11.03.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 березня 2025 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи судом відкладено на 10.04.2025 та здійснено повторний виклик сторін. В судове засідання 10.04.2025 відповідач, будучим належним чином повідомленим про розгляд справи рекомендованим листом, не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив. Направлення листа\~рекомендованою кореспонденцією\~на дійсну\~адресу є\~достатнім для\~того,\~щоб вважати\~повідомлення належним,\~оскільки отримання\~зазначеного листа\~адресатом перебуває\~поза межами\~контролю відправника,\~у цьому\~випадку суду.\~Такий висновок\~викладено у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~25.04.2018\~у справі\~№ 800/547/17,\~від 19.05.2021\~у справі\~№ 910/16033/20,\~від 20.07.2021\~у справі\~№ 916/1178/20,\~від 23.01.2023\~у справі\~496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від нього не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами, згідно ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 жовтня 2016 року між AT «ОТП Банк» (надалі - Банк) та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №2013833553 (а.с. 13). Кредит надано на придбання товарів та послуг у продавця або банку у розмірі 12\~698 грн, комісія за надання кредиту: 250 грн. Строк дії кредиту 9 місяців, продавець - ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» (розділ 1), а також на відкриття кредитної лінії на строк 3 роки із видачею та обслуговуванням картки (продукт CARD) (розділ 2). Згідно з п. 1.4 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та виконати всі зобов`язання встановлені договором не пізніше 31 липня 2017 року (розділ 1). Відповідно до п. 2 Договору Позичальник підтверджує факт приєднання до Публічного договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток, що розміщений на сайті банку та на умовах викладених в розділі 2 Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору за умовами належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, Банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях випускає кредитну картку типу MasterCard Standard, відкриває відновлювальну кредитну лінію. Пунктом 2.4. Договору визначено, що за користування кредитною лінією, в тому числі простроченим кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку та на дату укладання Угоди розмір процентної ставки становить 40 % річних по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки а банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% за день. За користування кредитом протягом розрахункового циклу, держателю встановлюється пільговий період користування кредитом. Тривалість пільгового періоду визначається Правилами, а розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних (п.2.5). Підписанням цього договору держатель гарантує, що йому зрозумілі і він погоджуєтьс усіма положеннями угоди, публічного договору, Правил та Тарифів Банку, з якими ознайомився сам. 31.10.2016 року відповідач звернулася до Банку про відкриття рахунку із кредитною лінією, тим самим підписавши Договір про надання споживчого кредиту (а.с. 13). Строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання Банком і Позичальником цього Договору. На підтвердження отримання картки відповідачем було складено розписку, в якій відповідач своїм підписом підтвердила отримання банківської платіжної картки АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] , терміном дії - 07/19, та що з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлена (а.с. 19). 24 березня 2023 року між AT «ОТП БАНК» та TOB «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Бочкарьовою A.B. та зареєстровано в реєстрі за №265 (а.с. 7-10). Відповідно до умов Договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 2013833553 від 31.10.2016 (продукт CARD), укладеним між AT «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с. 11). Факт виконання указаного Договору підтверджується платіжним дорученням № 46 від 24.03.2023 (а.с. 12). На підставі досліджених письмових доказів, суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК\~України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76,\~77,\~79,\~80,\~81\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору, розмір заборгованості та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. Факт виникнення кредитних правовідносин між первісним кредитором та відповідачем підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема власноручно підписаними відповідачем договором та додатком № 1 до договору (а.с. 13,14), згодою на обробку персональних даних (а.с. 15). Також відповідачем було власноручно підписано розписку про отримання банківської платіжної картки (а.с. 19). Доказами, які підтверджують рух коштів по картковому рахунку відповідача є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В матеріалах справи наявний Звіт-рахунок (виписка про рух коштів по рахунку) за період з 31.10.2016 по 24.03.2023, в якому детально зазначено рух коштів на картці відповідача, використання відповідачем коштів з кредитного ліміту, нарахування відсотків та погашення наявної заборгованості (а.с. 34-57). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості, загальний розмір використаних відповідачем кредитних коштів становить 91\~193,33 грн, плата за обслуговування рахунку (списання та смс-інформування) 1057,69 грн, відсотки за недозволені перевитрати 29\~684,60 грн, нарахування штрафу 600 грн. Сплачено відповідачем у рахунок погашення боргу 70\~672,03 грн. Розмір заборгованості відповідача становить 51863,59 грн (а.с. 20-33). Однак, з вищевказаним розрахунком заборгованості суд не погоджується. У\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Частина 8\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~в контексті спору між сторонами не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з нею нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У розділі 2 договору № 2013833553 зазначено, що за користування кредитною лінією, в тому числі простроченим кредитом та Овердрафтом, Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку та на дату укладання Угоди розмір процентної ставки становить 40 % річних. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту, відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15% за день. За користування кредитом протягом розрахункового циклу, Держателю встановлюється пільговий період користування кредитом. Тривалість пільгового періоду визначається Правилами, а розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних (п. 2.5). Суд зазначає, що до матеріалів позову не надано Тарифи та Правила, на які міститься посилання у п. п. 2.4, 2.5, розділу 2 Договору. За змістом самого Договору встановити, які саме відсотки нараховуються, у які періоди часу -неможливо. Зокрема, не зрозуміло, яким чином визначається та де фіксується факт несанкціонованого овердрафту, яка тривалість та періоди розрахункового циклу та пільгового періоду, що мається на увазі «недозволені перевитрати», на які нараховані відсотки згідно з розрахунком. Суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №673/69/16-ц, відповідно до яких, суд не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Незгода із наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові. Разом з тим, суд позбавлений можливості зробити власний розрахунок заборгованості у випадку, коли для такого розрахунку відсутні необхідні вихідні дані, а специфічна термінологія потребує тлумачення, яке позивачем у позові не наведене. Тому в силу ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за недозволені перевитрати немає. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з Договором (розділ 1) про споживчий кредит № 2013833553, строк кредитування складає 9 місяців, а дата повернення кредиту 31.07.2017. Додатком 1 до Договору про надання кредиту визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості супутніх послуг, у якому також визначено строк кредиту 9 місяців, сума кредиту 12 948,90 грн, вартість товару 13 298,90 грн, погашення здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у період з 30.11.2016 по 31.07.2017 (а.с. 14 зворот). Кредитні зобов`язання в частині відкриття кредитної лінії відповідачу (розділ 2 Договору) діяли у період з 31.10.2016 по 31.10.2019. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Указаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Взаємні зобов`язання сторін по Договору в частині відкриття кредитної лінії відповідачу (розділ 2 Договору) діяли у період з 31.10.2016 по 31.10.2019, а після закінчення цього періоду припинилися. Натомість нарахування відсотків до договору здійснювалося і після цієї дати до 02.07.2021. Суд також зазначає, що ані у розрахунку заборгованості, ані у звітах - рахунках не відображено окремими рядком трансакції щодо погашення за рахунок кредитних ресурсів Банку вартості придбаного відповідачем 31.10.2016 смартфона в Чернігівській філії ТОВ «ТЕХНОПЛЮС» з розстрочкою платежів. Разом з тим, надання позивачем кредитних коштів відповідачем для здійснення покупки підтверджується змістом самого договору (п.1.1.,1.2), копіями товарного чека № 3807389 від 31.10.2016 за купівлю мобільного телефону марки Samsung sm-g 920 galaxy s6 вартістю 11 999 грн, сума кредиту 13 298,90 грн (а.с. 16), фіскальним чеком ТОВ «ТЕХНОПОЛІС -1» від 31.10.2016 на загальну суму 13 298,90 грн, вартість телефону 11999,90 грн (а.с. 17), специфікацією до кредитного договору від 31.10.2016, в якій вказана вартість придбання телефона 13 298 ,90 грн, сума кредиту на товар 12 698,90 грн. Ураховуючи, що наявність заборгованості відповідача по кредитних коштах, отриманих згідно розділу 1 кредитного договору не підтверджується наявними доказами та взагалі не згадується у позовній заяві, підстави для її стягнення відсутні. З урахуванням заборони на стягнення в період воєнного стану неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання кредитних зобов`язань, що передбачена п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача щтрафу у розмірі 600 грн. Отже, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка складається із різниці між використаними відповідачем та повернутими на рахунок кредитними коштами, а також плати за обслуговування рахунку у розмірі 1057,69 грн, яка нарахована до 31.10.2019, та яка за своєю природою є комісією, що передбачена п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, розмір заборгованості відповідача по Договору № 3807389 від 31.10.2016 має становити 91\~193,33 - 70\~672,03 + 1057,69 = 21\~578,99 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 24 березня 2023 року між AT «ОТП БАНК» та TOB «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу №24/03/23. Отже до позивача від первісного кредитора перейшло право вимоги до відповідача щодо виконання умов кредитного договору у визначеному судом розмірі. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору. Розмір судового\~збору,\~сплачений позивачем\~при подачі\~позову становить\~3028,00\~грн (1\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 41,61%, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~259,95 грн. Стосовно розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Правову допомогу при зверненні до суду з позовною заявою позивачу надавав адвокат Чміль Ю.В., яка здійснює професійну адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3080 від 10.06.2016 (а.с. 80). На підтвердження повноважень адвоката для участі у справі позивачем надано копії ордера на надання правничої допомоги (а.с. 81), Договору про надання правничої допомоги від 01.05.2023 № 01/05-23(а.с. 82-83) та додатку № 1 до Договору, в якому зазначена вартість кожної з послуг (а.с. 84-85). Згідно з Актом про надання правничої (правової) допомоги від 21.03.2025 (а.с. 9) вартість наданих адвокатом юридичних послуг склала 8 500 грн, з них: 4500 ознайомлення з матеріалами справи та наданим пакетом документів, аналіз документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспектив; 4 000 грн складання позовної заяви формування додатків до позовної заяви (а.с. 86). Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії, які враховує суд при розподілі судових витрат, зокрема, суд має оцінити обгрунтованість таких витрат та пропорційність їх до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено правовий висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Отже, суд може обмежити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу з огляду на розумну їх необхідність для конкретної справи з власної ініціативи. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційного зменшення у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також характеру правовідносин, ціни позову, обсягу та реальності наданих адвокатом послуг, необхідності вчинення процесуальних дій, принципів обгрунтованості, співмірності судових витрат та розумності їхнього розміру, суд доходить висновку про необхідність їх стягнення у розмірі 3 000 грн.

Outcome: partial