Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

11 грудня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Носівського районного суду Чернігівської області звернувся представник позивача ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» Суржик Юрій Валерійович з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3890430524 від 04 травня 2024 року у розмірі 25380 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 травня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 3890430524. Указаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. п. 2.2. Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 6000,00 гривень шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 2.6.1, п. 2.6.2 та п. 2.6.3 цього договору, його додатків. Умовами вказаного договору позики передбачено: тип кредиту - кредит; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби, строк позики (строк дії договору) - 360 днів; стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день, застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору; дата надання кредиту - 04.05.2024 або наступний за ним календарний день. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила, внаслідок чого станом на день підготовки позову до суду має заборгованість перед позивачем у розмірі 25380 грн., з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16380,00 грн - заборгованість за процентами, які нараховані по 2 грудня 2024 року включно, 3000 грн пені. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 3890430524 в сумі 25380 грн. Ухвалою судді від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті на 05 лютого 2025 року, надано відповідачеві строк для подання відзиву на позов, а позивачеві - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року розгляд справи відкладено до 03 квітня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив суд провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 31 січня 2025 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, у якому вона зазначила, що вона не погоджується із викладеними в ній обставинами, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та судові витрати покласти на позивача. Відзив обґрунтовано тим, що роздруківка договору про надання грошових коштів у позику № 3890430524 від 04.05.2024, додана позивачем до позовної заяви, не містить підпису відповідача, як позичальника. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Відповідач не укладала кредитного договору, роздруківку якого долучено до позовної заяви, не погоджувала дану редакцію договору з несправедливою процентною ставкою та інші кабальні умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору відповідач розуміла та узгодила із позивачем. Крім того, відповідач указує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Заборгованість за нарахованими процентами є неспіврозмірною тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, тому позивач при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків щонайменше до заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитом. Позивач також не погоджується з розміром неустойки в сумі 3000 грн, оскільки кредитний договір укладено після 24.02.2022 та в період дії триваючого воєнного стану, а тому з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, її стягнення є безпідставним. Також невідомо, кому належать карткові рахунки, на які переказано кошти в сумі 6000 грн, оскільки інформаційна довідка, додана позивачем на підтвердження перерахування відповідачеві коштів, не містить ідентифікуючих даних про отримувача, не є первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. У свою чергу, представник позивача ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 04 лютого 2025 року подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що позичальником [PERSON] під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 3890430524 від 04.05.2024 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (цей спосіб ідентифікації прописаний у п. 2.17 договору). Під час ідентифікації позичальника [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, зокрема отримано інформацію відносно прізвища, імені та по батькові, зареєстрованої адреси місця проживання. При реєстрації та вході в особистий кабінет позичальника при укладенні договору № 3890430524 відповідачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] та адресу електронної пошти [INFO] . Саме на цю електронну адресу був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор (iioatdmb7), яким був підписаний договір. Таким чином відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором, надісланим повідомленням на належну відповідачу електронну адресу. З наведено вбачається, що договір укладений у повній відповідності з чинним законодавством, зокрема ст. 207 ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію». Також представник позивача зазначив, що укладення договору - не є актом примусових дій з боку товариства, а тільки добровільною згодою між позичальником та кредитодавцем, відтак, якщо [PERSON] вважала умови кредитування за договором неправомірними, вона могла відмовитися від підписання договору та подальшого отримання від позивача кредитних коштів. Також відповідачем не додано ніяких доказів, які могли б спростувати доводи позивача, а, отже, заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Також при винесенні рішення представник позивача просив суд урахувати той факт, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, переданням ним для отримання товариством персональних даних з метою укладення договору, таке укладення договору є неможливим. А в матеріалах справи, безпосередньо у відзиві, відсутні будь-які докази протиправності дій третій осіб стосовно відповідача, які стосуються підписання договору. Тому представник позивача просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 04 травня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 3890430524 про надання грошових коштів у позику (а. с. 15-35). Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6000,00 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно умов договору. Умовами договору також передбачено, що строк позики складає 360 днів (п. 2.5.); періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів; процентна ставка стандартна становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору (п. 2.6.1.). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 2.7.). Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] (п. 3.1.). Дата надання кредиту: 04.05.2024 року або наступний за ним календарний день (п. 3.2.). П. 2.17. договору гласить, що перед укладенням договору товариством була здійснена електронна ідентифікація позичальника для входу в Особистий кабінет, відповідно до п. 2.1. договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації позичальника, з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу - отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ. Відповідно до пункту 7.4 договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Пунктом 7.5 договору передбачено, що нарахування неустойки здійснюється товариством з урахуванням обмежень встановлених ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора «iioatdmb7», що був відправлений та доставлений на електронну адресу відповідача (а. с. 47), що узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З позовом про визнання недійсним договору позики № 3890430524 від 04.05.2024 відповідач не зверталася. Факт перерахування коштів за договором позики підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 19847-1354-105678784 від 04.05.2024 (а. с. 51). Згідно даних, які містяться в анкеті клієнта, позичальником було зазначено номер банківської карти для перерахунку коштів: [NUMBER] . Згідно з повідомленням про успішність операції ТОВ ФК "Контрактовий дім" від 06.02.2025 № 7/7346 04 травня 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало на рахунок [NUMBER] кошти у розмірі 6000,00 грн (а. с. 99). Отже, вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 6000,00 грн на умовах, передбачених договором. На виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, у зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо того, що вона не укладала вказаний договір про споживчий кредит саме в тій редакції, яка наведена позивачем, спростовані матеріалами справи, а також тим, що факт отримання від позивача кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн та користування ними відповідачем не заперечувався. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язана повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно зі статтею 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В порядку частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом по договору № 3890430524, виконаного ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» станом на 02.12.2025 року (за 212 днів), заборгованість позичальника [PERSON] становить 25380 грн, заборгованість за кредитом 6000 грн, заборгованість за процентами - 19080 грн, неустойка - 3000 грн, загальна сума сплачених позичальником коштів - 2700 грн (а. с. 91). Отже, відповідно до доданого до позову графіку платежів за договором відповідач сплатила позивачеві в рахунок погашення заборгованості один платіж у сумі 2700 грн, тобто частково умови договору виконувала, чим також підтвердила свою обізнаність із умовами кредитування. Щодо стягнення із відповідачки суми нарахованих процентів, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Умовами договору № 3890430524 від 04 травня 2024 року передбачено, що процентна ставка за договором становить 1,5 % на день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 2. 5. цього договору (п. 2.6.1.). Однак, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки договір укладений між сторонами 04 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 1,5 % в день, починаючи з 20.08.2024 є нікчемними. Отже, відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, тому суд вважає за необхідне навести власний розрахунок відсоткової ставки, ураховуючи умови договору та норми чинного на час виникнення правовідносин законодавства. Перші 120 днів від набрання чинності 24 грудня 2023 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» закінчуються 21 квітня 2024 року. З 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року відсоткова ставка буде становити 1,5 % в день відповідно до умов договору, надалі відсотки розраховуються, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1% в день до 02.12.2024. Таким чином з 04 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року розмір відсотків буде становити суму в розмірі 9720,00 грн (6000 грн х 1,5% х 108 днів). З 21 серпня 2024 року до 02 грудня 2024 року розмір відсотків буде становити суму в розмірі 6240 грн (6000 грн х 1% х 104 дні). З огляду на зазначене, загальна сума відсотків за період з 04.05.2024 до 02.12.2024 (у межах заявлених вимог) становить 15960,00 грн (9720,00 грн + 6240,00 грн). Щодо стягнення із відповідача неустойки за порушення позичальником зобов`язання, суд зазначає таке. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Умовами договору передбачено, що за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором. Відповідач, заперечуючи щодо стягнення із неї неустойки за порушення зобов`язання, у відзиві на позовну заяву посилалася на те, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У той же час суд зазначає, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. Так відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Кредитний договір з відповідачем був укладений 4 травня 2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення пені в розмірі 3000,00 грн є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (пункт 2.7) відповідачем був укладений саме споживчий кредитний договір, тобто нею у позику були отримані гроші для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а тому в цьому випадку мають застосовуватись саме норми ЗУ "Про споживче кредитування". Зважаючи на викладене, пеня в розмірі 3000,00 грн за прострочення позичальником виконання зобов`язання підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, ураховуючи, що відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом 2700 грн, суд робить висновок, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 3890430524 від 04 травня 2024 року в загальному розмірі 22260 грн (6000,00 грн (сума основного боргу) + 15960 грн (проценти) + 3000,00 грн (пеня) - 2700 грн(сума сплачених позичальником коштів). З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2124,44 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 87,7 %). На підставі 525, 526, 599, 610, 615, 625, 626, 628, 638, 641, 644, 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: partial