Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року включно. Вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] у місті Тростянець Сумської області, про що 05.02.1959 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області було зроблено актовий запис № 30. Батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] . 27.08.1977 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а/з № 150, складений відділом ДРАЦС Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області), від якого [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була документована паспортами СРСР, зразка 1974 року, про що свідчать Форми 1, отримані на запит в Управлінні ДМС України в Сумській області: - 14.05.1976 року паспортом серії [NUMBER] на прізвище « [PERSON] » (рос.мова) у зв`язку із досягненням віку; - 19.10.1977 року паспортом серії [NUMBER] на прізвище « [PERSON] » (рос.мова) у зв`язку із укладенням шлюбу. Паспорт СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] [PERSON] був втрачений. Згідно довідки Кролевецького УВП УТОС, у період з 18.05.1987 року по 14.10.1991 року [PERSON] працювала підсобною робочою харчоблоку Кролевецького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих. Відповідно до довідки Кролевецької райспоживспілки від 09.12.2024 № 13, [PERSON] була тимчасово прийнята в штат Комбінату громадського харчування буфетником їдальні № 6 з 27.04.1989, а 31.05.1989 була звільнена в зв`язку з закінченням терміну тимчасової роботи; з 24.06.1991 р. була прийнята кухпрацівником за сумісництвом в їдальню №6; 16.10.1991 прийнята буфетником третього розряду за переводом з Кролевецького УПП УТОС за згодою між керівниками підприємств, а 23.11.1992 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням. Відповідно до інформації, наданої Департаментом інформатизації МВС України, 08.12.1995 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області, [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. 10.06.1996 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі, а вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.09.1999, [PERSON] було засуджено до одного року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. [PERSON] з 1978 року і по теперішній час має зареєстроване місце проживання в м. Кролевець Сумської області. У періоди з 22.02.1978 по 03.11.1978, з 28.12.1979 по 13.03.1990, з 13.03.1990 по 10.09.1993 [PERSON] була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . У періоди з 17.12.1993 по 29.10.1997 і з 30.03.1999 по теперішній час [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . В судовому засіданні заявлені вимоги заявниця та представник заявника підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні підтримав письмові пояснення, направлені на адресу суду (а.с.42-44), покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Заявник [PERSON] народилася [INFO] у місті Тростянець Сумської області, про що 05.02.1959 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області було зроблено актовий запис № 30. Батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] (а.с.16-17). 27.08.1977 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а/з № 150, складений відділом ДРАЦС Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області), прізвище заявниці після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (рос.мова) (а.с.18-19). [PERSON] була документована паспортами СРСР, зразка 1974 року, про що свідчать Форми 1, отримані на запит в Управлінні ДМС України в Сумській області: - 14.05.1976 року паспортом серії [NUMBER] на прізвище « [PERSON] » (рос.мова) у зв`язку із досягненням віку; - 19.10.1977 року паспортом серії [NUMBER] на прізвище « [PERSON] » (рос.мова) у зв`язку із укладенням шлюбу (а.с.20-22). Згідно з довідкою з реєстру територіальної громади про місце реєстрації особи за період з 22.02.1978 по 30.03.1999, [PERSON] з 1978 року і по теперішній час має зареєстроване місце проживання в м. Кролевець Сумської області: - у періоди з 22.02.1978 по 03.11.1978, з 28.12.1979 по 13.03.1990, з 13.03.1990 по 10.09.1993 [PERSON] була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] ; - у періоди з 17.12.1993 по 29.10.1997 і з 30.03.1999 по теперішній час [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] (а.с.23). Згідно довідки Кролевецького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, у період з 18.05.1987 року по 14.10.1991 року [PERSON] працювала підсобною робочою харчоблоку Кролевецького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (а.с.23 звор). Відповідно до довідки Кролевецької міськспоживспілки від 09.12.2024 № 13, [PERSON] була тимчасово прийнята в штат Комбінату громадського харчування буфетником їдальні № 6 з 27.04.1989, а 31.05.1989 була звільнена в зв`язку з закінченням терміну тимчасової роботи; з 24.06.1991 р. була прийнята кухпрацівником за сумісництвом в їдальню №6; 16.10.1991 прийнята буфетником третього розряду за переводом з Кролевецького УПП УТОС за згодою між керівниками підприємств, а 23.11.1992 року [PERSON] була звільнена за власним бажанням (а.с.25). Відповідно до інформації, наданої Департаментом інформатизації МВС України, 08.12.1995 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. 10.06.1996 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі, а вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.09.1999, [PERSON] було засуджено до одного року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.25звор.-27), що підтверджується копіями відповідних вироків суду (а.с.7-11). У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Тобто, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Надані заявником документи, на переконання суду, доводять факт проживання [PERSON] на території України станом як на 24.08.1991 року, так і на 13.11.1991 року. Так, заявниця народилася у м.Тростянець Сумської області, тобто на території колишнього СРСР. За положеннями Закону України «Про громадянство» усі громадяни колишнього СРСР, які на момент набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України. Такі особи є громадянами України з 13 листопада 1991 року. Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається достатньо підстав вважати, що [PERSON] з 13.03.1990 по 10.09.1993 року постійно проживала у м. Кролевець, Сумська область, Україна. Беручи до уваги встановлені судом обставини, та вищевикладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала на території України, в тому числі станом на 24.08.1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання нею паспорту громадянина України. З урахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою, тому її належить задовольнити. Судовий збір у розмірі 620,60 грн. слід віднести на рахунок заявника, оскільки в окремому провадженні судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: approved