Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Ясницька Н.О. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 2528791 від 08.01.2024 у розмірі 26520,00 грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким позивачу передається право вимоги до кредиторів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі до тих, що виникнуть в майбутньому. 08.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2528791. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість. Додатковими угодами № 2, № 7, № 30 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 позивачу було передану право вимоги за вищезазначеним договором позики на суму 26520,00 грн, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 6000,00 грн, заборгованість за відсотками - 20520,00 грн. Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження по справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.04.2025. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву, у порядку, передбаченому ст. 191 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У надісланій позовній заяві просив розглянути справу без участі їх представника на підставі поданих письмових документів. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 08 січня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2528791, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 6000,00 грн на строк 30 днів, із сплатою процентів за перший день користування позикою в розмірі 71,71 % в день (фіксована ставка), із сплатою процентів з другого дня користування позикою - 3,00 % в день (фіксована ставка). Кінцевий строк повернення кредиту - 07.02.2024. Договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» був укладений договір факторингу № 14/06/21. 28.07.2021, 13.06.2022 та 24.06.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» були укладені додаткові угоди № 2, 7, 30 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до яких було передано право вимоги відповідно до реєстру боржників № 26 від 24.06.2024. Актом прийому-передачі від 24.06.2024 було передане право вимоги за реєстром боржників № 26 від 24.06.2024 в кількості 6964 боржників. Суд зауважує, що в поданих до суду додаткових угодах та акті прийому-передачі відсутня будь-яка інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором № 2528791 від 08.01.2024 наданий представником позивача витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 26 від 24.06.2024, зважаючи на те, що у витягу не вказано станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. На підтвердження наявної суми заборгованості за договором позики № 2528791 від 08.01.2024 подано розрахунок заборгованості за період із 08.01.2024 по 24.06.2024. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») перейшло до правонаступника (ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ») 14 червня 2021 року, задовго до укладення договору позики № 2528791 від 08.01.2024. Отже, за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, а тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за договором позики № 2528791. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17). У постановах Верховного Суду від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14 та від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, суд дійшов висновку, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 2528791 від 08.01.2024 від первісного кредитора - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем фактів укладення договору від 08.01.2024 № 2528791 та отримання від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позики в розмірі 6000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки в задоволенні позову було відмовлено, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed