Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У грудні 2024 року до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.11.2021 року між ним та відповідачем було складено розписку, на підставі якої відповідач взяв у позивача в борг 2500 доларів США під 2,5% на місяць та зобов`язався повернути кошти у строк до 19.01.2022 року. Також 04.12.2021 року між позивачем та відповідачем було складено розписку, на підставі якої відповідач взяв у позивача в борг 1000 доларів США під 2,5% на місяць та зобов`язався повернути кошти у строк до 04.04.2022 року. Відповідач умови розписок не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на підтвердження якого 19.11.2021 року було складено розписку, відповідно до умов якої відповідач позичає у позивача грошові кошти у розмірі 2500 доларів США під 2,5% в місяць і зобов`язався повернути борг не пізніше 19.01.2022 року з відсотками. Також, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на підтвердження якого 04.12.2021 року було складено розписку, відповідно до умов якої відповідач позичає у позивача грошові кошти у розмірі 1000 доларів США під 2,5% в місяць і зобов`язався повернути борг не пізніше 04.04.2022 року. Відповідач не виконав умови розписки належним чином. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку, який позивач надав в позові, заборгованість відповідача по двом розпискам складає 3725 доларів США, з яких за договором позики від 19.11.2021 року 2625 доларів США, що складаються з: 2500 доларів США основне зобов`язання, 125 доларів США проценти; за договором позики від 04.12.2021 року 1100 доларів США, що складаються з: 1000 доларів США основне зобов`язання, 100 доларів США проценти. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики. Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень від відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у розмірі 5000,00 грн за надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 05.12.2023 року; реєстр виконаних робіт на суму 3000 грн, та квитанцію від 22.10.2024 року із сумою сплати за послуги 3000 грн. Розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 5000,00 грн не відповідає наданим доказам. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір до 3000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1537,80 грн. Окрім цього, позивачем надано квитанцію про витрати на послуги перекладача у розмірі 1000,00 грн, які теж підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved