Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання права приватної власності на частку в житловому будинку та земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що 23.02.2022 між позивачем та відповідачем, в особі представника [PERSON] укладено договір купівлі продажу майна, згідно якого, позивач придбала (купила) 11/50 часток житлового будинку і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Розрахунки з відповідачем проведені в повному обсязі до підписання договору, що підтверджується розпискою від 22.02.2022, згідно якої відповідач отримав 15\~000 доларів США, в якості повної оплати вартості вказаного майна. Так, 11/50 часток житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , належав на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 24.08.1990 за реєстровим номером 5-7741, дублікат якого виданий Державним нотаріальним архівом Вінницької області 24.02.2016 за реєстровим № 2-9. Також [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ВН № 052451, виданого Вінницькою міською радою 08.10.2001, на праві приватної власності належала земельна ділянка, кадастровий №0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована на території Вінницької міської ради, за тією ж адресою, що й належна їй частка житлового будинку, та яка необхідна для його обслуговування. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Управлінням ЗАГС адміністрації муніципальної освіти Тосненського району Ленінградської області. Згідно заповіту, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 01.03.1995 за реєстровим №2-766, [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а тому у даній конторі заведена спадкова справа №194/2015. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем, який звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому спадщина, на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, яка залишилась після смерті [PERSON] належить йому з моменту прийняття спадщини. 22.02.2022 між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо того, що [PERSON] сплачує [PERSON] грошові кошти в якості повної вартості частки будинку та земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS] , а взамін надає документи, достатні для оформлення його спадкових прав та подальшого розпорядження отриманим у спадщину майном. Таким чином позивачем сплачено відповідачу повну вартість майна, тобто придбано таке майно, а відповідач відчужив майно, видавши розписку про отримання коштів, видавши відповідні довіреності з наданням повноважень на оформлення спадкових прав та розпорядження майном, а також передав оригінали усіх документів, необхідних для належного оформлення права власності на нерухоме майно на ім`я позивача. В подальшому, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який триває донині. У зв`язку із запровадженням воєнного стану, 28.02.2023 КМ України було прийнято постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» відповідно до пп. 2 п. 1 якої встановлено, що в умовах воєнного стану, у разі звернення за вчиненням нотаріальної дії, з поміж інших, громадянина РФ, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Це обмеження діє до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою агресором, та не поширюється на нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства РФ. Наведені обставини зумовили об`єктивну неможливість належного оформлення спадкових прав відповідача та здійснення подальшого оформлення права власності на спірне майно на ім`я позивача. Окрім наведеного, зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінськ 22.01.1993, призвело до того, що позивачем втрачено можливість оформити спадкові права відповідача та подальше оформлення на її ім`я спірного нерухомого майна, оскільки довіреності, що були видані відповідачем, були засвідчені нотаріусами РФ. При цьому, провести легалізацію таких довіреностей на території України неможливо, оскільки, у зв`язку з запровадженим воєнним станом, Україною було розірвано дипломатичні відносини із РФ. Окрім наведеного позивач у позові стверджує, що продавець ухиляється від оформлення (легалізації) нових документів та нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі продажу, що і змушує позивач звернутись до суду з наведеною позовною заявою. Посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ст.ст. 205, 209, 220, 328, 655, 657, 1233, 1268, 1296, 1297 ЦК України, позивач просила суд визнати за нею право приватної власності на 11/50 часток житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку, з кадастровим №0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу 5 днів для усунення недоліків позовної заяви. 21.11.2024 від позивача по справі на адресу суду надійшла заява про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, оскільки у встановлений судом строк, вона, з огляду на велику кількість матеріалів, які підлягають перекладу на українську мову, не може організувати проведення такого перекладу з нотаріальним засвідченням підпису перекладача на перекладах. Разом з цією заявою надала докази про часткове усунення недоліків позовної заяви актуальний звіт про оцінку нерухомого майна та квитанцію про доплату судового збору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2024 продовжено позивачу [PERSON] процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви по цивільній справі № 127/37312/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, що встановлений ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху від 15.11.2024\~до 26.11.2024 включно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Відповідач не скористався визначеним процесуальним законом правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2025 витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи 194/2015, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява позивача в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Марцинковський Л.В. не з`явився, в матеріалах справи міститься зава представника відповідача в якій просив розгляд справи проводити у відсутність сторони відповідача. В ході розгляду справи позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки учасники справи, в судове засідання не з`явились, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання стороною відповідача позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є громадянином рф, де постійно проживає з 22.04.1994, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації, виданим 07.03.2003, та довідкою про реєстрацію від 19.02.2016. (т. 1, а.с. 120-121, 124-125). 25.01.2022 нотаріусом Тосненського нотаріального округу Ленінградської області Федоришкіним В.І., видано довіреність 47БА № 3469664, якою відповідач [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому нерухомим майном житловим будинком/частиною житлового будинку та земельною ділянкою/частиною земельної ділянки, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , з правом здійснення продажу, міни, дарування, тощо. Довіреність видана строком на 5 років, з правом передоручення повноважень за даною довіреністю іншим особам. (а.с. 130 131 т. 1). 23.02.2022 [PERSON] , від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, посвідченої 25.01.2022 нотаріусом Тосненського нотаріального округу Ленінградської області Федорішкіним В.І., (зареєстровано в реєстрі: № 47/114-н/47-2022-1-65), діє [PERSON] , та [PERSON] уклали Договір купівлі продажу 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] (на території Вінницької міської ради) (т. 1, а.с. 13-14). За цим Договором відповідач [PERSON] (як продавець) передає 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] (на території Вінницької міської ради) у власність покупцю [PERSON] (позивачу у справі) (п. 1. Договору). Майно належить продавцю на праві власності, як спадкоємцю, що прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та якій майно належало на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 24.08.1990 за реєстровим номером 5-7741, дублікат якого виданий Державним нотаріальним архівом Вінницької області 24.02.2016 за реєстровим номером 2-9; державного акту про право приватної власності на землю серії І-ВН № 052451, виданого Вінницькою міською радою 08.10.2001 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30.03.2000 № 427 та зареєстрований в Книзі записів державних актів про право власності на землю за ВН № 1/2164; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-0516603072019, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 31.07.2019 (п. 2 Договору). Продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 434 815,50 грн., що еквівалентно 15000,00 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів) згідно офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 23.02.2022 р. - 28,9877 грн. за 1 долар США. (п. 3 Договору). Вказану у п. 3 договору суму покупець сплатила повністю особисто [PERSON] 22.02.2022, що підтверджується розпискою, написаною продавцем власноручно 22.02.2022 та яка є невід`ємною частиною даного договору. Підписанням даного Договору сторони підтверджують, що не мають один до одного будь-яких матеріальних претензій з приводу укладення та виконання даного договору (п. 4 Договору). Продавець свідчить, що майно фактично передано покупцю до підписання цього договору. Покупець підтверджує, що майно нею візуально оглянуте та фактично прийняте до підписання цього договору (п. 7, 8 Договору). Обставина отримання відповідачем [PERSON] повного розрахунку від позивача [PERSON] за наведеним вище договором у погодженому сторонами договору розмірі за продану [PERSON] частку в житловому будинку та земельну ділянку, що по [ADDRESS] , на суму 15\~000 доларів США, підтверджується власноруч написаною [PERSON] розпискою від 22.02.2022 (а.с. 15). Як встановлено судом, обставина перебування 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , у власності спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. 24.08.1990 за реєстровим номером 5-7741, дублікат якого виданий державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Вінницької області Болотновою М.М. 24.02.2016 за реєстровим номером 2-9 (т. 1, а.с. 126-127). Іншим співвласником будинковолодіння являється [PERSON] (39/50) (т. 1, а.с. 27-31). Окрім того, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 052451, виданого Вінницькою міською Радою народних депутатів 08.10.2001 на підставі рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 30.03.2000 № 427 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю за ВН № 1/2164, та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-0516603072019 від 31.07.2019, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] . (т. 1, а.с. 52, 56-62). Як встановлено судом [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2014 (т. 1, а.с. 122-123). В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № 194/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 1, а.с.163-174) Так, із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернувся (як зазначено в заяві - племінник померлої) [PERSON] (заява датована 20.02.2015, зареєстрована 04.03.2015) та (як зазначено в заяві - племінниця померлої) - [PERSON] (08.05.2015). (т. 1, а.с. 164, 173) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] (на території Вінницької міської ради). Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Павлюк І.І. 01.03.1995 за реєстровим № 2-766, [PERSON] заповіла належну їй частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . (т. 1, а.с. 19-20, 165 166). ) Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/37312/24 № 807 від 02.04.2025, на підставі проведеного дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, проведеного візуально - інструментального огляду об`єктів дослідження та дослідження нормативних документів у галузі будівництва та землевпорядкування, для забезпечення нормального функціонування частини будівлі та виходячи з місця розташування частини будівлі можливо зробити висновок, що для здійснення доступу та обслуговування 11/50 (одинадцяти п`ятдесятих) часток житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] необхідна ціла земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га., що розташована в [ADDRESS] . (т. 1, а.с. 191-250) 22.02.2022 [PERSON] уповноважив з правом діяти від його імені, з поміж інших зокрема [PERSON] , та вести спадкову справу № 194/2015, номер в реєстрі 57185992, відкриту 04 березня 2015 року в Першій Вінницькій державній нотаріальній конторі, вчиняти дії, пов`язані із передачею йому спадкового майна на усіх підставах, що залишилося після померлої [INFO] тітки - [PERSON] , бути його представником в усіх судових та нотаріальних органах України, підписувати та подавати від його імені заяви про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину на усіх підставах, отримати на його ім?я Свідоцтво про право на спадщину на майно, що переходить у порядку успадкування, де б таке не знаходилося та в чому б воно не полягало, зокрема на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєструвати виникнення його права власності на майно, що переходить у порядку спадкування, де б таке не знаходилося та в чому б воно не полягало, в тому числі на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в органі реєстрації прав на нерухоме майно та угод із ним, зокрема через нотаріальні органи, для чого надає право підписати та подати від його імені заяву про реєстрацію, здати та отримати правовстановлюючі документ з реєстрації, зокрема Свідоцтво про державну реєстрацію права, виписку з Єдиного державного реєстру прав та усіх необхідних зареєстрованих документів, що підтверджується довіреністю, яка засвідчена тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса нотаріального округу м. Санкт-Петербург, - [PERSON] Погорельцевою М.Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 10/9-н/78-2022-9-243. (т. 1, а.с. 134-136) Надаючи оцінку правовідносинам сторін суд зазначає наступне. Згідно із нормою\~статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою\~статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої\~статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою\~статті 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України\~«Про реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. На вище викладене звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.03.2023 (справа № 463/6829/21-ц. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будівлю або споруду до іншої особи, право користування (а у випадках, визначених законом, і право власності) на земельну ділянку, на якій розміщена ця будівля або споруда, переходить до набувача права власності на таку будівлю або споруду. Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі спадкування будинку або іншої будівлі, розташованої на земельній ділянці, до спадкоємця переходить також і право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування відповідного об`єкта нерухомого майна. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку та строк прийняв спадщину, яка складається з обумовленої Заповітом частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що у [ADDRESS] , він являється її власником з часу її відкриття. Також, разом із 11/50 часток житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , [PERSON] у порядку спадкування перейшло право на земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] , яка в цілому необхідна для обслуговування вказаного нерухомого майна. Наведена обставина підтверджується представленим позивачем висновком експерта №807 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №127/37312/24 № 807 від 02.04.2025. При цьому суд враховує, що [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку №0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, належало на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ВН № 052451, виданого Вінницькою міською радою 08.10.2001, в якому співвласники на земельну ділянку не зазначені, тобто остання нею за життя володіла, користувалась та розпоряджалась одноособово. Таким чином [PERSON] станом на дату підписання договору купівлі продажу 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] , набув майнових прав спадкоємця, щодо наведеного майна, хоча й не зареєстрував своє право на нього в установленому законом порядку. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи дію воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено. У зв`язку із запровадженням воєнного стану, 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до пп. 2 п. 1 якої було встановлено, що в умовах воєнного стану, у разі звернення за вчиненням нотаріальної дії громадянина російської федерації, юридичної особи, створеної та зареєстрованої відповідно до законодавства російської федерації, або юридичної особи, створеної та зареєстрованої відповідно до законодавства частку у статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є громадянин російської федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Це обмеження діє до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюється на нотаріальні дії із засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства російської федерації. Вказані обставини зумовили об`єктивну неможливість оформлення на підставі Довіреності серії 78АВ1634063 від 22.02.2022, яка нотаріально посвідчена в РФ, представниками [PERSON] , з поміж інших і [PERSON] спадкових прав відповідача [PERSON] та здійснення подальшого оформлення права власності на ім`я позивача [PERSON] (а.с. 74-77 т. 1). Окрім того, в подальшому, згідно пп. 1, 2 ЗУ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», Верховна Рада України постановила зупинити у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року N? 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., N? 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року N? 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., N? 26, ст. 162), а також вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої законом України від 10 листопада 1994 року N? 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., N? 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року N? 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., N? 26, ст. 162). Таким чином, позивач [PERSON] втратила юридичну можливість реалізувати досягнені у договорі від 23.02.2022 з уповноваженим представником відповідача [PERSON] - [PERSON] домовленості щодо купівлі продажу спірного майна, оскільки стало неможливим оформлення на [PERSON] його спадкового майна через уповноважених представників, оскільки довіреності, що були видані відповідачем були засвідчені нотаріусом російської федерації, які державою Україна більше не визнаються та до вчинення відповідних нотаріальних дій більше не приймаються. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків сторін цього договору. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 655 та частини другої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Моментом укладення договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, є день такого нотаріального посвідчення. (ч. 3 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України у спірних правовідносинах підлягає до застосування та створює реальну правову можливість визнати договір купівлі продажу нерухомого майна, що нотаріально не посвідчений, дійсним за умови існування встановленого судом факту ухилення сторони правочину від його нотаріального посвідчення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 754/2339/16-ц та від 04.10.2017 у справі № 635/3293/13-ц та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 520/4205/15-ц, які суд враховує при вирішенні цієї справи. Вирішуючи питання щодо наявності факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та достатності, представлених позивачем доказів, які б свідчили про втрату стороною можливості посвідчити правочин з купівлі продажу спірного майна у нотаріальному порядку, суд виходить з наступного. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Під час розгляду справи судом встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, (це підтверджується письмовими доказами, а саме змістом самого договору), і відбулося виконання договору у виді сплати позивачем коштів за придбану частку будинковолодіння та земельну ділянку в повному обсязі. Тобто відбулось часткове виконання досягнутих у договорі істотних умов, зокрема у виді передачі коштів за вказане нерухоме майно. (а.с. 15 т. 1). Таким чином, суд прийшов до висновку про дійсність договору купівлі продажу 11/50 часток житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий № 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] , від 23.02.2022. При цьому визнання представником відповідача [PERSON] [PERSON] позовних вимог [PERSON] не вказує на відсутність ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу 23.02.2022, оскільки в будь якому юридичному аспекті таке визнання не проявилось. З лютого 2022 року жодних юридичних дій спрямованих на посвідчення наведеного договору сторона відповідача [PERSON] не вчинила. А пасивна поведінка сторони відповідача в цій частині також розцінюється судом як ухилення від вчинення дії, що безперечно порушує права позивача. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п.167 рішення). Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача на набуття спірного нерухомого майна у власність, та в мотивувальній частині встановлено юридичний факт дійсності наведеного вище договору (такий договір породжує відповідні правові наслідки), а тому позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на 11/50 (одинадцять п`ятдесятих) часток житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:02:069:0331, площею 0,0127 га, що розташована в [ADDRESS] , підлягають до задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд зазначає, що ухвалення рішення суду відбулось за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: approved