Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє представник\~\~адвокат Примаков Костянтин Олексійович, до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . За життя вона склала заповіт на доньку [PERSON] , позивача у справі, та онуків [PERSON] і [PERSON] , відповідачів у справі. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної спадкодавцю квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У встановленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину, а згодом звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру, однак постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 10.11.2023 року їй відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на майно, а також відсутністю державної реєстрації речового права. Інший спадкоємець [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а тому спадщину не прийняв. [PERSON] проживав та був зареєстрований на день смерті бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., а тому прийняв спадщину. [PERSON] мала сина [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований на день смерті матері за адресою: [ADDRESS] та він як спадкоємцем першої черги може претендувати на обов`язкову долю. Однак, жоден із спадкоємців до нотаріуса із заявами про прийняття чи відмови від прийняття спадщини не зверталися. Виходячи з викладеного, позивач позбавлена можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку, тому змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року позов залишений без руху. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року витребувано докази у справі, розгляд справи відкладений. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача до суду подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися,\~про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, про причини своєї неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися, будь-яких заяв від них не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачам були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов настпуного висновку. Суд встановив, що [PERSON] мала право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.10.1992 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за №2-5954, що підтверджується копією довідки з БТІ та ксерокопією договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1992 року. (а. с. 8, 9) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) серії [NUMBER] , виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 24 квітня 2018 року. (а. с. 10) Оскільки, спадкодавець\~померла до 01 січня 2004 pоку, при вирішенні питання щодо спадкування належного останній майна слід застосувати норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР, прийнятого 18.07.1963 року та введеного в дію з 01.01.1964 року. Статтею 524 ЦК Української РСР\~передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з приписами\~статті 548 ЦК Української РСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цієї норми виходить, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. За положеннями статей 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , до складу якої увійшло й право на квартиру, розташованою за вказаною вище адресою. Інші спадкоємці за заповітом онуки померлої [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк спадщину не прийняв, про що свідчить копія спадкової справи № 316/2018, заведена 27.04.2018 року зареєстрована за № 770, та помер [INFO] ; онук [PERSON] та син [PERSON] спадщину прийняли, скільки проживали разом із спадкодавцем на день її смерті, про що свідчить копія спадкової справи № 316/2018, заведена 27.04.2018 року та зареєстрована за № 770. Позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру проте, постановою від 10.11.2023 року державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що вона не надала оригінал правовстановлюючого на квартиру. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки [PERSON] не надала нотаріусу свідоцтва про право власності на квартиру, постанова державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Аналізуючи підстави вважати, що спадкодавцю належало право власності на нерухоме майно, яке підлягає спадкуванню, суд доходить таких висновків. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» , чинною на той час, \~право власності це\~врегульовані законом\~суспільні відносини\~щодо володіння,\~користування і\~розпорядження майном. На теперішній час право власності на спірне майно зареєстровано за померлою [PERSON] у встановленому на час реєстрації порядку. Вищезазначені обставини та докази у своїй сукупності доводять те, що за життя [PERSON] у встановленому на той час порядку набула право власності на спірну квартиру. Таким чином, суд відмічає, що відсутність правовстановлюючих документів на квартиру стали саме тими обставинами, що унеможливили оформлення позивачем [PERSON] права на спадщину за заповітом в нотаріальному порядку. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду. Суд відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] та наявність інших спадкоємців, які можуть претендувати на спадкове майно згідно даних Спадкової справи № 316/2018, відсутність договору купівлі-продажу квартири за спадкодавцем позбавляє спадкоємицю можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право\~власності на 1/3 частину \~квартири, за вказаною вище адресою, в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідачами в суді не заявлено суду про неналежність або ж недопустимість наданих\~позивачем доказів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial