Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , у якому, просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягувати із [PERSON] в його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі (однієї чверті) усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу звернення із позовом в суд та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2018 року, розірвано. У даному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю. Однак, 05 квітня 2022 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками про проживання та виховання дитини, згідно якого дочка проживає з батьком та перебуває на його вихованні, в відповідач зобов`язана приймати участь у вихованні та утриманні дитини, піклуватись про її розвиток. Дитина увесь цей час проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає окремо, більше року з дитиною не спілкується, умови укладеного договору про виховання дитини не виконує, не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Відповідач постійно хворіє, їй постановлено різні діагнози, зокрема розсіяний склероз. Крім того, [PERSON] погоджується на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , про що подане нею письмова заява. Зазначив, що Відповідач самоусунулась від виконання своїх обов`язків щодо дитини та не бере участі у її вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавала. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відкрито провадження у даній справі. 24 грудня 2024 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити із підстав зазначених у позові. Також вказав, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться її життям та вихованням своєї дочки. Крім цього, просить суд вжити заходи щодо її попередження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю та проти їх задоволення не заперечує. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О.І. в судовому засіданні підтримала висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенні до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Також зазначила, що комісією було враховано, що відповідач хворіє тяжкою хворобою, а тому самоусунулась від участі у житті своєї дочки. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2018 року). У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29.12.2014 р. Виконавчим комітетом Ясенице-Замківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області). Судом з`ясовано, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Витяг з реєстру територіальної громади від 10.11.2023 р.). 05.04.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір про проживання та виховання дитини [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., відповідно до умов якого, місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька. Також, у пункті 2.1 вказаного договору сторони передбачили, що мати має право безперешкодно відвідувати дитину, у тому числі один раз на тиждень за місцем її проживання, завчасно попередивши про приїзд по телефону, або за допомогою іншого засобу зв`язку, брати дитину, за її бажанням та урахуванням стану здоров`я, до себе на вихідні та святкові дні, завчасно попередивши про приїзд по телефону, або за допомогою іншого засобу зв`язку. Пунктом у пункті 3.2.1 зазначеного договору сторони передбачили, що мати зобов`язується без затримок у дні та час, визначений пунктом 2.1 цього договору та/або за попередньою домовленістю із Батьком, приїхати в місце проживання Дитини, або інше, спеціально обумовлене Батьками місце, забрати Дитину для проведення спільного дозвілля, повернути її в визначений час у місце проживання або інше, спеціально обумовлене Батьками місце. Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов стосовно самостійної участі батька у вихованні дитини від 05.03.2024 р., за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] у однокімнатній квартирі, у кімнаті є ліжко, шафа для одягу, робочий стіл, все необхідне шкільне приладдя, книжкова почила, іграшки, телевізор, ноутбук. Для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови, дівчинка доглянута та охайна. Як вбачається з Акту обстеження житлових умов від 21.03.2024, складеного комісією ПП «Перспектива», [PERSON] разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації, викладеній у листі Тернопільської початкової школи № 2 Тернопільської міської ради № 27 від 19.03.2024, учениця 3-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дівчинки. Також батько цікавиться здоров`ям дитини у медичного працівника закладу. Мати не приймає участі у вихованні і навчанні дитини. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила суду, яка є класним керівником у школі де навчається неповнолітня [PERSON] , пояснила що позивач цікавиться навчання своєї дитини, відвідує батьківські збори, дитина завжди доглянута та добре навчається, проте мати дитини не цікавиться її навчанням та вона її у школі не бачила. Згідно із заявою [PERSON] від 31.07.2024, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. остання дає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із інформації, викладеної в листі №03-10/827 від 04.03.2025 року та наданої на виконання ухвали суду, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , із 2021 року звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра поліклініки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, з приводу діагнозу: змішаний тривожно-депресивний розлад. Також, згідно інформації викладеній у листі №893/1 від 11 березня 2025 року, КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР повідомляє, що [PERSON] перебуває на динамічному диспансерному спостереженні із 18.09.2024 р., діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Згідно даних витягу із медичної карти стаціонарного хворого №12661 КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом: розсіяний склероз, церебрально-спінальна форма, Іст. важкості з неврологічною мікросиптоматикою, Аналогічні дані викладені у виписці №12069 із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Львівська обласна клінічна лікарня», де [PERSON] із 02.05.2023 по 10.05.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні. Крім цього, [PERSON] проходила лікування у відділенні когнітивних розладів КНП «ТОКПНЛ» ТОР з діагнозом F41.2, що підтверджено випискою з історії хвороби №13825. Як вбачається із індивідуальної програми реабілітації інваліда №1004 від 21.06.2023 Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи із діагнозом: розсіяний склероз, що також підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААГ №245671 від 21.06.2023. [PERSON] працює у СЕ «Борднеце-Україна» та отримує щомісячний дохід, що підтверджено довідкою зазначеного підприємства від 09.08.2024 №10/8. За місцем роботи характеризується із позитивної сторони. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21 листопада 2024 р. №1744, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вказаного Висновку, орган опіки та піклування вважає, що «згода матері про позбавлення її батьківських прав щодо дочки, не може слугувати підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки відмова від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Більше того, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини не вдалося встановити дійсні обставини, які спонукали матір до прийняття позиції про визнання позову про позбавлення її батьківських прав щодо дочки. До того ж, позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна». Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Європейський Суд з прав людини у пунктах 54, 55, 56, 59 свого рішення у справі «Хант проти України» (Hant v. Ukraine) від 07 грудня 2006 року зазначив, «…що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка виключає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень…». Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.11.2023 у справі №401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), заяви про відмову від батьківських прав на дитину та визнання позову про позбавлення батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. У категорії справ про позбавлення батьківських прав визнання позову суперечить закону, а саме ч. 3 ст. 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Також Верховний Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення позивача, оцінивши та дослідивши докази у даній справі, а також у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] , слід задовольнити частково. Задовольняючи позов частково, суд зазначає, що умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом при розгляді справи не встановлено, що поведінка відповідачки відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а також те, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки. Суд також констатує, що відповідач з 2021 року хворіє тяжким захворюванням, а саме розсіяним склерозом, внаслідок якого їй встановлено групу інвалідності, що підтверджено наведеними ним доказами. Суд, також зауважує, що визнання позову відповідачем суперечить ч. 3 ст. 155 СК України та порушує інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відтак, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, суд ураховує, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому, суд вважає, що таку поведінку відповідач може змінити. Таким чином, враховуючи наведені ним обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини, застосовуючи такий захід впливу. При цьому, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини - [PERSON] , [INFO] , поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків останньою. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом на підставі наведених доказів при розгляді справи установлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснює утримання та виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , а відповідач не бере участі у її матеріальному утриманні. За таких обставин, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 років до 18 років, який із 01.01.2025 року становить 3 196 грн., суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі (однієї чверті) усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши вимоги позивача у цій частині. На підставі наведеного,

Outcome: partial