Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

27 грудня 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказала на те, що з 04 листопада 2011 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 27 листопада 2024 року шлюб було розірвано. Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Особисто їй відповідач кошти на утримання не дає, натомість надає певну незначну суму коштів самій дитині, яка витрачає їх на власний розсуд як кишенькові гроші. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явився, позов визнав частково, зазначив що від утримання спільної дитини не ухиляється та не відмовляється, відповідно до свого рівня доходів регулярно перераховує кошти дитині на декілька відкритих на її ім`я банківських карток. Окрім того надавав інші грошові кошти на різні потреби, купівлю одягу, оплату послуг репетитора, купівлю мобільного телефону тощо. Враховуючи що позовні вимоги заявлені за період починаючи з 27 грудня 2024 року, просив суд врахувати суми вже фактично переведених ним спільній доньці [PERSON] у цей період грошових коштів. Також пояснив, що не заперечує у майбутньому перераховувати відповідні кошти безпосередньо матері дитини. Однак ті кошти, які він вже перерахував, є істотними для його рівня доходів, тому просив суд у частині вимог про стягнення з нього аліментів за період з грудня 2024 по березень 2025 року включно відмовити. 28 березня 2025 року відповідачем на адресу суду було направлено заяву, згідно якої просив суд долучити до матеріалів справи оригінал довідки про його доходи за період з 01.12.2024 по 28.03.2025, а також оригінали виписок щодо руху платежів з карток Приватбанку [PERSON] на картки Приватбанку [PERSON] за період з 01.12.2024 по 27.03.2025 (а.с. 24-27). Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] з 04 листопада 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року по справі № 201/11282/24 було розірвано. Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 червня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 785 (а.с. 5). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації №6345 (а.с. 6), та знаходиться на утриманні позивача. Факт проживання дитини з матір`ю не заперечувався в судовому засіданні відповідачем. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти такого розміру аліментів. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці та має дохід, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів, враховуючи позицію сторін, суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів у даній справі буде 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась із позовом 27 грудня 2024 року. У той же час, зважаючи на висловлені відповідачем зауваження про те, що він добровільно сплачує кошти на банківські картки їх спільної з позивачем дитини, суд виходить з наступного. Згідно наданої відповідачем довідки про його доходи за період з 01.12.2024 по 28.03.2025, розмір його щомісячного доходу за цей період дорівнює 8\~850,00 грн. Таким чином 1/3 частина відповідного доходу дорівнює сумі 2 950,00 грн. (8\~850,00 / 3 = 2\~950,00), що одночасно є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років станом на момент розгляду справи (прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. / 2 = 1598 грн.). При цьому судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу дитині [PERSON] шляхом переведення грошових коштів на декілька відкритих на її ім`я банківських карток, що підтверджується наявними у матеріалах справи оригіналами виписок про транзакції з карток АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] на картки [PERSON] за період з 01.12.2024 по 27.03.2025 (а.с. 26-27). Згідно вказаних виписок [PERSON] перерахував на картки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] у грудні 2024 року 2 960 грн., у січні 2025 року 3160 грн., у лютому 2025 року 3160 грн., у березні 2025 року 3000 грн., що фактично є більшим ніж 1/3 частина його щомісячного доходу за цей період. Стороною позивача не надано однозначних доказів того, на які саме цілі витрачались вказані кошти, а позиція сторін з цього питання є протилежною. Зокрема відповідач наполягав на тому, що протягом цього періоду він надавав також інші грошові кошти на різні потреби дитини, зокрема купівлю одягу, оплату послуг репетитора, купівлю мобільного телефону тощо. При цьому суд враховує, що для встановленого рівня доходів відповідача у розмірі 8850,00 грн. на місяць, повторна сплата коштів, які разом дорівнюватимуть в середньому 6000,00 грн. на місяць, складатиме очевидно надмірний тягар для відповідача. Отже, судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) за період з грудня 2024 року по березень 2025 року включно, враховуючи що відповідачем на картковий рахунок [PERSON] вже були переведені грошові кошти у розмірі, який перевищує розмір заявлених позовних вимог за цей період. Беручи до уваги викладене, та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 квітня 2025 року, тобто враховуючи як момент звернення позивача до суду з даним позовом, так і фактичне виконання відповідачем обов`язку з утримання дитини протягом грудня 2024 року березня 2025 року, на користь матері [PERSON] , та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial