Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦИКЛ ФІНАНС" (правонаступник позивача - Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль") звернулося до суду із позовом, в якому вказує, що 02.08.2006 було укладено кредитний договір №014/17-41/919-38 між [PERSON] та АТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого за вказаним договором є ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС"). За умовами договору Банк надав позичальнику кредит за програмою кредитування "кредит під заставу нерухомості" в сумі 30000 доларів США строком на 120 місяців, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 02.08.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки б/н, який було посвідчено Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 4105 . Згідно п.2.1. Договору іпотеки - цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що виникає з Кредитного договору №014/17-41/919-38 від 02.08.2006, за умовами якого [PERSON] до 01.08.2016 повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі - 30000,00 дол. США, сплатити нараховані відсотки річні за користування ним, згідно умов кредитного договору. Відповідно до умов п.3.1. Договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Нєлєпіною Н.О., 20.05.2006 за № 695. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 (справа № 317/3434/15-ц) стягнуто зі [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-41/919-38 від 02.08.2006 в розмірі 220\~642 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28.08.2023 (справа №317/3434/15-ц) змінено стягувача у вказаній цивільній справі з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» На виконанні у приватного виконавця Хохлова К.К. перебуває виконавче провадження № 60498368 по справі № 317/3434/15-ц, на теперішній час рішення суду не виконане, заборгованість у сумі 220\~642,47 грн. не погашена. В процесі виконання рішення суду відповідача [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, та рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2022 (справа № 317/919/22) визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/17-41/919-38 від 02.08.2006 у сумі 220642,47 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2022 (справа №317/919/22), шляхом продажу житлової квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за цією, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] в особі свого представника адвоката Вишнякова Д.О. подала до суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі у зв`язку з наступним. Так відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який на переконання відповідача має відраховуватись з дати набрання законної сили рішенням суду по справі 317/3434/15-ц, тобто з 13.12.2016. Крім того, на переконання відповідача позивач повинен був додати до позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки детальний розрахунок кредиторської заборгованості позичальника відповідно до умов кредитного договору. Крім того, відповідач вважає, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не став стороною кредитного договору, що є підставою для відмови у позові. Крім того вважає, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не є юридичною особою, що здійснює банківську діяльність, а відтак не може вимагати повернення заборгованості за банківському кредиту. Також відповідачка вказує на те, що вона не була а ні стороною кредитного договору, а ні стороною договору іпотеки, а відтак вона є неналежним відповідачем у справі. В звязку з чим просили у задоволенні позову відмовити повністю. ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» в особі свого представника Кеню Д. надало до суду відповідь на відзив в якій зазначило, що на їх переконання Товариство не пропустило строк звернення до суду, оскільки 24.11.2022 на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області відповідачка [PERSON] набула права власності на 1/2 частину іпотечного майна, у зв`язку з чим позивач не має змоги звернути стягнення в рамках виконавчого провадження, а відтак право на звернення до суду з позовом до [PERSON] виникло після набрання законної сили рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2022. Щодо надання детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивач зазначає про те, що розмір заборгованості визначено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 у справі №317/3434/15-ц, а відтак не потребується її додаткового визначення. Щодо доводів відзову про те, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не став стороною кредитного договору зазначили, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло усіх право первісного кредитора та іпотекодержателя АТ «Райффайзен Банк Аваль», а відтак позивач має право звертатись до суду за захистом порушених прав у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору №014/17-41/919-38 від 02.08.2006, право вимоги за яким перейшло до позивача в рамках договору відступлення прав вимоги № 114/2-60-1. Щодо належного відповідача у справі ТОВ «ЦИКЛ ФІНАС» послалось на висновки ВС у постанові № 752/7501/18 від 07.10.2020 про те, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі документами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. В зв`язку з викладеним просили позов задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] жодних заяв по суті справи не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Ткачук А.О. позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на доводи викладені в заявах по суті справи. Представник відповідача [PERSON] підтримав оводи викладені у відзові та просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних заяв або клопотань не надавав. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку» (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судом встановлено, що 02.08.2006 було укладено кредитний договір №014/17-41/919-38 між [PERSON] та АТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого за вказаним договором є ТОВ "ЦИКЛ ФІНАНС") (а.с. 6-8). За умовами договору Банк надав позичальнику кредит за програмою кредитування "кредит під заставу нерухомості" в сумі 30000 доларів США строком на 120 місяців, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 02.08.2006 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки б/н, який було посвідчено Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 4105 (а.с. 9-12). Згідно п.2.1. Договору іпотеки - цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що виникає з Кредитного договору №014/17-41/919-38 від 02.08.2006, за умовами якого [PERSON] має до 01.08.2016 повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі - 30000,00 дол. США, сплатити нараховані відсотки річні за користування ним, згідно умов кредитного договору. Відповідно до умов п.3.1. Договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Нєлєпіною Н.О., 20.05.2006 за № 695. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 (справа № 317/3434/15-ц) стягнуто зі [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-41/919-38 від 02.08.2006 в розмірі 220\~642 грн. Згідно договору про відступлення прав вимоги №114/2-60 від 28.04.2023, право вимоги за кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006 (боржник [PERSON] ) перейшло від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк».(а.с.13-24) Згідно договору про відступлення прав вимоги №114/2-60-1 від 28.04.2023, право вимоги за кредитним договором № 014/17-41/919-38 від 02.08.2006 (боржник [PERSON] ) перейшло від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС». (а.с. 25-36) Відповідно договорів про відступлення прав за договорами Іпотеки/Застави від 10.05.2023 між ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» та між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», позивач набув права кредитора за договором Іпотеки від 02.08.2006 укладеного між ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (а.с. 37-44). Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28.08.2023 змінено стягувача у цивільній справі №317/3434/15-ц з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2022 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: АТ «Державний експортно-імпортний банк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ДП «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., про поділ майна набутого під час шлюбу (справа №317/919/22). Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 54,5 кв.м., літньої кухні літ. «Л», парканів 3-8, душу літ. «Е», сараю літ. «З», вбиральні літ. «Ж», водогону №2, альтанки літ. «И», лазні літ. «К», гаражу літ. «М», навісу літ. «Н», замощення ІІ. (а.с. 60-66) У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 381/979/15-ц визначено, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Відсутність у чинному законодавстві України норми, яка прямо визначає правові наслідки поділу спільного сумісного майна подружжя для цілей матеріального іпотечного правовідношення та, відповідно, процесуального правовідношення, не має створювати перешкоди для захисту інтересів добросовісного кредитора / іпотекодержателя. Верховним Судом у постанові від 03 липня 2023 року у справі №523/8641/15 (провождения № 61-9085сво21) зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем. На підставі Розділу 6 Договору іпотеки у відповідності до ст. 36 Закону "Про іпотеку" є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку). Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку), (застосована редакція закону, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин). Положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час ухвалення цього рішення передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). Для застосування такого способу захисту своїх прав як звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення. Позивач обґрунтовував своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що боржник [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором належним чином, оскільки допустив утворення заборгованості. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статею 599 ЦК України. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Положеннями ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38,39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Позивач обґрунтовував своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором належним чином, оскільки допустив утворення заборгованості, що було встановлено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01.12.2016 (справа № 317/3434/15-ц) . Суд вважає, що доводи представника відповідача не заслуговують на увагу та є спробою уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved