Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на утримання дружини, яка зайнята доглядом за дитиною до трирічного віку. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08.02.2024 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 55. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З липня 2024 року шлюбні відносини з відповідачем не склалися, почали виникати сварки, недовіра один до одного. Та в процесі спільного проживання виявилося, що відповідач зловживає спиртними напоями, перебуваючи в нетверезому стані вчиняє сварки і скандали, під час яких лається нецензурною лайкою, неодноразово наносив тілесні ушкодження, через що її життя та життя малолітнього сина перетворилося на «суцільний страшний сон». Раніше відповідач перебував на військові службі, однак в даний час ніде не працює, перестав цікавитися справами сім`ї, загальним і фізичним розвитком сина, його матеріальним забезпеченням та забезпеченням позивачки, яка зайнята доглядом за дитиною до трьох річного віку. Через вказані обставини, позивачка разом з малолітнім сином вимушена була переїхати на постійне проживання до своїх батьків, де продовжує проживати і наразі. Відповідач погрожує позивачці фізичною розправою та відмовляє повернути речі домашнього вжитку, які залишились у будинку його батьків, у тому числі дитячий одяг і взуття, іграшки, дитяче ліжечко і дитячу постільну білизну. Позивачка вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів, різних поглядів на життя, втрату інтересів відповідача до сім`ї і дитини та через агресивний і неврівноважений характер відповідача. Стверджує, що між сторонами немає взаємної поваги та взаєморозуміння, сім`я існує формально. За таких умов вважає подальше сумісне життя і збереження сім`ї з відповідачем не можливим і таким, що суперечило б інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому просить суд шлюб розірвати. Вказує про те, що спору про розподіл спільного майна подружжя на даний час немає. Позивачка, покликаючись на свій скрутний майновий стан, оскільки вона зайнята доглядом за малолітнім сином [PERSON] , ніде не працює та отримує лише допомогу по догляду за дитиною в сумі 850 гривень щомісячно, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом і до повноліття дитини, та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. При цьому зазначає, що відповідач працездатного віку, здоровий, може працювати та спроможний надавати малолітній дитині ти дружині, яка зайнята доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку, належну і достатню матеріальну допомогу, однак добровільно матеріальної допомоги не надає. Постановленою 21.02.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою\~відкрите провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду і призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивака [PERSON] , будучи належним чином сповіщеною про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від її представника [PERSON] 01.04.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву у визначений судом строк не надав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280 283 ЦПК України, про що 01.04.2025 постановлено ухвалу. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 08.02.2024 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 55 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 08.02.2024 (а.с.13). Зі змісту позовної заяви убачається, що дитина проживає разом з позивачкою. На підтвердження цієї обставини позивачкою надано Витяг із реєстру територіальної громади № 2025/001922801 від 10.02.2025, відповідно до якого [PERSON] із 15.03.2024 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). \~ \~ \~ \~За тією ж адресою зареєстрована і позивачка [PERSON] , свідченням чого є витяг із реєстру територіальної громади № 2025/001922811 від 10.02.2025 (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Висновком спеціаліста в галузі судово медичної експертизи від 15.07.2024 № 337 позивачка підтверджує вчинення відповідачем насильства щодо неї (а.с. 15 16). Про наявність спору щодо спільного майна подружжя ніхто із сторін не заявляв. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України та частини 1 статті 24\~\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог\~ст.110 цього Кодексу. Частиною 1\~ст.110 СК України\~встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`яснення викладено в абз.1 п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч. 2\~ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що згоди позивачки на продовження шлюбу із відповідачем немає, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечень проти задоволення позову до суду не надіслав. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивачки і відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити інтересам дружини за відсутності її згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в прохальній частині позовної заяви висловила намір залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає про таке. Положеннями ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» №2402-III від 26.04.2001\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2\~ст.150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що\~Сімейним кодексом\~України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу положень ст.181,\~183, 184 СК України\~суд виснує, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у даному випадку\~ позивача. Частиною 1\~ст.\~182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню малолітнього сина [PERSON] суду не надав, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітній син вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька. Заявлений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини є мінімальним, гарантований державою, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача на її користь на утримання сина аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає до задоволення. Частиною 1\~ст.\~191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку із означеними положеннями матеріального права, аліменти із відповідача слід стягувати, починаючи із 20 лютого 2025 року, тобто від дня пред`явлення [PERSON] позову, і до повноліття [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення малолітнім сином [PERSON] трьохрічного віку, суд зазначає таке. Згідно з\~приписами ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~75\~СК України\~дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 84 СК України\~встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що малолітній\~ [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] . Відомості про неспроможність відповідача надавати дружині передбачену\~статтею 84 СК України\~допомогу матеріали справи не містять. Доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] суду не надав, а тому суд виходить із того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працювати та надавати таку допомогу матері дитини. Заявлений позивачкою розмір аліментів на її утримання в розмірі частини з усіх видів доходів відповідача суд вважає справедливим та обґрунтованим. Доказів протилежного відповідач не надав. Виходячи із приписів ч. 1 ст. 79 СК України суд стягує із відповідача аліменти на утримання позивачки від дня подання позовної заяви до суду, тобто із 20.02.2025 та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку [INFO] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. За приписами ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Оскільки позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу суд задовольняє, із відповідача на її користь слід стягнути сплачений нею судовий збір за пред`явлення позовної вимоги про розірвання шлюбу в сумі 1 211,20 грн. Від сплати судового збору за пред`явлення позовних вимог про стягнення аліментів позивачка звільнена відповідно до положень, передбачених\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому на підставі ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1 211 грн 20 коп судового збору за пред`явлення позивачкою позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та 1 211 грн 20 коп за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. 10.02.2025 між позивачкою та адвокатом Веклич П.П. укладено договір про надання правової допомоги (цивільна справа, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку) (а.с. 17 19). У додатковій угоді до договору про надання правової допомоги від 10.02.2025 сторони визначили розмір гонорару (вартість послуг) (а.с. 20). Факт понесення витрат позивачкою на правничу допомогу підтверджується квитанцією №664160408900 про перерахування коштів в сумі 2\~500 грн (а.с. 23), а відтак суд вважає, що ці витрати підлягають стягненню на користь позивачки із відповідача у справі. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням\~\~складності справи та необхідних процесуальних дій сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved