Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2023, 06.11.2023 і 09.11.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитні договори № 05556-11/2023, № 08351-11/2023 і № 11088-11/2023, відповідно до умов яких відповідачці було видано кредити. 21.03.2024 і 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені договори факторингу № 21032024 і № 25072024, у відповідності до яких ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитними договорами: № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 1\~272, 73 гривень; № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 7\~383, 53 гривень і № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 7\~266, 71 гривень. Також 06.11.2023 і 07.02.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договори позики № 4347285 і № 79519778, у відповідності до яких відповідачка отримала позику. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки 25.07.2024 за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 17\~652, 59 гривень і 20.06.2024 за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 30 951, 00 гривень. Крім того, 01.12.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00204-12/2023, у відповідності до якого відповідачка отримала кредит. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24062024, у відповідності до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 1\~799, 03 гривень. Всупереч умовам вказаних кредитних договорів відповідачка не виконала своїх зобов`язань, заборгованість не погасила. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за: - кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 1\~272, 73 гривень, з яких: 1\~243, 58 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 29, 15 гривень сума заборгованості за відсотками; - кредитним договором № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 2\~283, 53 гривень, що є сумою заборгованості за основною сумою боргу; - кредитним договором № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 2\~166, 71 гривень, що є сумою заборгованості за основною сумою боргу; - договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 17\~652, 59 гривень, з яких: 5 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~652, 59 гривень сума заборгованості за відсотками; - кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 1\~799, 03 гривень, з яких: 1\~781, 85 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 17, 18 гривень сума заборгованості за відсотками; - договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 30 951, 00 гривень, з яких: 9 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 21\~951, 00 гривень сума заборгованості за відсотками. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 27.12.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із процесуальними документами, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судовими повістками, направлені відповідачці за останньою відомою адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка обізнана про розгляд даної цивільної справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 27.12.2024 вважається врученою відповідачці. У строк, визначений судом ухвалою від 27.12.2024, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 25.02.2025 у сторін по справі витребувано докази і роз`яснено порядок подачі документів в електронній формі. 13.03.2025 від позивача на виконання вимог вищевказаного судового рішення отримано витребувану судом інформацію. Відповідачкою ухвала суду від 25.02.2025, яка враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається їй врученою, виконана не була. Причини невиконання судового рішення відповідачкою суду не повідомлено. У судове засіданні представник позивача та відповідачка не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що від імені відповідачки на електронну адресу суду 14.04.2025 і 15.04.2025, в черговий раз, надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Водночас судом встановлено, що вказані клопотання, як і попередні повідомлення, надійшли на електронну пошту суду без їх скріплення електронним цифровим підписом відповідачки, що позбавляє можливості встановити факт того, чи є дані клопотання, зокрема, волевиявленням саме відповідачки, не дозволяє однозначно ідентифікувати особу, яка склала такі документи, та не може свідчити про відповідальність такої особи за їх зміст, а отже є такими, що подані без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України. При цьому судом в ухвалі від 25.02.2025 було роз`яснено порядок подачі документів в електронній формі. Тому суд прийшов до висновку про повернення заявнику клопотань без розгляду (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). Причини неявки позивачем суду також не повідомлено. Таким чином, учасники справи не з`явились в судове засідання без поважних причин. Водночас, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі і відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи, викладене у позовній заяві. Судом не встановлено, що нез`явлення представника позивача перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивача та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.11.2023, 06.11.2023 і 09.11.2023 [PERSON] ознайомилась із паспортами споживчого кредиту ТОВ «Аванс Кредит». (а.с. 54-55, 62-63, 75-76) 05.11.2023, 06.11.2023 і 09.11.2023 між [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено договори про надання фінансових кредитів № 05556-11/2023, № 08351-11/2023 і № 11088-11/2023, у відповідності до яких фінансова установа зобов`язалась надати [PERSON] кредити: - за договором № 05556-11/2023 в розмірі 6 000, 00 гривень на власні потреби строком на 360 днів, до 29.10.2024; - за договором № 08351-11/2023 в розмірі 6 000, 00 гривень на власні потреби строком на 360 днів, до 30.10.2024; - за договором № 11088-11/2023 в розмірі 6 000, 00 гривень на власні потреби строком на 360 днів, до 02.11.2024. (а.с. 50-53, 58-61, 71-74) Додатками № 1 до вищевказаних договорів сторони погодили графіки платежів. (а.с. 53, 61, 74) 09.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» була укладено додаткова угода до договору про надання фінансового кредиту № 05556-11/2023 від 05.11.2023, якою сторони виклали п. 1.1, п. 1.2, п. 1.4.1 і п. 1.5 в новій редакції, тим самим змінили: розмір кредиту на 8\~799, 98 гривень; строк кредитування на 155 днів; процентну ставку на 0, 01 % в день (3, 65 % річних); графік платежів. (а.с. 77) Крім того, 15.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» була укладена додаткова угода до договору про надання фінансового кредиту № 11088-11/2023 від 09.11.2023, якою сторони виклали п. 1.1, п. 1.2, п. 1.4.1 і п. 1.5 в новій редакції, тим самим змінили: розмір кредиту на 10\~889, 97 гривень; строк кредитування на 157 днів; процентну ставку на 0, 01 % в день (3, 65 % річних); графік платежів. (а.с. 64) 06.11.2023 і 07.02.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договори позики № 4347285 і № 79519778, відповідно до умов яких позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти: - за договором № 4347285 в сумі 5 000, 00 гривень строком на 30 днів - до 06.12.2023; - за договором № 79519778 в сумі 9 000, 00 гривень строком на 30 днів - до 07.03.2024. (а.с. 10-13, 21-24) Додатками № 1 до вищевказаних договорів позики сторони погодили загальну вартість кредитів для споживача та реальну річну процентну ставку за договорами про споживчий кредит. (а.с. 12зв.-13, 23зв.-24) 01.12.2023 [PERSON] ознайомилась із паспортом споживчого кредиту ТОВ «Стар Файненс груп». (а.с. 38-39) Того ж дня, 01.12.2023, між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс груп» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00204-12/2023, відповідно до умов якого фінансова установа зобов`язалась надати [PERSON] кредит в розмірі 10 000, 00 гривень на власні потреби строком на 360 днів - до 24.11.2024. (а.с. 34-37) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів. (а.с. 37) Крім того, 16.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс груп» була укладена додаткова угода до договору про надання фінансового кредиту № 00204-12/2023 від 01.12.2023, якою сторони виклали п. 1.1, п. 1.2, п. 1.4.1 і п. 1.5 в новій редакції, тим самим змінили: розмір кредиту на 18\~970, 00 гривень; строк кредитування на 136 днів; процентну ставку на 0, 01 % в день (3, 65 % річних); графік платежів. (а.с. 40-41) В свою чергу, у відповідності до умов вищевказаних кредитних договорів відповідачка зобов`язалась повернути кредити (позики) та сплатити проценти за користування ними в порядку і на умовах, визначених цими договорами. Відповідачка підтвердила, зокрема, що до укладення вищевказаних кредитних договорів вона, зокрема, отримала інформацію, зазначену в законодавстві про фінансові послуги та діяльність фінансових компаній, а також інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування»; ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Стар Файненс груп» і ТОВ «Аванс Кредит», розміщених на веб-сайті Товариства (п. 7.6. і 7.7. кредитних договорів із ТОВ «Стар Файненс груп» і ТОВ «Аванс Кредит»). Також відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась на сайті https://clickcredit.ua/informaciya та https://clickcredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами НБУ; до моменту підписання договору позики вивчила цей договір і Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya та https://clickcredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, їй зрозумілі. (п. 5.1., п. 5.3. договорів позики із ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»). 21.03.2024 і 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені договори факторингу № 21032024 і 25072024, у відповідності до яких ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитними договорами № 05556-11/2023, № 08351-11/2023 і № 11088-11/2023. (а.с. 66-70, 78-82) Так, згідно із п. 1.2. вищевказаних договорів факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 21.03.2024 і 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказані акти. (а.с. 69, 81) З витягів із Реєстрів боржників вбачається відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за кредитними договорами № 05556-11/2023, № 08351-11/2023 і № 11088-11/2023 [PERSON] (а.с. 70, 82) Крім того, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за договорами позики № 4347285 і № 79519778. (а.с. 14-19, 25-27) Зважаючи на те, що вищевказаний договір факторингу було укладено до укладення договорів позики, заборгованість за якими є предметом спору, судом прийнято до уваги, що за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Так, згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 20.06.2024 і 25.07.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказані акти. (а.с. 18, 26) З витягів із Реєстрів боржників вбачається відступлення ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за договорами позики № 4347285 і № 79519778 [PERSON] (а.с. 19, 27) Також, 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24062024, у відповідності до якого ТОВ «Стар Файненс груп» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 00204-12/2023. (а.с. 42-45) Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Стар Файненс груп» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 44) З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Стар Файненс груп» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за кредитним договором № 00204-12/2023 [PERSON] (а.с. 45) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що умовами кредитних договорів № 05556-11/2023 від 05.11.2023, № 08351-11/2023 від 06.11.2023, № 11088-11/2023 від 09.11.2023, № 00204-12/2023 від 01.12.2023 та договорів позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цим договором третім особам, але з обов`язковим повідомленням клієнта про відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення (п. 4.1.4 кредитних договорів та п. 5.5 договору позики). Суду не надано доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того судом встановлено, що законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по кредитних договорах № 05556-11/2023 від 05.11.2023, № 08351-11/2023 від 06.11.2023, № 11088-11/2023 від 09.11.2023, № 00204-12/2023 від 01.12.2023 та договорах позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024. Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином,\~після підписання Актів прийому-передачі Реєстрів боржників за вищевказаними договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідача за кредитними договорами № 05556-11/2023 від 05.11.2023, № 08351-11/2023 від 06.11.2023, № 11088-11/2023 від 09.11.2023, № 00204-12/2023 від 01.12.2023 та договорами позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови вищевказаних договоріву, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитні договори № 05556-11/2023 від 05.11.2023, № 08351-11/2023 від 06.11.2023, № 11088-11/2023 від 09.11.2023, № 00204-12/2023 від 01.12.2023 та договори позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024, укладено між відповідачкою та фінансовими установами в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаних договорів, їх сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредитів (позик), просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість станом на 31.10.2024 становить: - за кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 1\~272, 73 гривень, з яких: 1\~243, 58 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 29, 15 гривень сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 2\~283, 53 гривень, що є сумою заборгованості за основною сумою боргу; - за кредитним договором № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 2\~166, 71 гривень, що є сумою заборгованості за основною сумою боргу; - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 17\~652, 59 гривень, з яких: 5 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~652, 59 гривень сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 1\~799, 03 гривень, з яких: 1\~781, 85 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 17, 18 гривень сума заборгованості за відсотками; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 30 951, 00 гривень, з яких: 9 000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 21\~951, 00 гривень сума заборгованості за відсотками. (а.с. 20, 28, 46, 57, 65, 83) Здійснені позивачем розрахунки заборгованості станом на 31.10.2024 лише констатують суми заборгованості, визначені первісними кредиторами, і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договорів факторингу позивачем. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачкою не оспорювався факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою кредиту (позики): - за кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 8\~799, 98 гривень; - за кредитним договором № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 6\~000, 00 гривень; - за кредитним договором № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 10\~889, 97 гривень; - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 5 000, 00 гривень; - за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 18 970, 00 гривень; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 9 000, 00 гривень. Відповідачкою не спростовано факт отримання нею кредитних коштів (позики) за кредитними договорами. Як вбачається з інформації, наданій позивачем на виконання вимог ухвали суду від 25.02.2025, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 відповідачкою сплачено 1\~272, 73 гривень, а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 1\~799, 03 гривень. (а.с. 178-179) Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення кредитів (позики) за вищевказаними договорами матеріали справи не містять. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки заборгованість за тілом кредиту, зокрема по договорам № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 2\~283, 53 гривень і № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 2\~166, 71 гривень, як те вбачається із розрахунків заборгованості. Крім того, як вбачається з інформації, наданій позивачем на виконання вимог ухвали суду від 25.02.2025, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 відповідачкою після відкриття провадження у даній справі сплачено 1\~272, 73 гривень, а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 1\~799, 03 гривень. (а.с. 178-179) При цьому позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Тому, враховуючи дані обставини, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за тілом кредиту, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (позикою): - за кредитним договором № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 2\~283, 53 гривень; - за кредитним договором № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 2\~166, 71 гривень; - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 5 000, 00 гривень; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 9 000, 00 гривень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за кредитними договорами № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 1\~243, 58 гривень і № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 1\~781, 85 гривень задоволенню не підлягають. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість по відсотках за користування кредитами (позикою): - за кредитним договором № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 29, 15 гривень; - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 12\~652, 59 гривень; - за кредитним договором № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 17, 18 гривень; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 21\~951, 00 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. Враховуючи погашення відповідачкою після відкриття провадження у даній справі по кредитним договорам № 00204-12/2023 від 01.12.2023 і № 05556-11/2023 від 05.11.2023, зокрема заборгованості по відсотках, як це встановлено судом з вищевказаного повідомлення на виконання вимог судового рішення, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по цих відсотках за цими договорами задоволенню, відповідно, не підлягають. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами вищевказаних кредитних договорів, і порядок нарахування відсотків за користування кредитами (позикою). Судом перевірено здійснені позивачем розрахунки заборгованості по відсотках і встановлено наступне. Як вбачається із розрахунку заборгованості по договору позики № 4347285 від 06.11.2023, нарахування відсотків здійснено до 25.07.2024 (на дату відступлення прав вимоги), хоча сторони цього договору погодили строк кредитування 30 днів (до 06.12.2023) і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 71, 71 % за перший день користування позикою від суми кредиту і 3, 00 % з другого дня користування позикою (базова процентна ставка), а також 0, 01 % - з другого дня користування позикою (знижена процентна ставка), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання - 3, 50 % на добу від суми кредиту, які у відповідності до п. 1 і п. 2 цього договору не застосовуються в період дії воєнного стану. Також, як вбачається з умов договору позики № 79519778 від 07.02.2024, нарахування відсотків здійснено до 20.06.2024 (на дату відступлення прав вимоги), хоча сторони цього договору погодили строк кредитування 30 днів (до 07.03.2024) і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 2, 5 % на добу від суми кредиту (базова процентна ставка) і 0, 63 % (знижена процентна ставка, яка застосовується у відповідності до умов лояльності), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання - 2, 70 % на добу від суми кредиту, які у відповідності до п. 1.1 і п. 2 цього договору не застосовуються в період дії воєнного стану. Вищевказаними договорами позики передбачено, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку з повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів зі спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами. При цьому проценти нараховуються також не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами (п. 4 договорів). За умовами договорів позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024 можлива пролонгація строку кредитування, однак, як вбачається із п. 6 цього договору, виключно за ініціативою позичальника, шляхом укладення додаткової угоди. Автоматична пролонгація строків кредитування цими договорами не передбачена. Суду не надано належних доказів пролонгації строків кредитування за вищевказаними договорами, відповідно судом не встановлено продовження таких строків чітко визначених їх умовами до 06.12.2023 і до 07.03.2024, відповідно. Тому суд зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору, який важливо дотримати в межах кредитних відносин, та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. Слід розрізняти правову природу процентів за «користування кредитом» і процентів, які сплачуються у випадку прострочення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, що в свою чергу є мірою цивільно-правової відповідальності. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Суд зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. На вищевказане неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Крім того судом прийнято до уваги, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що був прийнятий 22.11.2023, було доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.» Даний Закон набрав чинності 24.12.2023. Частиною 2 розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки договір позики № 4347285 був укладений 06.11.2023, тобто до внесення вищевказаних змін до Закону «Про споживче кредитування» і строк його дії, який було встановлено за домовленістю його сторін, не продовжувався, положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» на дані правовідносини не розповсюджуються. Водночас, договір позики № 79519778 було укладено 07.02.2024, тобто під час дії вищевказаної норми Закону. Відповідно, позикодавець не мав права встановлювати у цьому договорі денну процентну ставку понад 1 %. Таким чином, за даних обставин позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, виходячи із встановленого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розміру. Отже, за користування позикою за договором № 4347285 від 06.11.2023, тобто в межах строку кредитування - до 06.12.2023, відповідачка зобов`язалась сплатити 7\~935, 50 гривень відсотків ((5 000, 00 гривень х 71, 71 % х 1 день) + (5 000, 00 гривень х 3, 00 % х 29 днів)), а за договором № 79519778 від 07.02.2024, в межах строку кредитування - до 07.03.2024, враховуючи вищевказане, відповідачка зобов`язана сплатити 2 700, 00 гривень відсотків (9 000, 00 гривень х 1 % х 30 днів). Враховуючи положення п. 61 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» і п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також п. 1 і п. 2 вищевказаних договорів позики, позикодавець не мав права нарахувати й проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто поза межами строку кредитування. Хоча такі вимоги й не заявлялись. Однак розрахунки заборгованості належного обґрунтування не містять, зокрема яка саме відсоткова ставка була застосована і за який період (в межах строку кредитування, поза його межами). Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунки заборгованості за договорами позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024, надані позивачем, є необґрунтованими. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами (позикою) за договорами позики № 4347285 від 06.11.2023 і № 79519778 від 07.02.2024 матеріали справи не містять. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами (позикою): - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 7\~935, 50 гривень; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 2 700, 00 гривень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків по договору позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 4\~717, 09 гривень і по договору позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 19\~251, 00 гривень, задоволенню не підлягають. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на виконання вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 27.12.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості: - за кредитним договором № 08351-11/2023 від 06.11.2023 в сумі 2\~283, 53 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту; - за кредитним договором № 11088-11/2023 від 09.11.2023 в сумі 2\~166, 71 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту; - за договором позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 12\~935, 50 гривень, з яких: 5 000, 00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 7\~935, 50 гривень заборгованість за відсотками за користування позикою; - за договором позики № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 11\~700, 00 гривень, з яких: 9 000, 00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2 700, 00 гривень заборгованість за відсотками за користування позикою, що разом становить 29\~085, 74 гривень. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитними договорами № 05556-11/2023 від 05.11.2023 в сумі 1\~272, 73 гривень і № 00204-12/2023 від 01.12.2023 в сумі 1\~799, 03 гривень, а також в частині стягнення заборгованості по відсотках за договорами позики № 4347285 від 06.11.2023 в сумі 4\~717, 09 гривень і № 79519778 від 07.02.2024 в сумі 19\~251, 00 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3\~028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 15.11.2024. (а.с. 95) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~574, 56 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (52 %). Решту судового збору в сумі 1\~453, 44 гривень слід залишити за позивачем. До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідачка не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial