Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про поновлення строку для прийняття спадщини. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2003 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., реєстровий №3-47. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається із частини квартири [ADDRESS] , а також іншого нерухомого та рухомого майна. Із 22.12.1992 року та по теперішній час [PERSON] зареєстрований та мешкає у вищевказаній квартирі разом зі своєю сім`єю . Позивач зазначає, що з 20.05.2016 року має першу групу інвалідності безстроково та потребує стороннього догляду через порушення функцій опори і руху, внаслідок чого мати позивача [PERSON] почала проживати у свого старшого сина [PERSON] . Однак, за життя батьків було прийнято рішення про умовний поділ майна між синами, а саме: квартира [ADDRESS] , мала перейти у власність позивача [PERSON] , а будинок [ADDRESS] , мав перейти у власність відповідача [PERSON] .. У зв`язку із зазначеними обставинами відповідач не приймав спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На теперішній час відповідач [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] . Проте, після спливу строку на прийняття спадщини після смерті матері, позивач дізнався від нотаріуса про існування заповіту, відповідно до якого померла [PERSON] заповіла [PERSON] частини квартири [ADDRESS] . Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., яка у зв`язку із хворобою [PERSON] виїхала за адресою його проживання та завірила заяву про прийняття спадщини за законом та/або за заповітом від 07.03.2023 року, зареєстровано в реєстрі за №№ 354, 355. Вказана заява була направлена до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 11.03.2023 року за №660/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до ст.1272 ЦК України пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до довідки від 12.08.2022 року №14/5-1561, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, [PERSON] не був зареєстрований разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на день її смерті [INFO] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд поновити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки позовні вимоги суперечать та не відповідають чинному законодавству. Зазначив,\~що із\~20.05.2016\~року позивач\~перебуває у\~стані хвороби,\~яка істотно\~обмежує та\~унеможливлює його\~участь у\~процесуальних діях,\~зокрема \~подання процесуальних\~документів.\~Медичною комісією\~ [PERSON] \~було визнано\~психічно хворою\~людиною,\~однак у\~судовому порядку\~останнього не\~визнано недієздатним.\~Таким чином,\~якщо позивач\~не має\~можливості брати\~участь у\~справі через\~стан здоров`я,\~то й\~подання ним\~повноцінного позову\~є сумнівним\~як за\~формою,\~так і\~за змістом,\~що свідчить\~про неналежне\~складання документа.\~ [PERSON] \~вважає,\~що представник\~позивача [PERSON] \~не має\~права брати\~участь у\~вказаній справі\~від імені\~позивача [PERSON] ,\~оскільки за\~станом свого\~здоров`я він\~не міг\~підписати договір\~від 13.03.2023\~року про\~надання безоплатної\~правової допомоги\~з адвокатом\~Сазоновою М.О..\~Копія вказаного\~договору про надання безоплатної правової допомоги від 13.03.2023 року у матеріалах справи відсутня. Звертає увагу на те, що після смерті батька його мати - [PERSON] проживала разом із ним у будинку [ADDRESS] , оскільки [PERSON] вигнав їх із квартири. Позивач разом зі своєю сім`єю чинили перешкоди, внаслідок яких [PERSON] не зміг отримати свою частку спадщини після смерті [PERSON] . Відповідач вказує, що він постійно знаходився поряд із матір`ю та надавав допомогу, самостійно займався питанням щодо її поховання без допомоги позивача. Крім цього, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У зв`язку з чим, відповідач зазначив, що позовна заява є необґрунтованою, недоведеною, а викладені у ній вимоги надуманими та такими, що не відповідають передбаченим чинним законодавством способами захисту цивільного права або інтересу, а також не знаходять свого відображення у матеріалах цивільної справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сазонова М.О. позов підтримала та додатково пояснила, що оригінал довіреності НСТ 577889 від 28.02.2023 року був наданий суду для огляду. На підставі вказаної довіреності був укладений договір про надання безоплатної правової допомоги від 13.03.2023 року між [PERSON] , інтереси якого представляє його дружина [PERSON] , та адвокатом Сазоновою Мариною Олександрівною. Тобто докази того, що вказана позовна заява подана з порушенням чинного законодавства, відсутні. Крім того, із заявами про визнання [PERSON] недієздатним до суду ніхто не звертався. Також, у матеріалах справи наявні копії медичних документів, які свідчать про те, що позивач [PERSON] перебував і перебуває під наглядом лікарів терапевта та невропатолога, а не психіатра. Зазначила, що [PERSON] постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу на те, що позивач захворів задовго до смерті своєї матері [PERSON] , після інсульту проходив довготривалу реабілітацію. Тобто, [PERSON] було пропущено строк на подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини у зв`язку із його тривалою хворобою. Крім того, у позивача були відсутні оригінали правовстановлюючих документів для звернення до нотаріуса після смерті матері. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позову через відсутність для цього правових підстав, оскільки у позові не зазначені причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що позивач є недієздатним та не має права подавати вказаний позов. Документи, надані адвокатом Сазоновою М.О. до матеріалів справи, не стосуються предмету спору. Третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. У судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] , який є сином позивача, зазначив, що проживає разом із батьками у квартирі [ADDRESS] . У родині четверо дітей, батьки завжди перебували у шлюбі. Інше житло у родини відсутнє. На теперішній час батько хворіє, оскільки переніс інсульт. Розповідав про те, що раніше бабуся [PERSON] проживала у вказаній квартирі, а пізніше переїхала до дядька - [PERSON] .. Батько надав свій дозвіл на те, щоб була укладена довіреність та мати [PERSON] могла представляти його інтереси. Батьки вчасно не звернулися до нотаріуса стосовно оформлення спадщини через довготривалу хворобу батька. Мати постійно доглядає за батьком, оскільки вже приблизно 5 років у нього порушене мовлення та він погано пересувається. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, суду пояснила, що зареєстрована та проживає разом із чоловіком та дітьми у квартирі [ADDRESS] . Раніше у вказаній квартирі ще проживала [PERSON] , однак пізніше переїхала до відповідача. [PERSON] має 1 групу інвалідності після перенесеного інсульту. У нього порушена мова, але він усе розуміє. Також він погано пересувається. Право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач забороняв спілкуватися зі свекрухою останні 3-4 роки її життя, забрав у неї телефон. [PERSON] не створив належних умов у будинку для проживання матері. Про смерть [PERSON] дізналася від знайомої. Відповідач казав про те, що не буде претендувати на частку квартири, однак усі оригінали документів зберігалися у нього. [PERSON] свого брата не навідував, а тільки у телефонному режимі цікавився його групою інвалідності. Чоловік надав свою згоду на підписання довіреності, після чого нотаріус приїхала додому для її оформлення. Крім того, про існування заповіту на ім`я відповідача дізналася від нотаріуса, яка посвідчувала довіреність. Строк для прийняття спадщини пропущений її чоловіком з поважної причини, а саме: через його довготривалу хворобу, оскільки надіялися, що чоловік зможе самостійно звернутися до нотаріуса та суду для оформлення своїх спадкових прав. Також її чоловік був упевнений, що інших спадкоємців на майно після смерті матері нема, бо квартира за домовленістю між батьками та братом, повинна належати саме її чоловіку. Їх сім`я весь час разом із дітьми проживала та проживає в даній квартирі, іншого житла не мають. Відповідач самовільно забрав матір проживати до свого будинку, оскільки він облаштував там молитовний будинок, де був пастирем. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що знайома з [PERSON] та його сім`єю понад 10 років. [PERSON] та [PERSON] мають чотирьох спільних дітей. На теперішній час [PERSON] доглядає за своїм чоловіком, оскільки він переніс інсульт. Через хворобу він не може вільно пересуватися та вести повноцінний спосіб життя, розмовляє зі складнощами, але спілкується та усе розуміє. Сім`я дуже ввічлива та порядна. У квартирі проживає позивач разом із дружиною та двома дітьми, оскільки старші доньки проживають окремо. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що знала [PERSON] та її родину. [PERSON] проживала разом із позивачем та його сім`єю. На теперішній час у квартирі проживає позивач, його дружина та двоє дітей. Приблизно у 2006 році [PERSON] побили, після чого у нього стався інсульт. Його дружина [PERSON] здійснювала за ним догляд, самостійно займалася побутовими справами. Розповіла про те, що іноді заходила до квартири позивача, бачила його. Пізніше, [PERSON] переїхала проживати до свого сина [PERSON] . Зазначила, що знайома з відповідачем, однак особисто з ним не спілкується. Що стосується позивача, у нього немає психічних розладів, він усе розуміє, хоча й погано пересувається. У жовтні 2021 року [PERSON] впав та зламав ногу, у зв`язку із чим не виходив на вулицю. Останній раз заходила до квартири позивача у 2023 році. Свідок [PERSON] , яка є донькою позивача, пояснила суду, що батько дійсно хворіє після перенесеного інсульту, однак він все розуміє, хоча й погано розмовляє. Раніше вона постійно проживала у квартирі з батьками. Знає, що батько постійно приймав ліки та проходив реабілітацію, останнім часом після закінчення прийому препаратів стан його здоров`я погіршився. На теперішній час батько спілкується жестами та все розуміє. Про смерть бабусі дізналася після дзвінка матері. На той час батько перебував у лікарні у зв`язку із переломом ноги, а мати була поруч із ним. Відповідач не телефонував батькові. Дядько та батько ще за життя бабусі домовилися, що квартира залишається у власності батька [PERSON] , а будинок у власності дядька [PERSON] .. Коли бабуся проживала у відповідача, вона намагалася її навідувати та спілкувалася з нею по телефону. У батька немає психічних розладів або неадекватного бачення світу, порушено лише мовне вираження та рух. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 1995 року знайома з відповідачем по справі, оскільки відвідувала його церкву, була знайома з його матір`ю та дітьми. У 2007 році познайомилася з дружиною позивача [PERSON] та наразі добре з нею спілкується, вона дуже відповідальна мати та дружина, доглядає за своїм чоловіком. [PERSON] проживала разом із відповідачем. Зазначила, що була у церкві дитячим служителем, а [PERSON] приводила туди своїх онуків (дітей позивача). Зі слів [PERSON] було зрозуміло, що у нього неприязне ставлення до дружини позивача. Служіння проходили у будинку [ADDRESS] . За цією ж адресою проживав відповідач разом із дружиною та дітьми. Після 2009 року перестала спілкуватися з [PERSON] .. Також пояснила, що крайній раз бачила позивача у 2021 році, за станом здоров`я він є адекватною людиною, комунікує, усе розуміє, однак зі складністю розмовляє, здебільшого жестами. У судове засідання 10.04.2025 року представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд за її відсутності; відповідач у судове засідання також не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав до суду заяву додаткові пояснення, у зв`язку із чим суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутністю усіх учасників справи, оскільки судом у повному обсязі з`ясовані усі обставини справи, вислухана думка учасників справи, допитані свідки, досліджені матеріали спадкової справи. Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, а також дослідивши матеріали спадкової справи №658/2022 після смерті [PERSON] , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.03.1969 року, актовий запис №590 (т. 1, а.с.7). [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2003 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С., реєстровий №3-47 (т.1, а.с.11). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 10.02.2022 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №179 (т. 2, а.с.102 зворот). Після смерті матері відкрилася спадщина, що складається із частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2005 року, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т.1, а.с.12). [PERSON] 14.03.2017 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мішекіним В.В., реєстровий №320, яким заповіла [PERSON] все належне їй майно після її смерті (т.2, а.с.108). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №006272 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 28.03.2023 року Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра (т. 1, а.с.21). Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., яка у зв`язку із хворобою [PERSON] виїхала за адресою його проживання та завірила заяву про прийняття спадщини за законом та/або за заповітом від 07.03.2023 року, зареєстровано в реєстрі за №354, 355. Вказана заява була направлена до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (а.с.14). Утім, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 11.03.2023 року за №660/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до ст.1272 ЦК України пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до довідки від 12.08.2022 року №14/5-1561, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, [PERSON] не був зареєстрований разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на день її смерті [INFO] оку (а.с.15). Іншим спадкоємцям відповідно до спадкової справи, копія якої досліджена судом, є [PERSON] . Приписами ч.ч. 1, 2 ст.1220\~ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього\~Кодексу). Відповідно до вимог ст.1261\~ЦК Україниу\~першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст.1268\~ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений 6-місячний строк, який починається з моменту відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому суд звертає увагу, що у правозастосовній практиці поряд із вказаним формулюванням вживається також поняття «поновлення строку на прийняття спадщини», яке має ідентичне правове значення. Обидва поняття як «надання додаткового строку», так і «поновлення строку» відображають одне й те саме матеріально-правове явище, а саме: надання спадкоємцеві можливості реалізувати своє право на спадщину після спливу шестимісячного строку, якщо суд визнає причини його пропуску поважними. Відмінність у термінології не впливає на зміст права, процедуру його реалізації, а також на умови і наслідки задоволення відповідного позову. У будь-якому випадку рішення суду є підставою для звернення спадкоємця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений додатковий строк. Абзацами 1,2,3,6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №8 встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності за значеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з п.24 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 10\~ЦПК України, суд враховує норми європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Позивач зазначає, що про наявність заповіту він не знав, оскільки йому ніхто про це не повідомив, у тому числі відповідач, який проживав разом із [PERSON] . Дана обставина відповідачем [PERSON] не спростована. Як встановлено судом, із 20.05.2016 року позивач має першу групу інвалідності безстроково та потребує стороннього догляду через порушення функцій опори і руху, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №497732 (а.с.10). Відповідно до довідки ЛКК №43/6 від 10.04.2023 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради, [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-терапевта АЗПСМ в КНП «ДЦП МСД № 8», невролога та травматолога КНП «МКЛ № 9» ДМР (т.1, а.с.234). Таким чином, за станом здоров`я, у зв`язку із довготривалою хворобою позивач не мав можливості подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Вказану причину суд вважає поважною. Тобто, позивач на час виникнення правовідносин, які є предметом спору, перебував у стані хвороби, що обмежувала його можливість особисто здійснювати певні юридично значимі дії, зокрема звернення до нотаріуса або інших органів. У свою чергу, [PERSON] , діючи добросовісно та маючи на меті забезпечити реалізацію своїх прав і законних інтересів, прийняв рішення видати довіреність на ім`я своєї дружини [PERSON] , яка відповідно до наданого документа отримала повноваження представляти його інтереси, у тому числі у спадкових та майнових питаннях. Вищезазначені в довіреності повноваження, на думку суду, дають підстави на звернення як до нотаріальної контори, так і до суду, оскільки оформлення спадщини шляхом вирішення певних процесуальних питань у судовому порядку, є невід`ємною частиною оформлення спадщини. Вказана довіреність НСТ 577889 від 28.02.2023 року посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., зареєстровано в реєстрі за №316, 317, ніким не оспорюється та не скасована (т. 1, а.с.132). Видача довіреності зумовлена об`єктивним станом здоров`я позивача, що підтверджується наданими медичними довідками та є підставою вважати його дії розумними, обґрунтованими та спрямованими на уникнення порушення своїх прав. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.82 року справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції"). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (рішення у справі "Трегубенко проти України"). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Позивач від спадщини після смерті матері не відмовився, однак пропустив визначений законодавством строк для прийняття спадщини з поважних причин, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Суд також вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови у задоволенні позову, наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними та несправедливими, оскільки він втратить право на успадкування майна, яке залишилося після смерті матері, не з власної волі, а через тяжку хворобу та реальну неможливість самостійно звернутися до нотаріуса. Будучи особою з інвалідністю 1 групи, маючи єдине житло, він буде позбавлений права на обов`язкову частку у спадщині, яка передбачена законом. Тяжка хвороба, на яку хворіє позивач, безумовно є поважною причиною для поновлення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272\~ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам та встановленим у ході розгляду фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим вважає визначити [PERSON] \~додатковий строк для прийняття спадщини\~упродовж двох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по справі суд вважає віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved