Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

28 січня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона проживала разом із померлим [INFO] [PERSON] однією сім`єю не менш 5-ти років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що в період з березня 1986 року по березень 2022 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 шлюб між ними розірвано, але не зважаючи на це вони з чоловіком продовжили проживати в їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер їх син [PERSON] . Її чоловік останнім часом хворів, а смерть сина дуже вплинула на його здоров`я та через чотири місяці після смерті сина помер і чоловік. За життя заповіт скласти не встиг. Оскільки вони зареєстровані за однією адресою, після смерті сина отримали з чоловіком право власності на частку сина. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки інших спадкоємців у померлого немає. 23 січня 2025 року своєю постановою Державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії оскільки позивачкою не надано доказів про факт родинних стосунків та фактичне проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини та рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] . В судовому засіданні заявниця підтримала викладене в заяві. Пояснила, що вона проживала з сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] . [INFO] помер син, а [INFO] помер чоловік. Частку сина вони з чоловіком встигли оформити, а частку чоловіка оформити не змогла, оскільки на момент смерті чоловіка вони були розлучені. Розлучились з чоловіком у 2022 році формально щоб отримувати субсидію, але весь час проживали разом однією сім`єю за однією адресою. Похованням чоловіка займалась вона. Останні 3-4 роки чоловік хворів, тяжко пересувався, тому оформив на неї доручення. Вказане доручення свідчить про те, що померлий довіряв їй представляти його інтереси. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що заявниця є його тещею, він вже 30 років одружений з її донькою [PERSON] . Всі ці 30 років теща проживала разом з померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо розлучення між тещею та її чоловіком йому нічого не відомо. [PERSON] в с. Дніпровокам`янка. Займалась похованням заявниця. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона для заявниці є донькою від першого шлюбу. Що з її дитинства мати проживала з [PERSON] однією родиною, з ними проживав ще син. На момент смерті чоловік матері жив з нею, іншого житла ні в неї ні в нього не було. Про розірвання шлюбу між ними їй було відомо, але причини вона не знає. Після розірвання шлюбу все одно проживали разом. Вони постійно приїздили на свята, відносини між матір`ю та вітчимом були сімейні. Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, встановив: Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1998 квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 13.12.2024 [PERSON] отримала в спадок частку спадкового майна після смерті [PERSON] , яке складалось з 1/3 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідкою № 4605 від 18.09.2024 [PERSON] з 14.04.1989 р. та до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті за вказаною адресою зареєстрована також [PERSON] , 1958 р.н. Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 23.01.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що нею не підтверджено факту проживання однією сім`єю. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 року у справі № 302/991/19 зазначив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи відсутність ознак спору, вказаний факт може бути встановлений судом в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про вставлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ст. 1216 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За п. 21 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20) зазначено, що ст. 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269, 1270 ЦК України. Судом достовірно встановлено, що заявниця проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, вели з ним спільне господарство, по день смерті останнього [INFO] . Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку та зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом четвертої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Матеріалами справи підтверджено, що заявниця постійно проживала та була зареєстрована разом з колишнім чоловіком за адресою: [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявниця, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved