Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку загальною площею 0,269 га, в тому числі на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,019 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №03646, виданого Пашковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 20 вересня 1999 року у відповідності до рішення Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 02 квітня 1996 року за №7. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється єдиним її спадкоємцем за заповітом на все майно. До того ж вже оформив свої спадкові права на інше спадкове майно, зокрема, на домоволодіння, яке розташоване на заявленій земельній ділянці. Однак не може оформити свої спадкові права на заявлену нерухомість через наявні дописи у вищевказаному Державному акті на право приватної власності на землю, в силу чого він розцінений нотаріусом як такий, що не відповідає вимогам законодавства. Оскільки він являється єдиним спадкоємцем баби, яка мала право власності на заявлену земельну ділянку, зазначений правовстановлюючий документ є чинний і у встановленому законом порядку не скасований, до того ж він оформив свої спадкові права на домоволодіння, яке знаходиться на даній землі, тому просить визнати за ним на дану землю право власності в порядку спадкування за заповітом. Позивач подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просив справу розглянути в підготовчому засіданні без його участі. Представник відповідача також направив заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Старокостянинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наступне. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.\~548\~ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549\~ЦК УРСР\~від 18\~липня 1963\~року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222\~ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Пашковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 11 листопада 2003 року. У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 30 жовтня 2006 року за №2218 [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Згідно із записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за №219 їй належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , право на земельну частку (пай), майновий пай. Після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном з 11 листопада 2003 року вступив спадкоємець за заповітом [PERSON] , який проживав та був зареєстрований разом з померлою, проводив похорони, забрав її речі. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено виконавчим комітетом Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 01 грудня 1997 року за р. №55, згідно відмітки на якому «заповіт не змінювався і не відмінювався». Даним заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і на що вона за законом матиме право. Зі змісту копій матеріалів спадкової справи №668/2006, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 06 листопада 2006 року до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що єдиним її спадкоємцем являється [PERSON] , який вже частково оформив свої спадкові права на інше спадкове майно, зокрема, на домоволодіння, на якому знаходиться заявлена земля. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка загальною площею 0,269 га, в тому числі земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, та земельна ділянка площею 0,019 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що розташована по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №03646, виданого Пашковецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 20 вересня 1999 року у відповідності до рішення Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 02 квітня 1996 року за №7. Листом завідувача Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №361/02-14 від 23 березня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заявлену земельну ділянку в зв`язку із тим, що в правовстановлюючому документі наявні дописи щодо адреси, що не відповідає вимогам законодавства. На час розгляду справи в суді заявлений Державний акт на право приватної власності на землю є чинним і у встановленому законом порядку не скасований, право власності на заявлену земельну ділянку зареєстроване за спадкодавцем. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України\~). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23\~постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст.\~316,\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець набула право власності на заявлену земельну ділянку, тому це право перейшло до її спадкоємця за заповітом внука [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що позивач є спадкоємцем за заповітом [PERSON] та оформив свої спадкові права на інше спадкове майно, заявлене право власності ніким не оспорюється, відсутній спадковий спір, однак він не може оформити право на вказане спадкове майно в позасудовому порядку через дописи в правовстановлюючому документі, враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивача немає, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, так як вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved