Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

ТОВ «Санфорд Капітал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №22035000524860 від 02.08.2021 у розмірі 11\~448,37 грн., також просив стягнути суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» зазначає, що 02.08.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладений договір про надання кредиту №22035000524860, за умовами якого відповідачці шляхом переказу на картковий рахунок надано кредитні кошти в розмірі 13\~600,00 гривень. 11.04.2024 між АТ «БАНККРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРДКАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 11/04/24, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22035000524860 від 02.08.2021 перейшло до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». В порушення норм закону та умов договору [PERSON] , отримавши кредитні кошти, зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 11\~448,37 гривень, що складається з наступного: 8\~204,77 гривень\~заборгованість за кредитом, 3\~243,60 гривень\~заборгованість за простроченою комісією. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «САНФОРДКАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №22035000524860 від 02.08.2021 у розмірі 11\~448,37 гривень та судові витрати. 24.02.2025 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що пройшов строк позовної давності, нараховані відсотки завеликі, не зважаючи на воєнний стан. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 02.08.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладений кредитний договір №22035000524860, за умовами якого відповідачці надано кредит на споживчі потреби. Згідно з кредитним договором АТ «БАНККРЕДИТ ДНІПРО» надав відповідачці грошовікошти урозмірі 13 600,00 гривеньна строк 12 місяців з кінцевою датою повернення 02.08.2022 року. Вказаним кредитним договором встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту: з 02 серпня 2021 року до 01 грудня 2021 року - 9% від суми кредиту, з 02 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року - 7% від суми кредиту, з 02 березня 2022 року до 01 червня 2022 року - 5% від суми кредиту, з 02 червня 2022 року до 02 серпня 2022 року - 2,95% від суми кредиту; процентну ставку за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних та на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0% річних. Цього ж дня\~ [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою. Мікро (3-13)», в якому зазначено основні умови кредитування, а також заяву-згоду № 1176186 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі - УДБО), якою засвідчила згоду отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердила, що всі умови їй зрозумілі. 11.04.2024 між АТ «БАНККРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРДКАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 11/04/24, за умовами якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22035000524860 від 02.08.2021 перейшло до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті\~1077, частиною 3 статті\~1079 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею\~514, частиною 1 статті\~516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ «САНФОРДКАПІТАЛ» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором №22035000524860 від 02.08.2021. З розрахунку заборгованості за договором, доданого позивачем до позовної заяви, виходить, що станом на 10 квітня 2024 року заборгованість\~[PERSON] за кредитним договором становить 11\~448,37 гривень, що складається з наступного: 8\~204,77 гривень\~заборгованість за кредитом, 3\~243,60 гривень\~заборгованість за простроченою комісією. Частиною першою статті 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Так, умовами укладеного між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] кредитного договору №22035000524860, зокрема, пунктом 1.2 та розділом 4 передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісійну плату за обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті першої та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного\~банку України\~постановою від\~8\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом\~це серед іншого витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19(провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пунктів 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісійну плату за обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок орієнтовної загальної вартості кредиту для клієнта та орієнтовної реальної річної процентної ставки» кредитного договору (колонка 7 графіка). Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає: з 02 серпня 2021 року до 01 грудня 2021 року 1224,00 грн, з 02 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року 952,00 грн, з 02 березня 2022 року до 01 червня 2022 року 680,00 грн, з 02 червня 2022 року до 02 серпня 2022 року 401,20 грн. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх банком зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 8 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) викладено висновок про те, щоякщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості запростроченою комісієюв розмірі 3\~243,60 гривень. Разом з тим, з огляду на те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом в розмірі 8\~204,77 гривень, підлягають задоволенню. Щодо посилання відповідачки на сплив строку позовної давності, суд зазначає, що Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020року № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15 грудня 2021року продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 року, постановою від 09 грудня 2020 року №1236 продовжено дію до 30 квітня 2023 року. Постановою від 27 квітня 2023 року №383 продовжено дію до 30 червня 2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Разом з тим, суд зазначає, що з 17 березня 2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. З урахування наведеного вище, суд приходить до висновку, що стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2021 року заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності. Окрім того, судом встановлено, що стороною позивача до винесення рішення по суті заявлені до стягнення з відповідачки витрати на правову допомогу та подано докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу. Так, з матеріалів справи виходить, що правову допомогу ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» відповідно до договору від 01.04.2024 № 1/04 про надання правової допомоги здійснювало АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АЛЬЯНС ДЛС». Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Акт про отримання правової допомоги від 16.12.2024 до договору від 01.04.2024 про надання правової допомоги свідчить, що АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «АЛЬЯНС ДЛС» надано відповідні юридичні послуги. Так, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню у сумі 8\~204,77 гривень, що складає 72 % від загальної суми заявлених позивачем вимог, суд пропорційно стягує з відповідачки на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» судовий збір в розмірі 1744,13 гривень та понесені позивачем витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 5\~184,00 гривень.

Outcome: partial