Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивачка, через свого представника [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову зазначили, що 04 жовтня 2018 року між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності посвідченої 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орел О.В. за реєстровим № 954, від імені [PERSON] , (надалі Позикодавець) та [PERSON] , було укладено Договір позики грошей (надалі Договір позики) на загальну грошову суму у розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що в еквіваленті на день підписання договору, за комерційним курсом купівлі доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» (28,00 грн. за 1 дол. США), становить 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів. Відповідно до п 2.2. Договору позики сторони домовились, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 04 січня 2019 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Пунктом 2.3. Сторони узгодили, що повернення суми позики має бути еквівалентно курсу гривні до долару за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату здійснення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. Відповідно до п. 2.7. Позика повертається в наступному порядку: 2.7.1. В строк до 04.11.2018 року поверненню підлягає сума 7 336,00 (сім тисяч триста тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 263,00 (двісті шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1.; 2.7.2. В строк до 04.12.2018 року поверненню підлягає сума 7 336,00 (сім тисяч триста тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 263,00 (двісті шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1.; 2.7.3. В строк до 04.01.2019 року поверненню підлягає сума 124 936,00 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 4 462,00 (чотири тисячі чотириста шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. Таким чином, Позивач виконав умови Договору позики, а саме передав Відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривні 00 копійок. Крім того, за положенням п. 3.3 Договору позики грошей з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором Позичальник зобов`язаний передати в заставу Позикодавцю транспортний засіб з правом використання, а саме: автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , [NUMBER] тип ТЗ - загальний легковий седан - В, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходиться на державному обліку Центр 8041, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 13.06.2017. Так, 04.10.2018 року на виконання вказаного положення Договору Позики, [PERSON] , з однієї сторони у якості Заставодержателя, від імені якої на підставі довіреності посвідченої 03 квітня 2018 року Орел О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 954 діяв [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, у якості Заставодавця, уклали Договір Застави (надалі Договір Застави), яким забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] перед Заставодержателем за договором позики від 04.10.2018, що укладений між Заставодержателем та Заставодавцем, а саме: повернення в строк до четвертого січня дві тисячі дев`ятнадцятого року позики у розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» (28,00 грн. за 1 дол. США), а також відшкодувати можливі збитки. Предметом застави за п. 1.2 Договору Застави є, належний Заставодавцю, автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, випуску 2008 року, шасі (кузов, рам): [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований Центр 8041, 13 червня 2017 року, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] видане Центр 8041 13.06.2017. Пунктом 1.2. Договору застави передбачено, що предмет застави належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Центром 8041 13.06.2017. Крім того, Заставодавець та Заставодержатель в п. 1.3 дійсного договору дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення договору складає 154 000,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок. Відповідач в порушення умов Договору станом на день складання дійсної заяви належні грошові кошти не повернув. У зв`язку з викладеним позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 189 904,80 (сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 80 копійок та судові витрати. Ухвалою суду від 19\~серпня 2024\~року було відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 09 грудня 2024 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження. Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Дяченко Е.В. про зупинення\~провадження по\~справі, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник позивача [PERSON] подавав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача, позов підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Присутній у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про застосування строків загальної позовної давності з 2018 року. Також вказав, що матеріали справи не містять інформації, чи дійсно отримував відповідач грошові кошти по договору. Зазначив, що відповідач не укладав договору позики. На підставі наведеног просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 жовтня 2018 року між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності посвідченої 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орел О.В. за реєстровим № 954, від імені [PERSON] , та [PERSON] , було укладено Договір позики. Згідно п. 1.1. Договору Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші у сумі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів, за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приватбанк» (1 дол. США - 28,00 грн.) на дату укладання цього договору, Відповідно до п 2.2. Договору позики сторони домовились, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 04 січня 2019 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Пунктом 2.3. Сторони узгодили, що повернення суми позики має бути еквівалентно курсу гривні до долару за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату здійснення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. Порядок повернення повики визначений у п. 2.7. Договору. Пунктом 2.7.1. визначено, що в строк до 04.11.2018 року поверненню підлягає сума 7 336,00 (сім тисяч триста тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 263,00 (двісті шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. У пункті 2.7.2. - в строк до 04.12.2018 року поверненню підлягає сума 7 336,00 (сім тисяч триста тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 263,00 (двісті шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. Пункт 2.7.3. - в строк до 04.01.2019 року поверненню підлягає сума 124 936,00 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень, 00 копійок, що еквівалентно 4 462,00 (чотири тисячі чотириста шістдесят два) долара США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу, але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1. Відповідно до п. 3.1 Договору позики Позичальник підтверджує своїм підписом під цим Договором факт отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів у розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» (28,00 грн. за 1 дол. США) на дату укладання цього Договору Таким чином, Позивач виконав умови Договору позики, а саме передав Відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривні 00 копійок. Крім того, за положенням п. 3.3 Договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором Позичальник зобов`язаний передати в заставу Позикодавцю транспортний засіб з правом використання, а саме: автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , [NUMBER] тип ТЗ - загальний легковий седан - В, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходиться на державному обліку Центр 8041, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане 13.06.2017. 04.10.2018 року [PERSON] , з однієї сторони у якості Заставодержателя, від імені якої на підставі довіреності посвідченої 03 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орел О.В. за реєстровим № 954 діяв [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, у якості Заставодавця, уклали Договір Застави, яким забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] перед Заставодержателем за договором позики від 04.10.2018 року, що укладений між Заставодержателем та Заставодавцем, а саме: повернення в строк до четвертого січня дві тисячі дев`ятнадцятого року позики у розмірі 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» (28,00 грн. за 1 дол. США), а також відшкодувати можливі збитки. Предметом застави за п. 1.2 Договору Застави є, належний Заставодавцю, автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, випуску 2008 року, шасі (кузов, рам): [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований Центр 8041, 13 червня 2017 року, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] видане Центр 8041 13.06.2017. Пунктом 1.2. Договору застави передбачено, що предмет застави належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого Центром 8041 13.06.2017. Заставодавець та Заставодержатель в п. 1.3 дійсного договору дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення договору складає 154 000,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок. З розрахунку заборгованості, наданого представником позивачки, судом встановлено, що 08.11.2018 року [PERSON] було повернуто позивачці грошові кошти у розмірі - 7 362,20 грн., що в еквіваленті на день погашення частини боргу, за комерційним курсом продажу доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» (28,10 грн. за 1 дол. США), становить 262,00 долара США 00 центів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений статті 16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зроблено висновок про те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем те, що відповідно до Договору позики від 04 жовтня 2018 року, [PERSON] прийняв у власність від [PERSON] , 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США 00 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» (28,00 грн. за 1 дол. США). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом 1 дол. США дорівнює 28,00 грн. на день укладання договору. Крім того, відповідно до положень пункту 2.7. договору позики суму позики [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] частинами за встановленим графіком, в порядку та умовах, передбачених цим договором. Таким чином, розмір періодичних платежів, які повинні були сплачуватися позичальником [PERSON] , також визначено за обмінним курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Приват Банк» на день погашення платежу. Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України. Оскільки предметом договору позики є 139 608,00 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісім) гривень 00 копійок, що в еквіваленті на день підписання договору, за комерційним курсом купівлі доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» (28,00 грн. за 1 дол. США), становить 4 986,00 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США. Тому посилання позивачки на комерційний курс продажу доларів США, встановлений ПАТ КБ «Приватбанк» (40,2 грн. за 1 дол. США) станом на день складання позову, є таким, що суперечить умовам договору позики, укладеним сторонами. Суд вважає, що, ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, заборгованість слід відраховувати в еквіваленті долара США за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк» на дату погашення платежу (04.01.2019 року), але не менше ніж курс долару США по відношенню до української гривні, вказаного в п. 1 Договору. Враховуючи, що 08.11.2018 року [PERSON] було частково повернуто позивачці грошові кошти у розмірі - 7 362,20 грн., що в еквіваленті на день погашення частини боргу, за комерційним курсом продажу доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» (28,10 грн. за 1 дол. США), становить 262,00 долара США 00 центів, то заборгованість відповідача перед позивачкою становила 132\~272,00 грн., що еквівалентно за комерційним курсом продажу доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 04 січня 2019 року (дата погашення платежу), 4 724 долари США (1 дол. США дорівнює 28,00 грн). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід частково задовольнити, у зв`язку із чим з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 132 272,00 грн., що еквівалентно за комерційним курсом продажу доларів США, встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 04 січня 2019 року (дата погашення платежу) - 4 724 долари США. У той же час, сторона відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачкою заявлено позов із пропущенням строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачають, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний правовий висновок щодо строку позовної давності наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №457/462/16-ц, провадження №61-21807св19. Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30.06.2023. Крім того, Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" від 08.11.2023 року внесено зміни до п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України згідно з якими, у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії воєнного стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024 року. Станом на дату подання позову (24.07.2024 р.) строк дії воєнного стану в Україні продовжено Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 року на 90 діб, який після цього неодноразово продовжувався і триває по теперішній час. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду вказаної справи термін дії воєнного стану продовжений, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення з відповідним позовом до суду. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд встановив, що 01.10.2021 року між [PERSON] та адвокатом Непомнющим О.М. було укладено Договір про надання правової допомоги. Згідно з розділом 3 Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 40000,00 (сорок тисяч грн., 00 коп.) гривень за кожну окрему справу щодо стягнення боргу за будь-яким Договором укладеним Клієнтом із Контрагентом/Боржником/Відповідачем/Третьою особою/Поручителем, тощо. 100 % розміру гонорару та Адвоката, зазначеного в п. 3.1 Договору, сплачується Клієнтом з моменту набрання чинності Договором, а саме в день підписання Адвокатом та Клієнтом Акту розрахунку до дійсного Договору про надання правової допомоги. Оплата гонорару, премії та перерахування коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, здійснюється в готівковій формі чи в безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок Адвоката з зазначенням відповідного призначення платежу. Оплата Позивачем послуг щодо надання адвокатом Непомнющим О.М. правової допомоги підтверджується Актом розрахунку до Договору про надання правової допомоги «01» квітня 2024 р. На підставі отриманих доказів, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1899,05 грн. З відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 69,65% з розрахунку: 132\~272,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 189\~904,80 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 69,65 % (відсоток задоволених позовних вимог). Отже,сума судового збору,що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 1322,68 грн., з розрахунку: 1899,05 грн. (сума сплаченого судового збору) х 69,65 % (відсоток задоволених позовних вимог).

Outcome: partial