Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У лютому 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13 червня 2023 року, позивач зазначив, що 09 серпня 2022 року він був прийнятий на посаду заступника генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» з посадовим окладом 18 000,00 грн у місяць. Під час перебування на посаді він сумлінно, своєчасно та точно виконував розпорядження роботодавця, додержувався трудової дисципліни тощо, за що заохочувався відповідачем у вигляді надбавки за високі досягнення у праці та премії за вересень 2022 року, а також подякою. 31 жовтня 2022 року відповідачем був виданий наказ № 79-ОС «Про відсторонення від роботи [PERSON] », згідно із яким він був відсторонений від роботи з 01 листопада 2022 року до моменту прийняття рішення ДК «Укроборонпром» щодо звільнення з посади. 12 січня 2023 року директором ДП «НТК «Імпульс» був виданий наказ про звільнення позивача з роботи на підставі висновку, складеного за результатами службової перевірки. Вказаний наказ позивач вважає незаконним з огляду на відсутність підстав для його звільнення, оскільки він не вчиняв дисциплінарного проступку. Висуваючи вимогу про поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач обрахував, що його середньоденна заробітна плата становить 1 273,25 грн. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу на дату складання позовної заяви становила 89 127,50 грн із розрахунку 1 273, 25 грн х 70 робочих днів. Окрім того, позивач вказав, що незаконним звільненням йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінив у 143 750,00 грн. Отже, позивач просив суд поновити його на посаді заступника генерального директора з безпеки державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його трудового права, покласти на генерального директора державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» [PERSON] обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, у зв`язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, допустити негайне виконання судового рішення у частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2023 року справу було розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Каліушка Ф. А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року у справі було відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання. 10 березня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач проти позову заперечував та вважав, що підстави для задоволення позову відсутні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що Генеральним директором ДП «НТК «Імпульс» [PERSON] був виданий наказ № 47 від 06 жовтня 2022 року «Про проведення службової перевірки», предметом якого була перевірка достовірності змісту доповідної записки заступника Генерального директора з безпеки [PERSON] від 05 жовтня 2022 року. За результатами службової перевірки комісія дійшла висновку про наявність підстав для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Листом ДК «Укроборнпром» від 11 січня 2023 року № 6/3-213 звільнення [PERSON] було погоджено. Наказом ДП «НТК «Імпульс» від 12 січня 2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» з 12 січня 2023 року позивача було звільнено з посади заступника Генерального директора з безпеки за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 20 березня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, якою він заперечував доводи відповідача щодо умисного повідомлення позивачем недостовірної інформації щодо діяльності підприємства, щодо наявності грубого порушення ним трудових обов`язків. Навів свої доводи щодо правових та фактичних підстав звільнення позивача, щодо відмови надати письмові пояснення та ухилення від отримання висновку за результатами службової перевірки, щодо недотримання строку для застосування дисциплінарного стягнення. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний концерн «Укроборонпром». 24 квітня 2023 року від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, якими вона заперечує проти позову. Вважає оскаржуваний наказ таким, що винесений із дотриманням норм трудового законодавства України. 25 квітня 2023 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими відповідач обґрунтовує законність оскаржуваного наказу про звільнення [PERSON] . А саме зазначає, що [PERSON] були порушені його трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, у діях [PERSON] наявна вина у вигляді подання недостовірної інформації до ДК «Укроборонпром» та прямий умисел, що було встановлено за результатами проведеного службового розслідування. Відповідач навів також свої доводи щодо неподання [PERSON] письмових пояснень щодо виявленого порушення трудових обов`язків. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року третю особу Державний концерн «Укроборонпром» замінено на правонаступника - Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість». Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 10 жовтня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 375,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року залишено без змін; апеляційну скаргу [PERSON] на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року задоволено, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року скасовано. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року у задоволенні заяви ДП «НТК «Імпульс» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено. Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року касаційні скарги Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» залишено без задоволення; касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено в цих частинах нове рішення. Позов [PERSON] до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» від 12 січня 2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» з 12 січня 2023 року. Стягнуто з Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. У задоволенні решти позовної вимоги в цій частині відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс». Справу в частині вирішення позовної вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року залишено без змін. 01 жовтня 2024 року справа надійшла з Верховного Суду до Дарницького районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Дарницького районного суду м. Києва Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання на 19 грудня 2024 року. У судове засідання 19 грудня 2024 року з`явились усі учасники справи. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року замінено відповідача Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Імпульс» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс». Судове засідання було відкладено до 24 січня 2025 року у зв`язку із необхідністю подання доказів стороною відповідача. 23 грудня 2024 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначає, що часом вимушеного прогулу є період з 13 січня 2023 року - дата, наступна за днем незаконного звільнення, до 25 вересня 2024 року - дата поновлення позивача на роботі. Вважає, що застосування ч. 3 ст. 119 КЗпП України у спірних правовідносинах буде необґрунтованим. Зазначає, що для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно застосовувати його заробітну плату за вересень, жовтень 2022 року, оскільки протягом двох останніх місяців перед його звільненням (листопад, грудень 2022 року) він був відсторонений від роботи та мав тимчасову непрацездатність. Відтак, вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має бути йому нарахований за 442 робочі дні у розмірі 562 776,50 грн. 06 січня 2025 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких, посилаючи на розрахункову відомість розміру оплати праці, винагороди, додаткового блага заступника Генерального директора з безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» за період з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2024 року, вважає, що на його користь має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 832 744,10 грн. Від позивача 12 лютого 2025 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Окрім того, 18 березня 2025 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, якою він також просив задовольнити позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 832 744,10 грн. У судове засідання 21 березня 2025 року з`явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У судовому засіданні 21 березня 2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зазначив, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 832 744,10 грн не підлягає задоволенню, оскільки вона не грунтується на вимогах чинного законодавства. Так, позивач просить виплатити йому заробітну плату, яку отримав інший працівник, який наразі обіймає посаду заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс». Разом з тим, середній заробіток за час вимушеного прогулу має обраховуватись на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При цьому, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно брати заробітну плату за два останні місяці, що передували звільненню позивача, тобто за листопад, грудень 2022 року. У судовому засіданні 21 березня 2025 року була оголошена перерва до 27 березня 2025 року. У судове засідання 27 березня 2025 року з`явились представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами представник відповідача надав суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул у розмірі заробітної плати працівника, який на цей час обіймає посаду позивача, не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Окрім того, просив суд взяти до уваги, що позивач з 25 липня 2023 року був мобілізований до лав Збройних Сил України, де отримує грошове забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України. Відтак, відповідно до ст. 119 КЗпП України, за період з 25 липня 2023 року по день ухвалення рішення у справі про поновлення позивача на роботі середній заробіток за час вимушеного прогулу не підлягає стягненню з відповідача. 27 березня 2025 року судове засідання було відкладене до 07 квітня 2025 року. Суд, заслухавши представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що наказом Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Г. Куценка від 08 серпня 2022 року № 69-ОС [PERSON] було прийнято на роботу у Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Імпульс» на посаду заступника генерального директора з безпеки з посадовим окладом згідно зі штатним розписом 18 000,00 гривень. Наказом Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Г. Куценка від 12 січня 2023 року № 1-ОС [PERSON] звільнено з посади заступника Генерального директора з безпеки з 12 січня 2023 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» від 12 січня 2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» з 12 січня 2023 року. Стягнуто з Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. У задоволенні решти позовної вимоги в цій частині відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс». Справу в частині вирішення позовної вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Наказом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Г. Куценка від 25 вересня 2024 року № 28 [PERSON] поновлено на посаді заступника Генерального директора з безпеки з 12 січня 2023 року. Частинами 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Щодо розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Постанова КМУ № 100). Так, відповідно до підпункту «з» пункту 1 розділу І Постанови КМУ № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду. Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Постанови КМУ № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З огляду на вказане, суд відхиляє доводи позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 832 744,10 грн на підставі розрахункової відомості за період з вересня 2022 року по вересень 2024 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» супровідним листом від 18 грудня 2024 року за № 336, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства щодо порядку обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, Постанові КМУ № 100. При обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд бере до уваги, що наказом Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Г. Куценка від 31 жовтня 2022 року № 79-ОС [PERSON] відсторонено від виконання повноважень заступника генерального директора з безпеки з 01 листопада 2022 року до моменту прийняття рішення Державним концерном «Укроборонпром» щодо звільнення [PERSON] з посади із збереженням заробітної плати. Наказом Генерального директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» Г. Куценка від 19 грудня 2022 № 95-ОС до вказаного наказу були внесені зміни, відповідно до яких бухгалтерії підприємства наказано припинити виплату заробітної плати заступнику генерального директора з безпеки [PERSON] з 20 грудня 2022 року. Окрім того, відповідно до Витягу з електронного реєстру листків непрацездатності від 19 грудня 2024 року позивач був тимчасово непрацездатним у період з 01 листопада 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 06 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року. Отже, враховуючи, що внаслідок відсторонення роботодавцем позивача від виконання повноважень, а також внаслідок тимчасової непрацездатності позивач не працював протягом листопада, грудня 2022 року, суд вважає, що середню заробітну плату необхідно обчислювати виходячи з виплат позивачу за вересень, жовтень 2022 року. Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2024 року позивач був поновлений на посаді заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» з 12 січня 2023 року. На виконання вказаного рішення суду Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний комплекс «Імпульс» [PERSON] був виданий наказ від 25 вересня 2024 року № 28 про поновлення [PERSON] на посаді заступника Генерального директора з безпеки. Разом з тим, судом встановлено, що з 25 липня 2023 року позивач був призваний у Збройні Сили України та перебуває на службі станом на день ухвалення цього рішення. Зазначене підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 03 грудня 2015 року та довідкою військової частини [NUMBER] від 25 вересня 2024 року. Згідно з частиною другою статті 39 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У постанові від 28 червня 2023 року у справі № 753/12209/22 Верховний Суд виснував, що Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, було внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади. Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має бути обрахований за період з 12 січня 2023 року по 24 липня 2023 року, кількість робочих днів у якому становить 138 днів. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Постанови КМУ № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Так, згідно з розрахунковим листком за вересень 2022 року, у якому було 22 робочі дні, позивачу нарахована заробітна плата 36 750 гривень, з яких 3 750,00 грн - надбавка за високі досягнення у праці, 18 000,00 грн - оклад, 15 000,00 грн - премія за квартал. Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2022 року, у якому був 21 робочий день, позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 18 000,00 грн. Враховуючи, що позивачу у вересні 2022 року була виплачена квартальна премія, заробітна плата позивача за вересень 2022 року становить 26 826,92 грн із розрахунку: 18 000,00 грн + 3 750,00 грн + (15 000,00 грн : 65 дн. х 22 дн.) = 26 826,92 грн, де 65 днів- робочі дні за квартал, 22 дні - робочі дні у вересні 2022 року. Заробітна плата у жовтні 2022 року становить 22 846,15 грн із розрахунку: 18 000,00 грн + (15 000,00 грн : 65 дн. х 21 дн.) = 22 846,15 грн, де 65 днів- робочі дні за квартал, 21 день - робочі дні у жовтні 2022 року. Відповідно, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 12 січня 2023 року по 24 липня 2023 року складає 159 415,90 гривень із розрахунку: (26 826,92 грн + 22 846,15 грн) : 43 дні х 138 днів = 159 415,90 грн. Надаючи оцінку витягу з наказу Міністерства економіки України від 06 жовтня 2022 року № 3577, відповідно до якого позивач був заброньований за ДП «НТК «Імпульс» на період мобілізації та на воєнний час і йому було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців, тобто по 06 квітня 2023 року, суд зазначає, що цей доказ не впливає на обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки період, під час якого позивач був заброньований згідно із вказаним наказом, охоплює період здійсненого судом обрахунку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також те, що позивач звільнений згідно із чинним законодавством від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1 594,16 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved