Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 133 385 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 20\~266,20 грн.; відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», займаючи посаду налагоджувальника верстатів з програмним керуванням. Декілька останніх років Відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати заробітної плати в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченої заробітної плати. Відповідно до Довідки №29/25 від 10.01.2025 року, Відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі станом на 10.01.2025 року у сумі 133 385 грн. Відповідно до положення ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 20\~266,20 грн., у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 19\~березня 2025\~року на\~адресу суду\~від Державного\~підприємства «Виробниче\~об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод ім.\~О.М.\~Макарова» надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~в якому\~представник відповідача\~ Новак\~К.А.\~просила відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі,\~посилаючись на\~наступне.\~На протязі\~2019-2023\~років та\~на даний\~час підприємство\~працює в\~одноденному режимі\~роботи.\~З 28.02.2022\~р.\~і до\~01.09.2022\~р.\~підприємство знаходилось\~на простої,\~що підтверджується\~відповідними наказами.\~З січня\~2023\~року підприємство\~працює в\~одноденному режимі\~роботи.\~Представник відповідача\~просила врахувати\~ситуацію,\~яка склалася\~внаслідок війни,\~і поставила\~завод на\~межу виживання,\~оскільки наявна\~заборгованість з\~вересня 2020\~року по\~заробітній платі\~працівникам складає\~понад 130,5\~млн.\~гривень,\~відсутність обігових\~коштів,\~одноденний режим\~роботи на\~протязі 2019-2023\~років.\~При цьому\~підприємство має\~врахувати не\~тільки інтереси\~окремого працівника,\~але й\~інтереси інших\~працівників,\~забезпечити можливість\~функціонування підприємства.\~Окрім того,\~представник відповідача\~вказує,\~що позивачем\~пропущено строк\~звернення до\~суду.\~В підтвердження\~того,\~що підприємство\~у разі\~порушення строків\~виплати заробітної\~плати у\~місяці виплати\~нараховує компенсацію,\~представник надає\~копії розрахункових\~листів працівників,\~де по\~виду оплат\~329\~«Сума компенсації\~працівникам за\~затримку виплати\~заробітної плати»\~проведено нарахування\~суми компенсації\~у разі\~виплати заборгованості\~по заробітній\~платі. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. представник відповідача зазначає, що позивач не обґрунтовує стягнення даної суми, а також не додає до позовної заяви ніяких доказів щодо їх сплати, адже підтвердженням факту оплати адвокатських послуг являється не договір та Акт виконаних робіт, а квитанція на оплату відповідних послуг, що підтверджує факт оплати саме заявленої у позові суми. Тому відповідач вважає дану вимогу необґрунтованою, документально нічим не підтвердженою, і як наслідок неправомірною та такою що підлягає відхиленню. 28 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Харламовим Д.В. подано до суду відповідь на відзив у якій останній позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Додатково адвокат наголошує суду, що надані відповідачем розрахункові листи дійсно містять строку «329», проте це може бути сплата за індексацією, а не компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки такий пункт міститься у розрахунку поточного місяця і неможливо здійснити нарахування на майбутнє порушення. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки заповненої 24.10.1978 року на ім`я [PERSON] (а.с.11 на хвороті-12). Звернувшись до суду, позивач зазначав, що відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 133 385 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою частини 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містяться і у частині 1 ст.115 КЗпП України. Проте, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№29/101 від 11 березня 2025 року, наданої відповідачем на вимогу суду, станом на 11.03.2025 року [PERSON] не виплачена заробітна плата становить 133 385 грн, у т.ч. по місяцям: за червень 2021 року 6426 грн.; за липень 2021 року 1909 грн.; за серпень 2021 року 2561 грн.; за жовтень 2021 року 2679 грн.; за листопад 2021 року 2043 грн.; за липень 2023 року 8479 грн.; за вересень 2023 року 9016 грн.; за грудень 2023 року 7312 грн.; за січень 2024 року 2997 грн.; за лютий 2024 року 4289 грн.; за березень 2024 року 9960 грн.; за квітень 2024 року 10662 грн.; за травень 2024 року 10388 грн.; за червень 2024 року 9770 грн.; за липень 2024 року 10623 грн.; за серпень 2024 року 8554 грн.; за вересень 2024 року 9562 грн.; за жовтень 2024 року 8743 грн.; за грудень 2024 року 7412 грн. 05.02.2025 року виплачено за січень 2024 року 1198 грн. Залишок заборгованості складає 132 187,00 грн. (а.с.36). При цьому, позивачем до матеріалів позову долучено довідку ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова» №29/25 від 10.01.2025 року за якою [PERSON] належить сума до виплати у розмірі 133 385,00 грн. (а.с.13). Водночас, суд зазначає, що вказана довідка не містить зазначення особи або підприємства, що його видало із відповідною печаткою або штампом, окрім того вказана довідка датована 10.01.2025 року, що є раніше ніж довідка надана до відзиву, а тому не може прийнято судом до уваги у якості доказу по справі згідно вимог ст.76 ЦПК України. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 132 187 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 132 187,00 грн., а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в цій частині. Щодо посилань відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку на звернення до суду із зазначеним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач 10.01.2025 року отримав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, та 04.03.2025 року звернувся до суду з позовом, а отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено, тому, заперечення відповідача суд не приймає до уваги. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 20\~266,20 грн. суд виходить з наступного. Статтею 1\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~статті 2\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 11 березня 2025 року №29/101, за період з червня 2021 року по грудень 2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 132 187,00 грн., і станом на день ухвалення рішення позивачу не виплачена. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст. 4\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Заборгованість утворилась з червня 2021 року по грудень 2024 року, та на теперішній час не виплачена. Позивач просив стягнути компенсацію у розмірі 20\~266,20 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.8-9). Суд, перевіривши розрахунок, погоджується з розрахунком, та приходить до висновку, що стягненню підлягає компенсація втрати частини заробітку в розмірі 20\~266,20 грн. Надані відповідачем копії розрахункових листків позивача судом до уваги не приймаються, оскільки вони не є належними та допустимими доказами нарахування позивачу заробітної плати та, як зазначає відповідач компенсації, на вказану суму, жодних підписів та печатки уповноваженої особи відповідача такі розрахункові листки не містять (а.с.38-40). У зв`язку з викладеним\~суд приходить до переконливого висновку, що\~з відповідача на користь позивача\~слід стягнути суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 20\~266,20 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн., суд зазначає наступне. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до позовної заяви додані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору №Т3/82 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 04.02.2025 року (а.с.13 на звороті); копію Акту виконаних та підготовлених до виконання послуг від 07.02.2025 року до Договору №Т3/82 про надання правничої допомоги, здійснення захисту та представництва від 04.02.2025 року, відповідно до якого вартість послуг становить 2 500 грн. (а.с.14); копію ордера серії АЕ №1360907 (а.с.14 на звороті) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Харламова Д.В. (а.с.15). За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та врахувавши зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у розмірі 2 500 грн обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості. Також, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, та позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~200,32 грн.+ 1\~211,20 грн. = 2\~411,52 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial