Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, де просить суд: скасувати обтяження та припинити запис про обтяження, 57258892, зареєстрованого 07.06.2005 14:47:56, державний реєстратор: Ревенко Олександр Юрійович, Виконавчий комітет Петро-Михайлівської сільської ради, Запорізька облю, документи, що подані для державної реєстрації: позика, серія та номер: б/н, видавник Ощадбанк м. Вільнянськ; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75726266 від 24.10.2024 14:06:40, Ревенко Олександр Юрійович, Виконавчий комітет Петро-Михайлівської сільської ради, Запорізька обла.; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , причина відсутності РНОКПП: інша причина відсутності коду; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2056566, 07.06.2005 14:47:56; опис предмета обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; додаткові відомості про обтяження: № реєстра 57541-309, внутр.. № 4301354026F12А302D2С, комментарий: 45. В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. 08.02.1997 [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після купівлі вищевказаного будинку позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою місцязнаходження будинку та стала проживати у ньому. Наприкінці 2024 позивач вирішила привести документи на свій будинок у відповідність вимогам чинного законодавства. Однак, у жовтні 2024 позивачку було сповіщено про те, що 07.06.2005 на її будинок було накледно обтяження № 57258892. Проте, боржником зазначено [PERSON] , яка з 1997 р. немає жодного відношення до вищевказаного будинку. 04.11.2024 адовкатом [PERSON] було направлено запити до Вільнянської ДНК, Вільнянської ВДВС, АТ «Державний ощадний банк України» з метою отримання інформації за вищевканим обтяженням. 09.11.2024 від Вільнянської ДНК ПМУМЮ (м.Одеса) надійшов лист-відповідь № 1099/01-16, яким було відмовлено у наданні інформації, посилаючись на нотаріальну таємницю. 12.11.2024 Вільнянський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) повідомив, що жодних виконавчих проваджень відносно позивача не заводилося. АТ «Державний ощадний банк України» жодної інформації з даного приводу не надав. Позивач вважає, що на теперішній час на належне їй майно безпідставно існує обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини: Позивач є власником об`єкта нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу №577 від 28.02.1997 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3030491023060; номер запису про право власності 57258757). За зазначеним об`єктом нерухомого майна наявне обтяження номер запису про обтяження 57258892, суб`єкт обтяження [PERSON] . Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За визначенням ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. В силу ч.2 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Отже, обтяження є засобом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним, належним та залежним відносно певного цивільного зобов`язання. Судом встановлено, що в Державному реєстрі наявне зареєстроване обтяження: 39380500, яке є неналежним до власника майна. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По суті позовних вимог позивач просить припинити заборону та виключити заборону з Єдиного реєстру заборон. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Правова природа дефініцій «припинення» та «скасування» за своєю інформаційною наповненістю та правовою природою є різними поняттями. Так, «припинення», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «заборони на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що на момент реєстрації «заборони на нерухоме майно» таке обтяження було законним, належним до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта. При цьому, зі спливом часу та виконанням обов`язків, встановленням юридичних фактів, обставини, що були передумовою та підставою встановлення обтяження припинили існувати (наприклад припинення зобов`язання шляхом його виконання, визнання правочину недійсним, встановлення обставин нікчемності правочину, тощо). У такому випадку, у разі наявності спору (оспорювання іншими учасниками цивільних правовідносин обставин, що можуть бути підставою для припинення обтяження) позовна вимога має бути визначена формулюванням «припинення». Формулювання «скасування», в контексті даної цивільної справи та предмету позову «заборони на нерухоме майно», є правовим формулюванням того, що обтяження на момент його встановлення було незаконним, зокрема, неналежним до зобов`язання відносно якого таке обтяження було встановлено, так і відносно суб`єкта. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) вказав, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19). Отже, з урахуванням встановлених обставин неналежності обтяження власнику майна, суд приходить до висновку про скасування обтяження. У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення в частині скасування обтяження. На підставі викладеного,

Outcome: approved