Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

20 грудня 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій вона просила зняти арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , накладений постановою АА № 971694 від 25 жовтня 2002 року (заборона № 835) державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська та зареєстрований 21 вересня 2006 року за № 3766645 Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; стягнути з відповідача судові витрати судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 1996 року, квартира [ADDRESS] \-ровську належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON] . Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини та вида\-чу свідоцтва про право на спадщину за законом зверталися його дружина [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року у справі № 2-0056/2002 проведено розділ спадкового майна між [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] та визнавши за нею право власності в порядку спадкування за зако\-ном, зокрема, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після [PERSON] , по\-мерлого 12 червня 1999 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за перевищення частки в спадщині в сумі 3 164,58 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2002 року змінено вказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року та, зокрема, змінено суму компен\-сації, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в сумі 5 294,58 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2002 року накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та заборо\-нено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить останній. [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер син [PERSON] та чоловік [PERSON] (позивача) [PERSON] 17 жовтня 2024 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/1397/24 за позовом [PERSON] до Дніп\-ровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус ДМНО Котенок Т.В., [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом винесено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , по\-мерлого [INFO] . Вказане рішення набрало чинності 29 листопада 2024 року. Позивач 04 грудня 2024 року провела державну реєстрацію за собою права власності на квартиру [ADDRESS] у державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвіль\-них процедур ДМР (номер запису 58052392). Порушене право спадкоємця на спадкове майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, може бути захищене в порядку позовного прова\-дження. У зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. 26 лютого 2025 року від третьої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшло пояснення на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спец розділу та архівних виконавчих проваджень встановити виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, не виявилось можливим. Також, будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час не перебувають. Виконавчі провадження, які було завершено по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Просив проводити розгляд справи за відсутності представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник позивача Скиба В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у поданому до суду письмовому поясненні на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у\~справі доказів\~відповідно до\~вимог чинного\~законодавства України. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2002 року по справі № 2-0056/2002 здійснено поділ спадкового майна між [PERSON] та [PERSON] , виділивши [PERSON] та визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом, серед іншого, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , після [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за перевищення частки в спадщині в сумі 3 164,58 грн. (а.с. 6-7). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2002 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , та серед іншого, змінено суму компенсації, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в сумі 5 294,58 грн. (а.с. 8-9). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 02 липня 2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації в сумі 5 294,58 грн., було накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а також заборо\-нено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення державним виконавцем відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 971694, тобто станом на 25 жовтня 2002 року, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 162 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звертався її син [PERSON] . [INFO] помер син [PERSON] та чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася його дружина позивач [PERSON] . Вищевказані обставини були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24, яке набрало законної сили 29 листопада 2024 року (а.с. 12-13), а тому вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24 було задоволено позовну заяву [PERSON] до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Котенок Тамара Василівна, [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 04 грудня 2024 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року по справі № 204/1397/24 право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 3064949012020) було зареєстровано за [PERSON] , номер відомостей про речове право 58052392, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 408503643 від 17 грудня 2024 року (а.с. 15). Разом з цим, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362366535 від 18 січня 2024 року (а.с. 14), в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до теперішнього часу наявний запис про обтяження № 3766645 про арешт нерухомого майна частини квартири [ADDRESS] , який був зареєстрований 21 вересня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі вищезазначеної постанови державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, заборона № 835, архівний запис № 121660-2512 25 грудня 2002 року. У зв`язку з цим, у грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з належного їй на праві власності нерухомого майна частини квартири [ADDRESS] . Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Позивач [PERSON] , яка звернулась до суду з даним позовом про зняття арешту з майна не була стороною виконавчого провадження, в якому постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвої Н.А. від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694 було накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] , а звернулась до суду як спадкоємець майна її померлого чоловіка та новий власник даної квартири на теперішній час. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Стаття 391 ЦК України закріплює право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у поданому до суду Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке є правонаступником прав та обов`язків Відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, письмовому поясненні на позовну заяву, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження, спецрозділу та архівних виконавчих проваджень встановити виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно, не виявилось можливим. Будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на теперішній час не перебувають. Виконавчі провадження, які було завершено по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Приписами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині шостій\~статті 61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 \~розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11\~Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, про що зазначено у частині 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Суд враховує, що метою застосування заходів примусового виконання рішення є забезпечення реального виконання останнього. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм рухомим та нерухомим майном. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з даною позовною заявою до суду за наявності арешту, обтяження та заборони відчуження, накладеного на нерухоме майно, порушується право позивача як нового власника квартири [ADDRESS] на розпорядження майном. Враховуючи викладене, оскільки позивач [PERSON] в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування арешту на частину квартири [ADDRESS] , який був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служ\-би Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська Надєєвою Н.А. від 25 жовтня 2002 року серії АА № 971694, та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 вересня 2006 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, заборона № 835, запис про обтяження № 3766645, архівний запис № 121660-2512 від 25 грудня 2002 року, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Скиба В.В., що підтверджується ордером серії АЕ № 1255636 від 18 січня 2024 року (а.с. 18) та договором про надання правової допомоги № 3 від 18 січня 2024 року, укладеним між адвокатом Скиба В.В. та [PERSON] (а.с. 16-17). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень,\~наведених у\~п.\~48\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~від 17.10.2014\~року №10\~визначено,\~що підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на правову\~допомогу,\~надану в\~суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 19 грудня 2024 року між адвокатом Скиба В.В. та [PERSON] було підписано Акт виконаних робіт згідно договору № 3 про надання правової допомоги від 18.01.2024 року на суму 6\~000,00 грн. (а.с.20), та того ж дня адвокатом Скиба В.В. було виставлено [PERSON] рахунок за надання правової допомоги щодо зняття арешту в судовому порядку з частини квартири [ADDRESS] , вартість наданої правової допомоги 6\~000,00 грн. (а.с. 19). На підтвердження оплати наданих адвокатом послуг надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15 від 19 грудня 2024 року на суму 6\~000,00 грн. (а.с. 21). Позивач дійсно отримала правову допомогу від адвоката Скиба В.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 6 000,00 грн., а також витрачений на надані послуги час є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial