Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Описова частина \~ \~ \~ \~Короткий виклад позиції позивача та відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] (надалі по тексту позивач) скерував до суду позовну заяву до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем видана [PERSON] боргова розписка від 03.02.2018, відповідно до якої відповідач взяв в борг у [PERSON] кошти у сумі 24000,00 доларів США та зобов`язався повернути до 10.02.2018. Водночас, 11.02.2018 між позивачем та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за яким [PERSON] відступив, а [PERSON] прийняв право вимоги до [PERSON] , який є боржником первісного кредитора за розпискою від 03.02.2018. Відповідно до цього договору, саме позивач має право вимоги до відповідача щодо повернення ним коштів за борговою розпискою від 03.02.2018. Позивач на виконання договору відступлення права вимоги направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про погашення боргу за розпискою від 03.02.2018 в сумі 24 тис. дол. США, однак борг залишається непогашеним. Оскільки борг не повертається тривалий час позивач бажає здійснити нарахування 3 % річних за період із 11.02.2018 по 23.02.2022. Загальна заборгованість за розрахунками позивача складає: 26 905,64 доларів США., з яких - 24 000,00 доларів США (сума боргу); 2 905,64 доларів США (3 % річних). Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства, позивач просить стягнути на його користь із відповідача грошові кошти у вказаній сумі та понесені ним судові витрати. \~ \~ \~ \~Відповідач відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. \~ \~ \~ \~03.01.2025 позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості. (а.с. 1-3). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК - України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, 03.01.2025 було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (а.с. 13). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області від\~09.01.2025\~прийнята до\~розгляду позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 18-19). \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.02.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 48-49). Відповідач у судові засідання 11.03.2025 та 07.04.2025 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, однак конверти з поштовою кореспонденцією повернулися до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Крім того, відповідач повідомлявся про судові засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Причини неявки відповідача суду не відомі. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Пояснення позивача та відповідача у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач усудове зачідання не зявився. \~ \~ \~ \~ІІ. Мотивувальна частина рішення \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. \~ \~ \~ \~03.02.2018 відповідач написав розписку, згідно з якою [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області 05.09.2000) узяв 24000,00 доларів США у [PERSON] (паспорт [NUMBER] ). Зобов`язується повернути до 10.02.2018 (а.с. 81). 11.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги (а.с. 82-83). Пунктами 1.1., 1.2. вказаного договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає право вимоги до [PERSON] , який є боржником Первісного кредитора за розпискою від 03.02.2018, відповідно до якої Боржник взяв у Первісного кредитора у борг кошти у сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) доларів США та зобов`язався повернути до 10.02.2018. За цим договором Новий кредитор повністю одержує право вимоги (замість Первісного Кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язання щодо повернення коштів за Розпискою. До Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За п. 3.2. договору Новий кредитор бере на себе обов`язок повідомлення Боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. 22.10.2024 позивач склав повідомлення про відступлення права вимоги та вимоги про погашення боргу (а.с. 11) та направив відповідачу, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та накладної № 0505212697693 (а.с. 12). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 03.02.2018 відповідач склав розписку про отримання в борг у [PERSON] грошових коштів у розмірі 24000,00\~доларів СШАта зобов`язався повернути суму боргу до 10.02.2018. Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № І4-465цс18). У постанові Верховного Суду від 22.09.2021, справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику'' (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18), якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу. Відповідачем жодних доказів на спростування викладених у власноручно написаній ним розписці про отримання від [PERSON] у борг коштів у сумі 24000,00\~доларів СШАсуду не надано. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів про належне виконання відповідачем взятого на себе за розпискою від 03.02.2018 грошового зобовязання матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Щодо валюти виконання грошового зобовязання слід вказати таке. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше і передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сумі позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики не суперечить чинному законодавству. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Внаслідок вчинення такого правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Судом встановлено, що на підставі договору відступлення права вимоги від 11.02.2018 позивач [PERSON] набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за борговою розпискою від 03.02.2018. Щодо стягнення 3% річних, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 905,64 доларів США, які розрахував таким чином: з 11.02.2018 до 31.12.2019 = 1 359,12 доларів США (24000 х 3 % х 689 :365 : 100); з 01.01.2020 до 31.12.2020 = 720,00 доларів США (24000 х 3 % х 366 :366 : 100); з 01.01.2021 до 23.02.2022 = 826,52 доларів США (24000 х 3 % х 419 :365 : 100). При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, втрати від інфляції відновлюються шляхом застосування еквівалента валюти та перерахунку суми з урахуванням курсу долара. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, 3 % річних мають розраховуватись за період саме з дня, наступного, коли мало бути виконано зобов`язання, а саме 11.02.2018 по 23.02.2022, тобто до початку дії воєнного стану в Україні Суд погоджується з вказаним розрахунком та вважає, що окрім основної суми боргу 24 000,00 доларів США з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3 % річних у розмірі 2 905,64 доларів США. На підставі наведених правових норм та оцінки досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення із відповідача на користь позивача коштів за договором позики. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовної національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалентна суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначена судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не тільки її еквіваленти у гривні. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 9050 грн. 00 коп. Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд ,

Outcome: approved