Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що вона з 17.01.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2020 року був розірваний. Після розірвання шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу вона з [PERSON] жодного разу не бачились, він не намагався вийти із нею на зв`язок, не цікавився станом її здоров`я під час вагітності, не цікавився статтю своєї майбутньої дитини. З пологового будинку їх зустрічали лише родичі позивача. В подальшому відповідач жодного разу не виявляв бажання побачити сина, не цікавився його життям та розвитком, не брав жодної участі, ані в матеріальному плані, ані в емоційному стані. Участі у вихованні дитини не приймає. Разом з тим, в лютому 2024 року позивач вдруге уклала шлюб із [PERSON] та у них в квітні 2024 року народився син [PERSON] . На теперішній час дитина перебуває на повному утриманні позивача, проте, враховуючи збільшення матеріальних потреб дитини по мірі її зростання, а також приймаючи до уваги значне зростання цін на продукти харчування, одяг та предмети першої необхідності та рівень доходів позивача, вона не взмозі самостійно задовольняти всі матеріальні потреби дитини.Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати та ухвалити рішення за її відсутності. Також зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.02.2025 року №01/00/011/10123. Складу суду довіряє. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.12.2020 року у справі №176/1428/20, яке набрало законної сили 05.01.2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17.01.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №62 (а.с. 16). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в м. Вінниця та його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Факт батьківства також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 18-19). В лютому 2024 року позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », в зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 20). Відповідно до акту, складеного 15.08.2024 року інженером МКП «УК «Київська» Малименко В.В. та засвідченого начальником [PERSON] , за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та позивач [PERSON] . Також за вказаною адресою проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). З виписки із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що дитина [PERSON] перебуває на обліку в ЦПМСД №2 з жовтня 2022 року. При укладені декларації батько не був присутній, лише мати. Під час візитів до лікаря з приводу хвороби або щеплення, дитину супроводжувала лише мати, батько станом здоров`я дитини не цікавився впродовж цього часу (а.с. 23). Суд не приймає до уваги, долучені позивачем до позову копії фотознімків, оскільки з них не вбачається можливим встановити осіб зображених на них, дату, час, місце їх здійснення, а також обставини, які ними підтверджуються. Зі змісту довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №13 Вінницької міської ради» №8 від 21.01.2025 року вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з серпня 2024 року. Зі слів вихователя, який працює з дитиною - [PERSON] жодного разу не зявлявся у дитячому садочку, не відвідував освітні та виховні заходи, не цікавився новинами, подіями, що відбувались у дошкільному закладі. За період перебування дитини у дошкільному закладі, її вихованням займалася мама [PERSON] (а.с. 123). Згідно з висновком №01/00/011/10123 від 12.02.2025 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне позбавлення батька [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, крім того, відсутні інші документи, які б вказували на злісне невиконання батьком встановлених законом батьківських обов`язків по догляду за дитиною (а.с. 132-134). Зі змісту висновку встановлено, що батьки дитини проживають окремо. Батько дитини на засідання комісії неодноразово не з`явився, хоча про дату та спосіб розгляду даного питання був належно повідомлений рекомендованими листами, які були повернуті з причин відсутності адресата. Рекомендовані документи, які б підтверджували його участь у вихованні дитини, не надав. З`ясувати думку батька дитини не вдалося. Суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування має лише рекомендаційний характер, тому суд вирішує питання про позбавлення батьківських прав за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з метою найефективнішого захисту прав дитини. На виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 72), Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано 14.01.2025 року відповідь про те, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] в період з 01.08.2021 року по теперішній час (станом на 13.01.2025 року, 21.01.2025 року, 24.01.2025 року) в Базі даних не виявлено (а.с. 97, 103, 105 на звороті). Слід відзначити, що згідно з відповідю, наданою на запити суду, місце проживання відповідача на території Жовтоводської територіальної громади не зареєстроване (а.с. 33 на звороті). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його розвитком, здоров`ям, життям та потребами, не бере участі у його утриманні, а тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то слід зазначити наступне. Згідно з випискою по картці позивача за період з 01.08.2021 року по 07.01.2025 року, грошові кошти від відповідача на утримання дитини не надходили (а.с. 115-122). Отже, відповідач не надає матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь та на утримання дитини [PERSON] , суд враховує те, що дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним та справедливим. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 13), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved