Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом в якому просить: «незаконні вимоги Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо стягнення 1880, 98 грн з боржника [PERSON] не стягувати; зобов`язати Львівську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» відшкодувати [PERSON] збитки у розмірі 30095, 68 грн матеріальної шкоди та 1000 грн моральної шкоди". Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху. 3 січня 2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов, сторони в судове засідання не викликались. Позивач свої вимоги мотивує тим, що на адресу позивача надійшов судовий наказ від 18.11.2024 виданий Личаківським районним судом м. Львова. Зазначає, що рахунки за постачання та доставку природного газу на адресу проживання його сім`ї він оплачує через ощадбанк у м. Львові, рідше через Приватбанк, що підтверджується квитанціями. Вважає, що заборгованість у розмірі 1880,98 грн є неправильною, що підтверджується розрахунком заборгованості. Просить врахувати квитанції від 02.07.2024, 05.08.2024, 02.10.2024, 05.11.2024 та від 04.12.2024, що є доказами відсутності заборгованості [PERSON] . Посилаючись на\~ч.2\~ст.230\~ЦК України\~просить стягнути\~30098,68\~грнматеріальної шкоди та 1000 грн моральної шкоди. 30.01.2025 на адресу суд надійшов відзив від представника відповідача Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України». Позовну заяву вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. 02.10.24 ЛФ ТОВ «ГРМУ» подано через систему «електронний суд» заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу за розподіл природнього газу на суму 1880,98 грн. За результатами розгляду вказаної заяви Личаківський районним суд м.Львова видано судовий наказ від 18.11.2024 у справі №463/9278/24 про стягнення з боржника вищевказаної суми боргу. Таким чином, законність стягнення з [PERSON] боргу на суму 1880,98 була предметом розгляду у справі №463/9278/24, а судовий наказ від 18.11.2024 у даній справі є чинним, оскільки позивач заяву про його скасування не подавав. Позовна заява у справі №463/11656/24 подана з метою переглянути остаточне рішення у спорі №463/9278/24, після того це як рішення набрало законної сили, що суперечить принципу «res judicata». Позивачем долучено копії платіжних документів, якими підтверджує на його думку сплату боргу. Водночас судом при видачі судового наказу враховано розрахунок боргу де всі платіжні документи, подані позивачем враховано, за виключенням тих платежів які було здійснено після подання заяви про видачу судового наказу, а саме від 02.10.2024, 05.11.2024, 03.12.24, 04.12.2024. Позивачем не доведено спричинення йому ні матеріальної ні моральної шкоди. А тому в задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Враховуючи зміст позовної заяви та вимог викладених в позові, суд приходить до висновку, що фактично позивач оспорює законність вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» до нього про стягнення боргу на підставі судового наказу виданого Личаківським районним судом м. Львова 18.11.2024. Позивач вважає, що здійснено неправильне нарахування заборгованості, просить таку скасувати, і у зв`язку із порушенням його законних прав відшкодувати збитки у розмірі 30095, 68 грн матеріальної шкоди та 1000 грн моральної шкоди. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 18.11.2024 у справі №463/9278/24 (провадження №2-н/463/2203/24) було винесено судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, що надані за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1 880,98 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят гривень дев`яносто вісім копійок). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення. Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду. У разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили. (ст.ст. 170,172 ЦПК України) Відповідно до Правового висновку викладеного у постанові ВС від 19.12.2019 р. по справі № 520/11429/17 "Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень." Отже, законність стягнення з [PERSON] боргу на суму 1880,98 була предметом розгляду у справі №463/9278/24, а судовий наказ від 18.11.2024 у даній справі є чинним, оскільки позивач заяву про його скасування не подавав. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас долучені до позовної заяви копії квитанцій від 02.10.2024, 05.11.2024, 03.12.24, 04.12.2024, не спростовують наведені вище обставини. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13.01.2022 по справі №921/591/20 зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/ або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини та вимоги закону суд вважає, що підстави для припинення виконання судового наказу №463/9278/24, від 18.11.2024 відсутні, а обраний позивачем спосіб оскарження вказаного рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України, а тому позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені. Враховуючи, що вимоги про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди є похідними від наведених вище вимог, такі також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed