Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

23 жовтня 2024 року року заявниця звернулася до суду з відповідною заявою, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", яка підписана її представником - [PERSON] , діючої на підставі договору про надання правової допомоги № С1 від 24 вересня 2024 року. В заяві зазначено, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13.07.2006 року матір [PERSON] було позбавлено батьківських прав у відношенні її дітей [PERSON] , [PERSON] та передано дітей під опіку бабусі [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 28.07.2006 року № 46 [PERSON] було призначено опікуном над її неповнолітніми внуками [PERSON] та [PERSON] . Чоловік заявниці [PERSON] помер [INFO] , а донька - [PERSON] померла [INFO] . Основним і постійним джерелом засобів для її існування були доходи внука [PERSON] , з яким вона з його народження проживала в одному будинку за адресою [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, внук постійно працював та заробляв кошти. [PERSON] у шлюбі не перебував, власних дітей не мав, відомості про його батька внесено до свідоцтва про народження зі слів матері [PERSON] . Згідно отриманого нею сповіщення [INFO] від 13.08.2024 року за вих. № 2723, солдат ВЧ [NUMBER] [PERSON] зник безвісти поблизу населених пунктів Переїзне Бахмутського району Донецької області. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт її перебування на утриманні внука [PERSON] , який має для неї юридичне значення оскільки є необхідним для реалізації права на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] . Заявниця та її представник - адвокат Ютовець О.О. (договір про надання правничої допомоги №Ю13 від 24.09.2024 року) в судове засідання з`явились, вимоги викладені у заяві підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] , доводиться їй внуком. Його матір (доньку заявниці) було позбавлено батьківських прав, а батько був відсутній, відомості про нього внесено у свідоцтво про народження зі слів матері. [PERSON] хоча і був зареєстрований за місцем проживання своєї матері, однак з дитинства постійно проживав разом з нею і її чоловіком, до повноліття вона була опікуном. Внук працював на тимчасових підробітках, давав їй зароблені кошти, вони вели спільний побут, харчувалися, З 2016 року він служив за контрактом у Збройних Силах України, у той час придбав автомобіль, який вони зареєстрували на її чоловіка. З листопада 2023 року по травень 2024 року внук перебував у СІЗО та потрапивши до в`язниці підписав контракт і повернувся на військову службу. Перебуваючи на службі переказував їй гроші та посилки, однак у серпні 2024 року зник під час бойових дій на території Донецької області. Його допомога була для неї суттєвою, оскільки вона як пенсіонер за віком отримує невелику пенсію, її чоловік та донька померли у 2023 році, інших дітей вона не має, а внук [PERSON] проживає окремо та будь - якої допомоги не надає. Представник заінтересованої особи по справі військової частини [NUMBER] [PERSON] в судове засідання не з`явився. У поясненнях направлених до суду зазначив, що солдат [PERSON] , військовослужбовець військової частини [NUMBER] зник безвісти під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області. Однак командування військової частини не має доказів не на підтвердження, не на спростування наявності підстав для встановлення факту перебування заявниці на утриманні внука [PERSON] та просили здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.80-83). В додаткових поясненнях зазначили, що [PERSON] як родичу військовослужбовця який зник безвісти, з листопада 2024 року виплачується грошове забезпечення зниклого безвісти солдата [PERSON] ( а.с.102-104). Представник заінтересованої особи по справі Міністерства оборони України Добров Ю.І. до суду направив заперечення, у яких посилаючись на те, що [PERSON] не надала доказів перебування на утриманні безвісти зниклого [PERSON] , просив суд відмовити у задоволенні заявлених вимог, а розгляд справи проводити за відсутності їх представника (а.с.116-120). Вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець смт Березнегувате Миколаївської області є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення виданого 10 липня 2017 року ( а.с.16,20). 08 серпня 2024 [PERSON] , солдат військової частини [NUMBER] , зник безвісти поблизу населених пунктів Переїзне Бахмутського району Донецької області, про що свідчить копія сповіщення сім`ї, складеного [INFO] ( а.с.21). Заявниця доводиться [PERSON] бабусею по лінії матері. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2006 року матір [PERSON] - [PERSON] , було позбавлено батьківських прав відносно нього та іншої її дитини [PERSON] , яких було передано під опіку заявниці (а.с.12-13). Рішенням виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради № 46 від 28 липня 2006 року, заявницю було призначено опікуном зокрема неповнолітнього внука [PERSON] , [INFO] ( а.с.14). З копії паспорту громадянина України [PERSON] убачається, що він був зареєстрований по [ADDRESS] . Однак з копії акту обстеження помешкання складеного 28 серпня 2024 року депутатом Березнегуватської селищної ради Доценко В.В. у присутності свідків убачається, що [PERSON] , від дня народження, фактично проживав за адресою проживання та реєстрації заявниці по [ADDRESS] ( а.с.22). Відповідно до положень статей 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Зі змісту заяви та пояснень заявниці, наданих в судовому засіданні слідує, що предметом розгляду заяви є встановлення факту перебування її на утриманні внука, оскільки встановлення такого факту є необхідним для реалізації права на отримання щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти [PERSON] відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року. Отже, метою встановлення факту перебування заявниці на утриманні внука є отримання вказаного вище грошового забезпечення. Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.) зазначив, що розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення. З додаткових пояснень військової частини [NUMBER] та наданих ними доказів убачається, що на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.11.2024 року №4414 «Про встановлення виплати грошового забезпечення родичам військовослужбовців військової частини, які зникли безвісти», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884, починаючи з листопада 2024 року заявниці здійснюється виплата грошового забезпечення, додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії як родичу військовослужбовця, який зник безвісти ( а.с.103-111). Зважаючи на вказані обставини суд вважає, що наразі встановлення факту про який заявниця просить суд не має для неї юридичного значення, оскільки мета її звернення до суду фактично досягнута в позасудовому порядку, а саме шляхом розгляду військовою частиною [NUMBER] документів і заяви наданих [PERSON] та прийняття ними рішення про виплату їй грошового забезпечення, як родичу військовослужбовця який зник безвісти. Що ж до доказів наданих заявницею на підтвердження факту перебування на утриманні внука [PERSON] , суд доходить наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Стаття 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. За положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин`особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України. Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець. В пункті 7 вказаного Порядку зазначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членом сім`ї, яка перебуває на утриманні військовослужбовця, є особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами дослідженими під час судового розгляду доводиться, що заявниця та зниклий безвісти військовослужбовець [PERSON] зв`язані родинними зв`язками, оскільки доводяться один одному внуком та бабою. У шлюбі [PERSON] не перебував, батьком дітей записаний не був (а.с.64), його матір [PERSON] було позбавлено відносно нього батьківських прав, заявниця з дитинства опікувалася ним. Допитані в судовому засіданні свідки - сусід заявниці [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] пояснили, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON] і її чоловіком, за адресою [ADDRESS] , у них був спільний побут, вони разом харчувалися, [PERSON] купував продукти, придбав автомобіль, висилав посилки, вони надавали один одному взаємну допомогу. Показання свідків узгоджуються з актом обстеження помешкання [PERSON] від 28 серпня 2024 року. Перелічені докази, в їх сукупності доводять, що [PERSON] є членом сім`ї зниклого безвісти [PERSON] . Разом з тим, вказані докази, зокрема щодо їх спільного проживання, не доводять факту перебування заявниці на утриманні внука. З наданої суду довідки про доходи убачається, що [PERSON] є пенсіонером за віком та щомісяця отримує пенсію у розмірі, що не перевищує 3905 грн 26 коп ( а.с.155). Однак цей доказ лише підтверджує розмір її щомісячного доходу, та слугує підставою для висновку, що доходи [PERSON] є сталими, виплачуються щомісяця, хоча і є незначними. За поясненнями заявниці і допитаних свідків [PERSON] постійної роботи та джерела доходу не мав, працював на тимчасових заробітках, а з 2023 року по травень 2024 року перебував у слідчому ізоляторі у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення. З пояснень свідка [PERSON] , який в судовому пояснив, що у червні 2024 року перебуваючи в Донецькій області, на прохання [PERSON] переказав кошти заявниці, та виписок з її карткового рахунку (а.с. 156-159) слідує, що грошові перекази внука заявниці мали епізодичний, разовий характер. З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що заявниця не надала доказів того, що внук [PERSON] , утримував її, надавав їй постійну, систематичну допомогу, яка була б для неї основним джерелом засобів до існування, за такого вона не довела належними і допустимими доказами факту перебування на його утриманні, а тому у задоволенні її вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed