Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.01.2023 Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області, актовий запис № 4; - неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з нею. Свої вимоги мотивує тим, що 10.01.2023 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в Долинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 4. За час спільного проживання з відповідачем в них народилося двоє дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Суд, вивчивши доводи сторін, перевіривши здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що поданий позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та в рішенні від 27 листопада 1992 року в справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 10.01.2023 зареєстровано шлюб у Долинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 4 (а.с. 5). Про те, що за час спільного проживання в них народилося двоє дітей підтверджується копіями свідоцтв про народження де батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї. Як ствердила позивач,ї х шлюб носить формальний характер, вже тривалий час (два роки) вони спільного господарства не ведуть та сімейних відносин не підтримують. За таких обставин суд вважає, що укладений між сторонами по справі шлюб існує формально, фактично їхня сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, а тому позов слід задоволити, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвати, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , залишити на проживання з позивачем. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. сплаченого ним судового збору згідно квитанції № 2229590875 від 11.12.2024 року (а.с. 7). На підставі викладеного, ст.ст. 105,110,112-114,141 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved