Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

19 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, відповідно до якої позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що12 серпня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON] . 18 жовтня 2018 року між сторонами шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу залишився проживати з батьком. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року у справі № 357/7976/22 визначено місце проживання сина [PERSON] разом з батьком [PERSON] .. Після ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, відносини між матір`ю та дитиною погіршилися, матір постійно уникала спілкування з сином та часто перебувала в стані алкогольного сп`яніння. 17 липня 2023 року відповідачка виїхала до Фінляндії і більше до України не поверталася. З того часу матір перестала цікавитися життям дитини, його вихованням та навчанням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17 січня 2025 року. Вказаною ухвалою суду зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надати суду висновок щодо розв`язання спору та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [INFO] . 16 січня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів до справи. Через неявку в підготовче засідання, призначене судом на 16 січня 2025 року відповідача, підготовче засідання у справі відкладено та повторно призначено на 14 лютого 2025 року. Ухвалою суду від 14 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у спорів та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 березня 2025 року. В судовому засіданні 12 березня 2025 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили суду, що аліменти з відповідачки на користь позивача стягуються відділом державної виконавчої служби. Представник третьої особи в судовому засіданні 12 березня 2025 року підтримала позовні вимоги та просила суд їх задоволити так як поведінка матері, яка виїхала закордон свідчить про нехтування нею своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина. Органом опіки та піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її сина. В судовому засіданні 12 березня 2025 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що він не заперечує проти того, щоб позбавити матір батьківських прав. Матір влітку 2023 року виїхала закордон. Він намагається матері телефонувати, проте остання не хоче з ним спілкуватися, посилаючись на те, що вона зайнята. 12 березня 2025 року допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є хрещеною матір`ю неповнолітнього [PERSON] та подругою сторін. [PERSON] любила вживати спиртні напої, робила все для себе, а не для дитини. Після розлучення сторін, [PERSON] почала проживати зі своєю матір`ю. У 2023 році [PERSON] виїхала закордон. Коли вона телефонує [PERSON] , остання говорить, що зайнята і буде влаштовувати своє життя закордоном та не планує повертатися в Україну. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене судом на 12 березня 2025 року, останнє судом відкладено на 07 квітня 2025 року. В судове засідання 07 квітня 2025 року учасники справи не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом своєчасно та належним чином. 07 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Вдовики О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. За таких обставин, суд вважає відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України здійснювати заочний судовий розгляд без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони з 12 серпня 2009 року до 18 жовтня 2018 року перебували у шлюбі між собою. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] місце проживання якого визначено з батьком [PERSON] за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року у спорів № 357/7976/22. За характеристикою [PERSON] з Білоцерківської гімназії слов`янських мов № 1, хлопець виховується в неповній родині (проживає з батьком). Батько [PERSON] цікавиться навчанням сина, спілкується з класним керівником. Матір навчанням сина не цікавиться, зв`язок з класним керівником не підтримує, до шкоди жодного разу не приходила. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 134 від 25 лютого 2025 року складено висновок щодо вирішення судового спору у даній справі, згідно з яким [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина і позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за нею необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Приймаючи до уваги те, що сторони позивач та його представник повідомили в судовому засіданні 12 березня 2025 року про те, що аліменти з відповідача на користь позивача стягуються відділом державної виконавчої служби, суд при ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав не ухвалює рішення про стягнення аліментів. Судові витрати в частині стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved