Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У лютому 2025 року представник \~позивачки \~звернулася до\~суду \~із позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 липня 2015 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, під час якого [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час вони разом не проживають, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім"я припинила своє існування. Крім того, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, не піклується про дитину, не приділяє уваги її вихованню. Всі фінансові витрати на утримання дитини покладені на позивачку. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який позивачка не зможе забезпечити без матеріальної підтримки батька. [PERSON] постійно потребує купівлі нового одягу, взуття, продуктів харчування, засобів гігієни, проведення дозвілля, медичне обслуговування. Дочка навчається у 1 класі початкової школи №7 ім. ротм. Вітольда Пілецкеґо, тому потрібне регулярне фінансове забезпечення для покриття витрат на освіту, додаткові заняття, харчування. [PERSON] перебуває в Англії, де офіційно працевлаштований. Робота за кордоном передбачає значно вищий рівень доходу порівняно із середнім рівнем заробітної плати в Україні, а тому у нього наявна можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, стан здоров"я дозволяє працювати. Враховуючи наведене, просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №242; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову і до досягнення дитиною 23 років. Ухвалою судді від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 березня 2025 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідач визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково в розмірі 3200 грн. і до досягнення дитиною 18 років. Зазначає, що позивачка з власної ініціативи відмовляється отримувати від відповідача кошти та будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини, чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. На даний час відповідач хоча і проживає у Великій Британії, проте офіційно не працює через закінчення 31.12.2024 посвідки на перебування у Великій Британії. Роботи випадкові, фінансовий стан складний, доходи мінімальні та покривають лише оплату житла, харчування. Працездатність відповідача обмежена, оскільки є особою з інвалідністю 3-ї групи загального захворювання, часто хворіє, має значні витрати на лікування та підтримання свого стану здоров"я. [PERSON] за власні кошти оплачує комунальні послуги, обслуговування прибудинкової території і квартиру в с-щі Пулини Житомирського району Житомирської області, яка належить на праві спільної сумісної власності з позивачкою. Окрім того, мати відповідача - [PERSON] , є особою пенсійного віку, має 2 групу інвалідності, якій [PERSON] надає матеріальну допомогу. Сплачувати аліменти на дитину у розмірі 5000 грн. щомісячно на даний час не може. Заявлена позивачкою сума аліментів визначена довільно та не містить розрахунку необхідних витрат на утримання дитини. Позивачка не зазначає яку суму власних коштів витрачає на утримання дитини та не надає жодних доказів щодо необхідних витрат грошових коштів на дитину. Таким чином, позивачкою не обґрунтовані підстави та не надано доказів на підставі яких необхідно стягувати аліменти у заявленому розмірі. Вимога сплати аліментів на дитину до досягнення 23 років суперечить положенням ст.180 СК України, відповідно до якої батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги про розірвання шлюбу задовільнити, про стягнення аліментів на неповнолітню дочку задовольнити частково в розмірі 3200 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. 12 березня 2025 року до суду від представника позивачки надійшло заперечення на відзив, в якому зазначає, що відповідач стверджує, що після закінчення строку дії посвідки на проживання у Великої Британії він не може офіційно працювати, однак не надав жодного підтвердження щодо вжиття заходів для продовження своєї посвідки або отримання іншого законного статусу. Крім того, уряд Великої Британії передбачив систему соціального захисту для українців, які виїхали до країни у зв"язку з війною. Таким чином, твердження відповідача про відсутність доходу є сумнівним, адже він мав можливість звернутися за державною допомогою та отримувати кошти на проживання, навіть якщо офіційно не працював. Також, відсутні докази на підтвердження частих захворювань та понесених витрат на лікування та підтримання свого здоров"я, а також щодо здійснення оплати комунальних послуг та витрат на обслуговування квартири в с-щі Пулини. Ненадано доказів і щодо постійного утримання та догляду матері [PERSON] . Надав у суд три квитанції про переказ коштів, які не свідчать про систематичну фінансову допомогу. Згідно з наявними даними, [PERSON] на сьогоднішній день є офіційно працевлаштованою та отримує заробітну плату у розмірі близько 30 000 грн. на місяць. Таким чином, вона має достатній рівень доходу для забезпечення власних потреб і твердження відповідача щодо того, що він вимушений її утримувати, не відповідає дійсності. Крім того, відповідач є молодим працездатним чоловіком. Спільна дочка сторін проживає разом із позивачкою, у зв"язку з чим цілодобовий обов"язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Таким чином, спроба відповідача уникнути виконання своїх батьківських обов"язків є лише засобом ухилення від фінансової відповідальності перед дитиною. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову і до досягнення дитиною 23 років. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала суду письмове клопотання, в якому просить судове засідання провести без їх участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній подав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 липня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, учасники справи уклали шлюб 08 липня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №242 (а.с.11). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 серпня 2017 року, вбачається, що учасники справи являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до довідки початкової школи №7 ім. ротм. Вітольда Пілецкеґо у Вроцлаві №SP7/505/01/2025 від 15.01.2025, [PERSON] , [INFO] , з 1 вересня 2024 року є учнем першого класу школи (а.с.13-14). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №719475 від 18.03.2022, [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання, до 01.04.2025. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.1991, вбачається, що матір"ю [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.12.2001, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після одруження - " [PERSON] ". Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 05.04.2013, [PERSON] , [INFO] , змінив ім"я, про що 05.04.2013 складено відповідний актовий запис №2. Прізвище, власне ім"я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 18.12.2024, [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання. Відповідно до платіжних інструкцій від 09.02.2024, 08.03.2024, 02.08.2024, 14.11.2024, 07.12.2024, [PERSON] здійснював переказ коштів [PERSON] в розмірі 1800 грн., 1500 грн., 5000 грн., 1500 грн., 1500 грн., відповідно. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, у зв"язку з різними поглядами на сімейне життя, відсутністю спільних інтересів, взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час разом не проживають, спільного бюджету та господарства не ведуть. Шлюбні відносини існують лише формально. Зберегти сім`ю та примиритися сторони не бажають. Отже, суд вважає, що подальше перебування подружжя у шлюбі, суперечить їх інтересам, а тому приходить до висновку про необхідність розірвання вказаного шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 181 ч.3 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006, надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За приписами ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет на 2025 рік" визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 року у розмірі 3196 гривні. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на час подачі позовної заяви на дитину [PERSON] , 2017 р.н., становить - 3196 грн. Як встановлено судом неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю в Польщі та перебуває на її утриманні. Відповідач та його представник доказів на підтвердження доводів про те, що відповідач немає змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, суду не надали. Зазначені у відзиві на позовну заяву підстави для зменшення розміру аліментів до фактичного гарантованого законом мінімуму не ґрунтуються на наданих суду доказах, а тому до уваги не приймаються. Наведені представником\~відповідача доводи\~про відсутність\~офіційного працевлаштуваннявідповідача у Великій Британії, частих хвороб, значних витрат на лікування та підтримання стану здоров"я, сплати комунальних послуг та обслуговування квартири в с-щі Пулини Житомирського району Житомирської області, до уваги судом не беруться, оскільки непідтверджені належними доказами. Переказ коштів відповідачем матері [PERSON] є періодичним і не підтверджує систематичність такої допомоги матері, а їх розмір є незначним. Доказів про догляд за матір`ю, сторона відповідача до суду не надала. Крім того, на підтвердження групи інвалідності на час прийняття у справі рішення, відповідачем або його представником не надано відповідного документа, оскільки з наданої довідки від 18.03.2022 вбачається, що третя група інвалідності [PERSON] була встановлена до 01.04.2025. З досліджених\~у суді\~доказів вбачається,\~що учасники справи не досягли угоди щодо добровільної сплати аліментів, відповідач за станом здоров`я є працездатним, встановлений строк дії інвалідності закінчився, офіційно інших осіб на утриманні не має, проживає та працює за кордоном, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Суд вважає, що заявлена у позовній заяві сума щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 5 000 грн. аліментів на утримання дочки, не є завищеною. Згідно вимог ст.76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На підставі викладеного та враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, а також інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд вважає позивачем доведеними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов підлягає задоволенню. Вимога позивачки про стягнення аліментів до досягнення дитиною 23 років до задоволення не підлягає, оскільки, як передбачено ст.180 та ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачку звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів на дитину, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial