Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] , заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання в місті Канів Черкаської області у період з 01.07.1988 року по 31.12.1992 рік. В обгрунтування заяви зазначає, що заявниця народилася [INFO] у місті Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області. Оскільки батьки заявниці були гідробудівельниками, у серпні 1969 року її сім`я переїхала до міста Канева, Черкаської області, де на той час будувалася Канівська гідроелектростанція. З того часу заявниця разом з батьками проживала у місті Каневі, Черкаської області, які на той час до отримання квартири по [ADDRESS] де були прописані, заявниця навчалася в середній школі № 4. Після закінчення 8-го класу школи у 1984 році заявниця вступила до Дніпродзержинського енергетичного технікуму, в якому навчалася до лютого 1988 року, та після його закінчення у березні 1988 року була направлена на роботу на посаду техніка-гідрогеолога комплексної пошукової експедиції № 3 м. Балаково, Саратовської області Російської Федерації. Заявниця зазначає, що оскільки для неї роботи не знайшлося, їй виписали трудову книжку, видали наказ про прийняття на роботу як молодого молодшого спеціаліста та рекомендували знайти собі роботу в іншому місці, зокрема, в експедиції № 1, «Укргідропроект», яка розташовувалася в місті Канів, Черкаської області по місцю проживання батьків заявниці. При цьому заявниця була прописана в гуртожитку в м. Балаково, Саратовської області, оскільки цього потребувало офіційне працевлаштування на роботу. У червні 1988 року повернулася до своїх батьків у м. Канів, Черкаської області. Без прописки заявниця не могла офіційно влаштуватися на роботу в експедиції № 1 у місті Каневі за місцем свого перебування і з червня 1988 року проживала у своїх батьків, зокрема, матері [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає в [ADDRESS] .. Заявниця зазначає, що з червня 1988 року без прописки проживала у своїх батьків у місті Каневі, Черкаської області і за період з червня 1988 року по червень 1989 року тричі приїздила до міста Балаково, Саратовської області, з`являлася на роботі, але її роботою так і не забезпечили. Через рік, у червні 1989 року, заявниця поїхала у місто Балаково, по місцю реєстрації її працевлаштування, звільнилася офіційно з роботи 27 червня 1989 року, отримала трудову книжку на руки та виписалася і приїхала знову до [PERSON] , де уклала шлюб та влаштувалася на постійну роботу на Канівському електромеханічному заводі «Магніт». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.1989, виданого Канівським міським відділом РАЦС заявниця змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 територія міста Канева та окремих населених пунктів Канівського району була віднесена до 4-ї зони посиленого радіологічного контролю. 14.08.1994 за місцем роботи, заявниці було встановлено статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та було видано виконавчим комітетом Канівської міської ради відповідне посвідчення серії [NUMBER] (категорія 4). Заявниця стверджує, що документи, які підтверджують факт її проживання у місті Каневі, Черкаської області за період з 01.07.1988 року по 31.12.1992 року не збереглися і встановити цей факт вона вважає можливим лише у судовому порядку наявними доказами та показами свідків. Факт проживання заявниці з 01.07.1988 року у місті Каневі Черкаської області по 31.12.1992 року можуть підтвердити свідки, зокрема, мати заявниці - [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . а також [PERSON] , яка зареєстрована та постійно проживає по [ADDRESS] та [PERSON] , яка зареєстрована та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . На даний час коли виникла необхідність у оформленні документів для отримання різних компенсацій та пільг, оформлення пенсії за віком з урахуванням положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виявилося, що у заявниці немає документального підтвердження проживання саме у вищезазначений період у місті Каневі, Черкаської області. Після звернення заявниці до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області за оформленням документів, їй поставили вимогу підтвердити документально факт її проживання в м. Канів, Черкаської області у період з 01.07.1988 року по 31.12.1992 року, що може бути можливим тільки у судовому порядку. У зв`язку з вищенаведеним, заявниця просить встановити факт її проживання в м. Каневі у період часу з 01.07.1988 року по 31.12.1992 року. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в порядку окремого провадження з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити, також зазначила, що встановлення даного факту їй необхідне для отримання різного роду пільг, а також оформлення пенсії за віком з урахуванням положень ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які простраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заінтересована особа - виконавчий комітет\~ Канівської\~міської ради свого представника у судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні, зазначила, що вона є матір`ю заявниці та надала показання про те, що [PERSON] після закінчення навчання в технікумі було направлено на роботу до м. Саратова у Російську Федерацію, оскільки там для неї не знайшли роботи через два місяці [PERSON] повернулася назад до України та проживала в м. Каневі. Перед влаштуванням на «Магніт» [PERSON] знову поїхала до Росії, щоб звільнитися та виписатися звідти та повернулася назад до України. Свідок [PERSON] та під час допиту у судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] після закінчення навчання в технікумі було направлено на роботу до м. Саратова в Російську Федерацію. Вона була там декілька місяців та повернулася до України, де проживала разом з батьками в м. Каневі. У Росію їздила декілька разів ненадовго. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] після закінчення навчання поїхала за направленням працювати до Росії, але через два місяці повернулася до України та проживала разом з батьками в м. Каневі, перед заміжжям їздила в Росію, щоб звільнитися та виписатися. Суд, заслухавши пояснення заявника, та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження факту проживання на території України. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження факту проживання в м. Каневі в період часу з 01.07.1988 року 31.12.1992 рік заявниця надало копію посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії [NUMBER] (а.с.11); копію трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.12-25); копію архівної довідки №37/04-01 від 12.02.2025 виданої Трудовим архівом м. Канева (а.с.26) та архівну довідку №17 від 25.02.2025 видану ПАТ «Електромеханічний завод «Магніт» (а.с.27). Відповідно до архівної довідки №37/04-01 від 12.02.2025 виданої Трудовим архівом м. Канева, вбачається, що документи «Укргідропроект» (Експедиція «1) на зберігання до Трудового архіву м. Канева не надходили, тому не має можливості для підтвердження стажу роботи [PERSON] .. В архівній довідці №17 від 25.02.2025 виданою ПАТ «Електромеханічний завод «Магніт», зазначено, що в документах Канівського електромеханічного заводу «Магніт» значиться, що [PERSON] , [INFO] : 01.08.1989 прийнята в центральну заводську лабораторію лаборантом хімічного аналізу 3 розряду, згідно наказу №152к (п-м) від 03.08.1989; 06.03.1996 звільнена за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням), згідно наказу №105к(з) від 06.03.1996. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що відповідно до запису № 2 остання була прийнята 04.04.1988 на посаду техніка-геолога комплексної пошукової експедиції № 3 в м. Балаково, Саратовської області Російської Федерації, відповідно до запису №3 [PERSON] 27.06.1989 року було звільнено з вищезазначеної посади. Згідно запису № 4 [PERSON] 01.08.1989 року прийнято в центральну заводську лабораторію лаборантом хімічного аналізу 3 розряду на Канівський електромеханічний завод «Магніт». Відповідно до запису №9 06.03.1996 року звільнена з Відкритого акціонерного товариства «Електромагнітний завод «Магніт». Такий доказ не може підтвердити доводи заявника про те, що з 01.07.1988 року і по 31.12.1992 року вона проживала в місті Каневі Черкаської області, оскільки у копії трудової книжки мається запис про те, що заявниця була офіційно працевлаштована в період час з 04.04.1988 по 27.06.1989 на посаді техніка-геолога комплексної пошукової експедиції № 3 в м. Балаково, Саратовської області Російської Федерації. Інші письмові докази також не підтверджують факт проживання [PERSON] в м. Каневі з 01.07.1988 року по 31.12.1992 року. Повідомлені свідками відомості не підтверджені жодними письмовими доказами, зокрема, щодо трудової діяльності [PERSON] на території України у спірний період, оплату податків або інших офіційних платежів, зверненнями до будь-яких державних органів або органів місцевого самоврядування, їх документами, особистим листуванням тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доказами, які зібрані у справі, беззаперечно не доведено факту проживання заявниці в. м. Каневі Черкаської області в період часу з 01.07.1988 року по 31.12.1992 року. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому суд позбавлений можливості розглянути повно та всебічно усі обставини, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294\~ЦПК України не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed