Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представник адвоката Кіндріч О.В. звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до закінчення навчання або до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з зазначених обставин настане першою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачкою та відповідачем 07.12.2007 був зареєстрований шлюб, який розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2020. Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 15.12.2020 стягнено з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.11.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Діти перебувають на утриманні позивачки. [INFO] доньці - [PERSON] виповнилося 18 років та на теперішній час вона продовжує навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки, на 1 курсі факультету Комп`ютерних наук, форма навчання: денна. Позивачка одна не може забезпечити доньці належний рівень життя необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, у зв`язку із чим остання змушена звернутися до суду з вказаним позовом. 10.02.2025 відповідач [PERSON] подав на позовну заяву відзив в якому зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою він продовжив виконувати свої батьківські обов`язку тому числі щодо сплати аліментів на утримання своїх дітей та інших додаткових витрат. В силу своїх фінансових можливостей на теперішній час продовжує забезпечувати матеріально своїх повнолітніх дітей. Разом з тим, у позовній заяві позивачкою не конкретизовано витрати [PERSON] пов`язані з продовженням її навчання у закладі освіти, а саме в чому вони полягають та який їхній розмір, не доведено необхідність стягнення аліментів у зазначеному нею у позовних вимогах розмірі. Чинним законодавством не передбачено мінімальний розмір аліментів на утримання батьками повнолітніх дітей у зв`язку із навчанням, отже позивачкою обраний не належний спосіб захисту, що самостійною підставою для відмови у позові. Щодо можливості надавати матеріальну допомогу зазначив, що він являється особою з інвалідністю, що вимагає від нього додаткових фінансових зусиль для організації власного життя та підтримки здоров`я на задовільному рівні. Крім того, він має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] , [INFO] , яка в силу свого поважного віку та стану здоров`я потребує від нього постійної підтримки та матеріальної допомоги. За викладеного прохав відмовити у задоволені позовних вимог. 07.02.2025 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначила, що вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона та її брат проживали разом з матір`ю та повністю знаходились на її утриманні, батько лише сплачував аліменти, які були призначенні за рішенням суду. До ухвалення рішення про стягнення аліментів батько жодної участі не приймав. Після початку російського вторгнення в Україну, позивачка організувала її виїзд до Республіки Польщі задля її безпеки, де вона навчалась та проживала за її рахунок, повністю перебувала на її утриманні до травня 2024 року. Після досягнення нею [INFO] повноліття батько перестав сплачувати аліменти та матеріально допомагати. 12.08.2024 її було зараховано на навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки, на 1 курс факультету комп`ютерних наук форма навчання: денна. Проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Остання повністю її забезпечує грошима на освіту, їжу, одяг, медичні послуги, поповнення мобільного зв`язку, комп`ютерну техніку, спорт та все необхідне для повноцінного життя, оскільки вона навчається на денній формі, тому працювати та забезпечувати себе не має можливості. Так як її брат навчається в Республіці Польщі матір вимушена жити на дві країни та періодично приїжджає до республіки Польщі до сина, та повертається в Україну та проживає з нею. З батьком практично не спілкується, після настання повноліття грошових коштів на її утримання він не надавав і тільки 07.12.2024 р та 11.01.2025 вона отримала на розрахунковий рахунок від нього по 5000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 29.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 відмовлено у\~задоволені клопотання\~відповідача [PERSON] \~про витребування\~доказів,\~відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про залишення позову без розгляду, задоволено клопотання відповідача [PERSON] про зобов`язання позивача надати відповідь на питання в порядку ст. 93 ЦПК України, зобов`язано позивачку [PERSON] надати відповіді на запитання відповідача, поставлені у відзиві на позовну заяву, у відповідності до вимог ст. 93 ЦПК України. 18.02.2025 від позивачки [PERSON] надійшла заява в порядку ст. 93 ЦПК Україні, в якій остання дала відповіді на питання, а саме на питання № 1, № 2 вказала, що в липні 2024 року вона забезпечила доньці вступ на навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки, придбала їй все необхідне для навчання, перерахувала кошти для її проживання та поїхала 18.08.2024 до сина до Республіки Польща в Катовицю де перебувала до 26.12.2024, також забезпечила його всім необхідним та повернулась в м. Харків до своєї доньки. Її життя розділене на дві країни, вона перебуває разом як із донькою час від часу, так із сином не дивлячись, що вони навчаються в різних країнах, вона належним чином виконує свої обов`язки матері щодо забезпечення своїх повнолітніх дітей всім необхідним та самостійно повністю їх утримує. На питання № 3 надано відповідь, що позовна заява про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання подано її представником адвокатом Кіндріч О.В. через систему «Електронний суд», маючі належні повноваження. Вона в цей час поїхала до сина в Катовицю згодом повернулася до доньки, що підтверджується відмітками в закордонному :порті щодо прибуття до Республіки Польщі та прибуття в Україну. На питання № 4 дала відповідь та зазначила, що вона як забезпечувала до повноліття доньку, так і після повноліття продовжує забезпечувати її грошима на освіту, їжу, одяг, медичні послуги, поповнення мобільного зв`язку, комп`ютерну техніку, спорт та все необхідне для повноцінного життя, оскільки донька навчається на денній формі, тому працювати та забезпечувати себе вона не має можливості. Протягом 2024 - 2025 року надала доньці на її утримання та її потреби готівкові кошти у розмірі 151709 грн. 00 коп. та 88312 грн. 50 коп. на її розрахунковий рахунок, що підтверджується виписками із карткового рахунку та чеками. У заяві свідка [PERSON] підтвердила про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань. 31.03.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що позивачкою не доведено факт спільного проживання з донькою, оскільки у відповідях на питання остання фактично визнала той факт, що вона спільно не проживає та не проживала з повнолітньою дочкою [PERSON] на момент подання даного позову до суду 24.09.2024, оскільки станом на той час та до 26.12.2024 вона проживала в м. Катовиці, Республіка Польща разом з сином [PERSON] . Разом з тим, реальні витрати на проживання та проїзд до навчального закладу [PERSON] не несе, оскільки має своє власне житло, в якому проживає в м. Харкові, де проїзд є безкоштовним. Розумні витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання їжі та одягу. Спортивні заняття, а також навчання [PERSON] можуть бути покритті за рахунок тих коштів, які він періодично перераховує на її банківський рахунок. Крім того, він регулярно матеріально утримує своїх дітей, піклується за їхнє життя, здоров`я, навчання та розвиток. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 07.12.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3260 (а.с. 17-20). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до повідомлення про зарахування [PERSON] зарахована студентом 1 курсу факультету Комп`ютерних наук для здобуття освітнього ступеня: Бакалавр, форма навчання: Денна, спеціальність 186 Видавництво та поліграфія, освітня програма Видавничо-поліграфічна справа Харківського національного університету радіоелектроніки (а.с.07). 27.08.2024 та 23.01.2025 [PERSON] була здійснена оплата за навчання, група ВПВПС-24 у загальному розмірі 21900 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями № 80К1-А9С5-НМ7К-АВ66 від 27.08.2024 та № 060Х-1К5Х-31Е4-КВЕР від 23.01.2025 (а.с.187-188). Таким чином, [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Рішенням Московського районного суду м. Харкова 28.01.2025 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 квітня 2024 року по заплановану дату закінчення навчання 30.09.2026 року, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років (а.с.217). Відомості щодо набрання рішенням законної сили не зазначені. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером довічно (а.с.138). Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 19.06.2024 за № 3349 [PERSON] придатний до служби в військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, непридатний до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах (а.с.137). Згідно з довідкою [INFO] № 459 від 11.11.2024, [PERSON] , дійсно перебуває на військовій службі у [INFO] з 21.07.2024 і по теперішній час. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» структурні підрозділи [INFO] , до яких належить і [INFO] , переведені на військовий стан (а.с. 86). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з обов`язку батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та його виконання. Дослідивши докази, надані у порядку ст.ст.76-80, ч. 1 ст.81 ЦПК України, в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 дійшов висновку про те, що\~Сімейним Кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що дитина сторін у справі [PERSON] , є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги. Необхідність отримання належної освіти позбавляє останню можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Відповідачем в якості надання матеріальної допомоги повнолітній доньці [PERSON] надано копії квитанції про перерахування грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. -07.12.2024, 5000,00 грн. - 11.01.2025, 5000,00 грн. - 08.02.2025 та 5000,00 грн. 07.03.2025. Проте суд звертає увагу, що кошти були перераховані дитині вже під час перебування даного позову на розгляді в суді, доказів надання допомоги раніше, як зазначає відповідач, суду не надані. Відповідач є пенсіонером, за станом здоров`я придатний до служби, проходить військову службу, отримує стабільний дохід. Погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами не підтверджено як і не підтверджено посилання відповідача знаходження на його утриманні матері [PERSON] . При цьому, останній не заперечує, що донька проживає не з ним, а проживає з матір`ю, яка вимушена періодично проживати в різних країнах у зв`язку із навчанням дітей. У справі не встановлено наявність об`єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу належному виконанню батьківських обов`язків по утриманню ним своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведено її позовні вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 191\~СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким є 20.09.2024. Враховуючи вищевикладене, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судові збір в дохід держави у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved