Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Сметаніков Андрій Васильович, звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка [PERSON] проживає у [ADDRESS] , та є співвласником квартири, у якій проживає. Одним із співвласників вказаної квартири є і відповідачка, якій на даний час належить третина квартири. З часу набуття права власності на частку у квартирі відповідачка добровільно не сплачує за комунальні послуги, хоча, згідно з чинним законодавством України, зобов`язана брати участь в утриманні спільного майна, куди, зокрема, входять оплата послуг з утримання квартири, опалення, доставка (розподіл) природного газу, а також оплата функціонування холодного водопостачання (абонентська плата за холодну воду). Зазначені вище комунальні послуги не залежать від фактичного проживання у квартирі та користування ними, а тому у разі їх нарахування, підлягають сплаті усіма співвласниками квартири. Рішенням суду у цивільній справі № 344/3847/23 було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з відповідачки понесені позивачкою витрати на оплату комунальних послуг за період з березня 2020 по липень 2023 у розмірі 7840,85 грн, цим самим, підтверджено правомірність вимог позивачки на стягнення понесених нею та підтверджених належними доказами, витрат на оплату комунальних послуг у розмірі частини таких витрат, пропорційній частці у власності відповідачки. На сьогодні відповідачка поточні відповідні платежі також не сплачує, в силу чого утворилась заборгованість за період, починаючи з серпня 2023 року перед позивачкою у сумі 6031,97 грн станом на 01.10.2024, у тому числі: оплата за послуги з розподілу природного газу - 21 грн 76 коп.; оплата за утримання будинку та прибудинкової території (квартирна плата) в розмірі 1263,86 грн; оплата за послуги з теплопостачання (централізованого опалення квартири) у розмірі 4497,45 грн; оплата за абонентське обслуговування з постачання холодної води в сумі 82,23 грн. Наведені суми грошових коштів є третиною загальних понесених витрат за комунальні послуги, які є предметом даного позову. Загальні витрати за такі послуги підтверджуються доданими до позовної заяви копіями банківських платіжних документів. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідачки [PERSON] витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 7608,17 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з урахуванням збільшених позовних вимог, просять їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання не прибули повторно, про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, за наявною у відповідача адресою місця реєстрації, про що у справі є відповідні докази. Від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 1/18 частки з 22.04.2021, [PERSON] - 1/6 частки з 22.04.2021, [PERSON] - 1/9 частки з 15.04.2021, [PERSON] - 1/6 частки з 19.02.2020, [PERSON] - 1/3 частки з 28.12.2015, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2023 року у справі № 344/3847/23, яке залишено в силі постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів сплачених за комунальні послуги. Ухвалено стягнути із [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , грошові кошти сплачені за житлово-комунальні послуги: по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період: листопад-грудень 2020 року та березень 2021 року в сумі 193 (сто дев`яносто три) гривні 16 копійок; за доставку природного газу за адресою: [ADDRESS] , за період: листопад 2020 року - листопада 2021 року включно, травень 2022 року - липень 2023 року включно в сумі 100 (сто) гривень 51 копійка; за опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , за період: з 06 березня 2020 - 01 липня 2023 в сумі 7 547 (сім тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 18 копійок. Позивачкою долучено до матеріалів справи квитанції про оплату послуг з розподілу природного газу; оплату за утримання будинку та прибудинкової території (квартирна плата); оплату за послуги з теплопостачання (централізованого опалення квартири); оплату за абонентське обслуговування з постачання холодної води. Відтак, надані послуги підтверджуються доданими до позовної заяви копіями банківських платіжних документів та одна третя від них складає 7608 (сім тисяч шістсот вісім) гривень 17 копійок. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, сторони в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 гривень судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved