Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 02.12.2006 по 18.03.2011. У період шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO] . У грудні 2007 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 14.03.2008 Деснянським районним судом міста Києва у справі № 2-1150 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 20.12.2007 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення, видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження № 8924640. З грудня 2007 року по червень 2023 рік [PERSON] рішення суду не виконував. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06.03.2015 [PERSON] позбавлено батьківських прав. У зв`язку із несплатою аліментів за період з 20.12.2007 по 09.05.2016 відповідач має сплатити неустойку (пеню) на утримання доньки [PERSON] у розмірі 115124,95 грн. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки [PERSON] (нині [PERSON] ) у розмірі 115124,95 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Сторона відповідача заперечує довідку, яка надана позивачкою, оскільки остання не відображає здійснені відповідачем оплати на загальну суму 100000,00 грн. Крім того, відповідача було позбавлено батьківських прав, а дитина - усиновлена, проте, письмові матеріали справи не містять рішення щодо усиновлення, оскільки нарахування аліментів припиняється у день набрання рішення суду про усиновлення законної сили. В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, просив у позові - відмовити, з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши вступне слово позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що з 02.12.2006 по 18.03.2011 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.03.2008 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі частини усіх доходів щомісячно, починаючи з 20.12.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання вказаного вище рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-1150. Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Оболонському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), стягувач [PERSON] . Відповідно до письмових матеріалів справи, заборгованість за виконавчим листом № 2-1150 від 17.03.2008, який виданий Деснянським районним судом міста Києва станом на 11.11.2024 становить 469236,14 грн., що підтверджується розрахунком заборгованість зі сплати аліментів від 11.11.2024, сформований старшим державним виконавцем Браташовим А. та довідкою про неотримання аліментів. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06.03.2015 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Позивачка, звертаючись до суду вказаним позовом просить стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем за період з 20.12.2007 по 09.05.2016 у розмірі 115124,95 грн. Відповідно до положення ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у ч. 1 ст. 180 СК України. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Положення ч. 1, 2 ст.196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом ч. 2 ст. 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (ч. 3 ст. 232 СК України). Положенням ч. 4, 5 ст. 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Під час розгляду справи, позивачка та представник відповідача вказали, що донька позивачки та відповідача [PERSON] була усиновлена, проте письмові матеріали справи не містять відповідного рішення суду про усиновлення, відтак суд позбавлений можливості встановити дату такого усиновлення. Крім того, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона позивача не надала докази на підтвердження зміни своїх анкетних даних та даних дитини. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття, вказаний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі №522/5039/21. Таким чином, враховуючи викладене вище, причино - наслідковий зв`язок між несплатою аліментів та неустойкою та відсутність в матеріалах справи інформації щодо дати усиновлення, суд позбавлений можливості здійснити перевірку наданого позивачкою розрахунку неустойки та зробити власний розрахунок, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх недоведеність. Відповідно до положення п. 3 ст. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при звернення із вказаним позовом до суду. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed