Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Біржового контракту №606 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого у Вінницькій філії Української Біржі Нерухомості від 24.10.1997 між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , з другого боку, купили 27,2% житлового шлакового будинку з прибудовами, загальною площею 72,9 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується листом КП «ВМБТІ» від 29.03.24 №1810, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2626 на два житлових будинки по [ADDRESS] станом на 29.12.2012 проведена реєстрація права власності в КП «ВООБТІ» 29.06.2005 за №6846 в реєстраційній книзі №111 на 34/250 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями за [PERSON] на підставі вищевказаного біржового контракту. [INFO] [PERSON] помер, на майно померлого заведена спадкова справа №67631209 в Третій вінницькій державній нотаріальній контрі. Громадянка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , також вона являється інвалідом 2-ї групи. Сином померлого [PERSON] є [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, звернувся його син [PERSON] , який претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 34/500 частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] його батька [PERSON] . На підтвердження факту належності спадкодавцеві [PERSON] частки будинку [ADDRESS] , наданий Біржовий контракт №606 про купівлі-продаж нерухомості, зареєстрований на Українській біржі нерухомості Вінницька філія 24.10.1997 року. Проте постановою Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 17.04.2024р. №360/02-31 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії мотивуючи тим, що відповідно до ст. 227 ЦКУ 1963 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу згаданої вище частки будинку, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню в разі, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином. Невиконання цієї вимоги згідно ст. 47 ЦКУ (1963 року) тягне за собою недійсність договору. При цьому позивач звертає увагу, що відповідно до ЗУ «Про товарну біржу» (чинного на момент укладання Біржового контракту №606 від 26.10.1997), у редакції від 16.02.1993, зазначено згідно з ст. 15 Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Крім того, вказує, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. З огляду на викладене позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 34/500 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. 05.08.2024 [PERSON] через свого представника адвоката Вдовцова С.П. звернулась до суду із зустрічною позовною заявою (вх. №68396), згідно якої просила визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 34/500 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Зазначивши, що [PERSON] як і [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом та первісний позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~права власності\~на частку\~житлового будинку\~в порядку\~спадкування за\~законом об`єднано в одне провадження; витребувано у Третьої вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи №251/2021 на майно померлого [INFO] [PERSON] , а також у Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу №2626 на два житлових будинки за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] 09.04.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов підтримав та просив задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову не заперечував. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Вдовцов С.П. також 14.03.2025 подав заяву про розгляд справи без участі [PERSON] та її представника, позивні вимоги, заявлені [PERSON] та [PERSON] , просив задовільнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.10.1997 між [PERSON] \~(продавець),\~з одного\~боку,\~та [PERSON] ,\~ [PERSON] (покупці),\~з другого\~боку, укладено Біржовий контракт № [NUMBER] купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований у Вінницькій філії Української Біржі Нерухомості від 24.10.1997, згідно з яким продавець продав, а покупці купили 27,2% житлового шлакового будинку з прибудовами, загальною площею 72,9 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 218-220). У пункті 7, 10 Біржового контракту зазначено, що у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» контракт реєструється на біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Дійсний контракт у відповідності до ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2526 Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації посвідчено, що 34/250 (13,6%) будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] з правом особистої власності на підставі Біржевого контракту №606 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований у Вінницькій філії Української Біржі Нерухомості від 24.10.1997, і записано в реєстрову книгу №11 за реєстровим номером №6846, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 26.06.2005 (а.с. 220 зворот). Як вбачається з листа КП «ВМБТІ» №1810 від 29.03.2024 згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2626 на два житлових будинки по [ADDRESS] станом на 29.12.2012 проведена реєстрація права власності в КП «ВООБТІ» 29.06.2005за р№6846 в реєстровій книзі №111 на 34/250 (13,6%) частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями за [PERSON] на підставі біржового контракту № [NUMBER] купівлі - продажу нерухомості, зареєстрованого у Вінницькій філії Української Біржі Нерухомості 24.10.1997. Крім того, повідомлено, що станом на 11.11.2020 (дата технічної інвентаризації) на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. «А» з прибудовами літ. «А1», літ. «а3», верандою літ. «а6», загальною площею 95,9 кв.м., житловою площею - 49,1 кв.м., житловий будинок літ. «Б» з прибудовою літ. «б», загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею - 26,4 кв.м., всього загальною площею 155,2 кв.м., житловою площею - 75,5 кв.м., погріб літ. «п/Б», сарай літ. «Л», навіс літ. «М», убиральня літ. «Е», огорожа №1-3, колодязь №4, в тому числі на документ, що підтверджує прийняття в експлуатацію веранди літ. «а6» загальною площею 6,1 кв.м., в розпорядженні виконавця відсутній. Інформаційно додано, що згідно додатку №2/37 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №200 від 04.06.1987 будинку з існуючим [ADDRESS] присвоєно №84 (а.с. 9) Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.01.2002 [PERSON] та [PERSON] 20.01.2002 зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області про що складено актовий запис №61. Після одруження прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 12). Як слідує із копії довідки ВОЦМСЕ №019015 та копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 20.01.2010 [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи (а.с. 100-101). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.1992 (а.с.14), свідоцтвом про зміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 12.02.1992 (а.с. 15), а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00032533923 від 11.09.2023 (а.с. 111-112). [INFO] у віці 67 років [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.06.2021 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне померлому майно. Як слідує з спадкової справи №251/2021 до майна померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (син померлого) (а.с. 189-207). 08.04.2024 державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу згаданої вище частки будинку, договір купівлі - продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню в разі, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянином. Невиконання цієї вимоги згідно ст. 47 Цивільного кодексу України (1963 року) тягне за собою недійсність договору (а.с. 188). 17.04.2024 з аналогічних підстав також відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [INFO] його батька [PERSON] (а.с. 203). Біржовий контракт №606 купівлі-продажу нерухомості укладений у 1997 році. Отже, на правовідносини щодо його укладення поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Згідно з ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно з ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з частиною 1 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу квартири за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Згідно з абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст.15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України «правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності померлого [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 29.06.2005. Оскільки біржевий контракт №606 купівлі-продажу нерухомого майна від 24.10.1997, який був укладений на Вінницькій філії «Української біржі нерухомості», без його нотаріального посвідчення є дійсним, суд вважає, що право власності [PERSON] на частину житлового будинкуза адресою: [ADDRESS] набуто правомірно. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 66 Закону України „Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Відповідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (у подальшому - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування (пункт 23). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за померлим [INFO] [PERSON] та зважаючи на те, що сторони не заперечували проти позовних вимог заявлених одним до одного, при цьому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні своїх спадкових прав, тому суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позов підлягають до задоволення.

Outcome: approved