Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" через свого представника Ушакевич М.П. 14.01.2025 звернулося до Камінь-Каширського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.00202.004653950, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29441,00 грн., позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за кредитне обслуговування. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 29441,00 грн. строком на 18.12.2022, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути кошти разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору. Між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» 19.12.2023 укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 22.12.2023 було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22.12.2023, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023, перейшло право за вище зазначеним кредитним договором, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Зазначає, що станом на 19.12.2023 відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 19.12.2023 у [PERSON] виникла заборгованість за договором № Z62.00202.004653950 від 18.12.2018 в загальній сумі 65574,50 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 23228,38 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11721,86 грн.; - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 30624,26 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] в користь позивача заборгованість в загальній сумі 65574,50 грн., яка складається з : - заборгованості за основним боргом в сумі 23228,38 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11721,86 грн.; - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 30624,26 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 11.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті постановлено провести о 09 год 30 хв 11.03.2025 (а.с.77). Судовий розгляд справи за клопотанням відповідачки відкладено на 09 год 30 хв 09.04.2025 (а.с.83). Відзив на позов відповідачкою не подано. Представник позивача у судове засіданні не прибув, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. У позові просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представників. На підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково. Підтвердила, що 18.12.2018 уклала кредитний договір з ПАТ «Ідея Банк» та отримала грошові кошти на поточні потреби орієнтовно в розмірі 25000,00 грн, велику частину з яких погасила на рахунок Банку. Разом з тим, у зв`язку з збігом тяжких сімейних обставин та скрутним матеріальним становищем, з серпня 2020 року вона перестала погашати заборгованість. Проте, вважає, що визначена позивачем у позові загальна сума її заборгованості, а також судові витрати на правничу допомогу, є завищеними. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.12.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.00202.004653950, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29441,00 грн., позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за кредитне обслуговування. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 29441,00 грн. строком на 18.12.2022, із процентною ставкою 15% річних, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути кошти разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору. (а.с.5-18). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання договору строком на 48 місяців. Згідно з п. 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що процентна ставка відсотків річних по кредитному договору становить 15% (а.с.8). [PERSON] 18.12.2018 власноручно підписала: заяву анкету; заяву про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку; договір добровільного страхування життя (а.с.12-17). Як убачається з ордеру-розпорядження № 1 та ордеру розпорядження № 2, 18.12.2018 АТ «Ідея Банк», на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 25600,87 грн. та кошти на страховий платіж в сумі 3840,13 грн. (а.с.18). Отже, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором. З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] сплачувала кошти за кредитним договором, останній платіж було внесено відповідачем 20.08.2020 (а.с.19-24). Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z62.00202.004653950 від 18.12.2018, заборгованість становить в загальній сумі 65574,50 грн., яка складається з : - заборгованості за основним боргом в сумі 23228,38 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11721,86 грн.; - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 30624,26 грн (а.с.25). У подальшому, 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (а.с.31-37) Між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор 22.12.2023 було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених Договором факторингу (а.с.43-47). Відтак, позивач, як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в розмірі 65574,50 грн., яка складається з : - заборгованості за основним боргом в сумі 23228,38 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11721,86 грн.; - заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 30624,26 грн. (а.с.25). Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками за кредитним договором № Z62.00202.004653950 від 18.12.2018 в загальній сумі сумі 34950,24 грн, яка підтверджується виписками по рахунку відповідачки та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.19-25). Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 30624,26 грн., суд вважає, що вони в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6.09.2017 у справі №6-2071цс16. Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд доходить висновку, що положення договору щодо обов`язку боржника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд вважає, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідачки не підлягає стягненню заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту за кредитним договором № Z62.00202.004653950 від 18.12.2018 в розмірі 30624,26 грн. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що з відповідачки слід стягнути в користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за невиконання зобов`язання, встановленого кредитним договором № Z62.00202.004653950 від 18.12.2018, в розмірі 34950,24 грн., яка складається із: - заборгованості за основним боргом в сумі 23228,38 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 11721,86 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, додатковою угодою № 1/1 від 01.07.2024, актом прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 12.12.2024, платіжною інструкцією № 1084 від 20.12.2024, копією довіреності від 11.09.2024, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6416 та додатком до нього (а.с.52-55,56,58,64,65). Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial