Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Авансар» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом № 79960 грошові кошти у 31500,24 грн. та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 79960 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованості за кредитним договором у розмірі 27479,60 грн. 09.08.2022 р. приватним виконавцем Качуркой В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. В рамках даного виконавчого провадження з [PERSON] примусово стягувались кошти на користь ТОВ «Авансар». Загальна сума відрахувань за даний період становить 30559,56 грн. Позивач вважає стягнення безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 08.01.2024 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 року була передана до провадження судді Макаренко І.О. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-32 від 19.02.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Авансар» про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування збитків. 20.02.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвою Ю.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 19.03.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення заявлених витрат на правову допомогу. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 02.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 79960 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованості за кредитним договором у розмірі 27479,60 грн. 09.08.2022 р. приватним виконавцем Качуркой В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 09.08.2022 р. приватним виконавцем Качуркой В.В. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. 09.08.2022 р. приватним виконавцем Качуркой В.В. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 10.08.2022 р. приватним виконавцем Качуркой В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника. В рамках даного виконавчого провадження з [PERSON] було стягнуто заборгованість у розмірі 30559,56 грн., що підтверджується платіжною вимогою № [NUMBER] від 10.08.2022 р. 14 березня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №494/1145/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «Авансар», третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурко В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги [PERSON] задовольнили повністю і визнали виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Дане судове рішення набрало законної сили 14 квітня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку трьох процентів річних та інфляційної складової заборгованості за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання складає 587,24 грн. та 353,44 грн. відповідно. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Разом з тим, суд зауважує, що, кошти у розмірі 3079,96 грн., не підлягають стягненню з ТОВ «Авансар» з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено Розділом X Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Враховуючи те, що чинним законодавством передбачений інший порядок оскарження дій державного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин в частині стягнення з ТОВ «Авансар» винагороди приватного виконавця та інших витрат виконавчого провадження у розмірі 3079,96 грн., що були утримані із позивача, на виконання постанови приватного виконавця у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «Авансар» коштів в розмірі 27479,60 грн., став оспорюваний виконавчий напис нотаріуса № 79960 від 02.06.2021 року. Тому вважається, що правова підстава для отримання TОВ «Авансар» коштів в розмірі 27479,60 грн. від позивача [PERSON] відпала і вказані кошти підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в сумі - 27479,60 грн., інфляційних в розмірі 353,44 грн., 3 % річних в сумі 587,24 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. 19.03.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке мотивував тим, що сума витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути представник позивача є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часу на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. При визначені розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд враховує клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат, категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, їх необхідність та доцільність,

Outcome: partial