Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з постачання теплової енергії відповідачу за адресою: [ADDRESS] , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за вказані послуги за період з 01.02.2018 по 30.09.2024 у розмірі 21800,51 грн. та заборгованість по платі за абонентське обслуговування в розмірі 10,04 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та обонентське обслуговування, а також 3% річних у розмірі 1125,25 грн., інфляційні втрати у сумі 3328,66 грн. та пеню у розмірі 510,41 грн. позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою від 07.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача у своєму клопотанні просить провести розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною четвертою статті 223 ЦПК України установлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення таких причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути в порядку заочного розгляду цивільну справу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] по 20.08.2021 (а. с. 12). Згідно розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача становить: -за постачання теплової енергії за період з 01.02.2018 по 30.09.2024 - 21800,51 грн., -плата за абонентське обслуговування за період з 01.04.2024 по 31.10.2024 - 10,04 грн. -інфляційні витрати за період з 01.02.2018 по 30.04.2024 3328,66 грн. -3% річних за період з 01.02.2018 по 31.10.2024 1125,25 грн. -Пеня за період з 01.11.2021 по 31.10.2024 510,41 грн. (а. с. 6 - 8). З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68 ,162 Житлового Кодексу Українизобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. За встановлених судом обставин вбачається, що відповідач [PERSON] тільки до 20.08.2021 був споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , оскільки до цього часу мав зареєстроване місце проживання за цією адресою, тоді як позовні вимоги заявлені в тому числі за період після 20.08.2021 коли відповідач не був зареєстрований за цією адресою та не був споживачем відповідних послуг. Під час розгляду справи позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна, за адресою якого надаються відповідні послуги. Суд не приймає до уваги надану позивачем бухгалтерську довідку по особовому рахунку № [NUMBER] (а. с. 5), як доказ підтвердження права власності нерухомого майна, що належить відповідачу, оскільки таким засобом доказування ці обставини не підтверджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За обставинами даної справи належним та допустимим доказом, який підтверджує належність відповідачу нерухомого майна є відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи довідка БТІ про реєстрацію права власності. Враховуючи, що відповідач мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] по 20.08.2021, та з урахуванням того, що опалювальний сезон 2021 року закінчився у квітні і станом на кінець травня сума основного боргу становила 4373,47 грн. та нарахування продовжились з жовтня 2021 року, тобто тоді, коли [PERSON] був знятий з реєстрації за вказаною адресою, з останнього підлягає стягненню борг за централізоване опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.02.2018 по 31.05.2021 шляхом арифметичних підрахунків здійснених нарахувань за вказаний період, на суму 4373,47 грн. Плата за абонентське обслуговування нарахована за період квітня 2024 у розмірі 10,04 грн. та за обставинами даної справи не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 549ЦКУкраїни неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею єнеустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18) тому оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних та пені узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погоджується з наданим позивачем розрахунками. За обставинами справи та згідно з наданих позивачем розрахунків з відповідача підлягає стягненню на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 667,40 грн., 3% річних у розмірі 225,61 грн. та пеня у розмірі 102,34 грн., що є пропорційними сумами до суми основного боргу, встановленого судом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за період з 13.08.2018 по 28.02.2023 у розмірі 33876,95 грн., плати за абонентське обслуговування у розмірі 122,16 грн., інфляційних витрат у розмірі 2402,83 грн., 3 % річних у розмірі 1178,16 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3028,00 грн., сплачений при подачі позову до суду. З огляду на часткове задоволення позовних вимог (на 20,05 %) на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 607,11 грн. витрат на сплату судового збору.

Outcome: partial