Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 11 вересня 2017 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №200871401101, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000,00 грн., [PERSON] зобов`язався повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором, сплатити проценти за користування кредитом. В подальшому кредитний ліміт збільшено до 32100,00 грн. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором від 11 вересня 2017 року №200871401101 не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором у розмірі 51142,29 грн., з яких заборгованість за кредитом 32009,48 грн., заборгованість за процентами 19132,81 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь 2422,40. на відшкодування понесених судових витрат. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 22 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Інші клопотання та заяви по суті справи сторонами суду не подавалися. В судове засідання представник позивача не з`явився, у тексті позовної заяви викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник відповідача Продайвода В.І. в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про відкладення розгляду справи через перебування [PERSON] на лікуванні. Вирішуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених\~частиною другою\~статті 223 цього Кодексу. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~223\~ЦПК України\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В той же час ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, незалежно від поважності причин неявки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, тобто розглядає справу за відсутності відповідача. Підстави для відкладення розгляду справи в цьому випадку відсутні. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, підстави для відкладення розгляду справи відсутні, незалежно від причин його повторної неявки. Тому суд вважає за можливе розглянути справу а відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 вересня 2017 року Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №200871401101. За умовами зазначеного договору ПАТ «ПУМБ» надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. строком на 12 місяців. Зі спливом вказаного строку строк кредитування продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Відповідач зобов`язався забезпечити повернення кредиту. При цьому посилання позивача на те, що договором передбачено сплату відсотків за користування кредитом, в тому числі за процентною ставкою 47,88% річних, долученими до справи доказами не підтверджується. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Але заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, підписана відповідачем, не містить зобов`язання про сплату процентів. Долучена до справи публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування підпису відповідача [PERSON] не містить. Долучений до справи паспорт кредиту не є кредитним договором. Так, згідно зі\~статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» \~кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у\~Додатку 1\~до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). З огляду на вказані норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20 висловлено такий висновок про застосування норми права. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та порядку нарахування, тощо. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, АТ «ПУМБ» зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору №200871401101 виконано, але відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. Факт отримання відповідачем кредитних коштів від банку підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [PERSON] . Станом на 01 липня 2024 року заборгованість відповідача за кредитом складає 32009,48 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32009,48 грн. Вимоги про стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягають, оскільки сплати процентів не передбачена укладеним сторонами договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, позов задоволено на 63%, з відповідача пропорційно до задоволених відносно нього вимог підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати у розмірі 1526,11 грн. (2422,40 х 63%), понесені ним зверненні з позовом до суду.

Outcome: partial