Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

У січні 2025 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , із загиблим батьком [PERSON] та ведення із ним спільного господарства і наявності між ними взаємних прав та обов`язків з січня 2017 року по [INFO] , що є днем смерті останнього, а також встановлення факту перебування [PERSON] на повному утриманні загиблого батька [PERSON] станом на день його смерті ( [INFO] ), починаючи з січня 2017 року. В обґрунтування поданої заяви вказувала, що вона є рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Зазначала, що [INFO] у неї народився син [PERSON] , та у зв`язку із народженням дитини [PERSON] їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку з 18 листопада 2016 року до її фактичного виходу на роботу. При цьому, вказувала, що у дитини після народження було виявлено проблеми зі здоров`ям, дитина потребувала особливого догляду, що і спонукало виникнення конфліктів між батьками дитини та призвело до їхнього окремого проживання. Крім того, зазначала, що вона залишилася сама із новонародженою та хворою дитиною, та допомогу у догляді за сином їй надавали батьки. Однак, лише через кілька місяців після народження хлопчика, а саме [INFO] мати заявниці [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , та з того часу їй. із дитиною допомагав лише батько [PERSON] , який з січня 2017 року постійно проживав разом із нею та внуком за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 9 червня 2017 року син заявниці перебував на диспансерному обліку, та з 20 вересня 2019 року лікарсько-консультативною комісією було встановлено, що дитина потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою №4364/628 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 20.09.2019 року. Крім того, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дитиною їй було надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 23.09.2019 року по [INFO] включно, що підтверджується витягом з наказу №148-в від 20.09.2019 року. 14 квітня 2021 року її сину було встановлено інвалідність, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №33. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , починаючи з 08 листопада 2016 року зареєстрований по [ADDRESS] . Таким чином, починаючи з січня 2017 року [PERSON] проживала разом з хворим сином спільно зі своїм батьком по [ADDRESS] , перебуваючи при цьому на повному утриманні у свого батька, оскільки необхідність у догляді за дитиною з особливими потребами не давала їй можливості працювати та забезпечувати себе та сина. Також, зазначала, що із виписки з АТ КБ «ПриватБанк» по її картці підтверджується той факт, що батько [PERSON] систематично переказував їй кошти, а саме за період з червня 2019 року по лютий 2022 року у розмірі 131 390 грн., купував продукти харчування, засоби гігієни, ліки та інші необхідні для життя речі, які були єдиними засобами для її існування. Отже, з огляду на стан здоров`я сина та потребу у постійному лікуванні і догляді за ним, заявниця не мала змоги працевлаштуватись та перебувала на повному матеріальному утриманні свого батька [PERSON] . При цьому, у заявниці та її батька були дуже близькі відносини, оскільки інших членів сім`ї вони не мають, постійно проводили разом час, їздили на відпочинок, займались вихованням сина заявниці. Також, зазначала, що на початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України її батька [PERSON] було мобілізовано до Збройних Сил України та 1 березня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] . В подальшому, 21 червня 2022 року їй. було скеровано сповіщення сім`ї №49, у якому зазначено про те, що її батько, старший лейтенант [PERSON] , [INFO] загинув в с. Шенгури Полтавського району Полтавської області, та у той же день їй було видано свідоцтво про смерть батька серії [NUMBER] . 22 червня 2022 року вона здійснила поховання батька на Центральному кладовищі [ADDRESS] на [PERSON] почесних поховань. Крім того, вказувала, що із витягу з наказу вбачається також те, що смерть [PERSON] пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та він під час проходження військової служби вказав свою дочку як єдину близьку особу та члена сім`ї, в результаті чого їй було скеровано сповіщення про загибель батька та інші документи з військової частини. Враховуючи наведене, оскільки допомога, яка надавалась [PERSON] її батьком була для неї постійним і основним засобом для існування, а також враховуючи той факт, що матеріальна допомога, яку надавав батько їй, була не одноразовою та надавалась систематично, а встановити даний факт в іншому порядку неможливо з посиланням на норми матеріального та процесуального права, просила суд встановити факт її перебування на утриманні загиблого батька [PERSON] на дату його загибелі, а саме [INFO] ), починаючи з січня 2017 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від її представника [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, заяву підтримала у повному обсязі, та просила її задовольнити. Представник Міністерство оборони України в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначив, що встановлення судом факту перебування [PERSON] на утриманні свого батька [PERSON] , [INFO] , як вказано заявницею саме для отримання одноразової грошової допомоги, не призведе до виникнення у неї права на отримання вказаної допомоги, оскільки остання не належить до жодної із категорій утриманців померлого [PERSON] в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі\~учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, положеннями ч. 1\~ст.\~293\~ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, згідно п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 2 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2\~ ст.315 ЦПК України\~визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звертаючись до суду із вказаною заявою зазначала, що на момент загибелі батька була непрацездатною в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та перебувала на утриманні батька у розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, оскільки постійно одержувала від загиблого батька допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. При цьому, встановлення відповідних юридичних фактів породжує для [PERSON] юридичні наслідки, а саме виникнення особистих та майнових прав, оскільки від цього залежить її право на отримання соціальних гарантій після смерті батька, який помер під час виконання обов`язків військової служби на війні з російською федерацією, а тому просила подану заяву задовольнити ти та встановити факт її перебування на утриманні загиблого батька. Так, судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9 зворотня сторона 10). [INFO] у заявниці народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10 зворотня сторона) та з 3 жовтня 2016 року заявниця перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( а.с, 11). Згідно наказу АТ «Державний ощадний банк України» від 20 вересня 2019 року, [PERSON] продовжено відпустку по догляду за дитиною до 22 вересня 2020 року (а.с. 12, зворотня сторона), згідно наказу від 22 вересня 2020 року продовжено відпустку до 22 вересня 2021 року ( а.с. 14), а згідно наказу від 22 вересня 2021 року - продовжено відпустку до 22 вересня 2022 року включно ( а.с. 14, зворотня сторона). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , починаючи з 08 листопада 2016 року зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщені/будинку [ADDRESS] від 11.09.2023 року у квартирі по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 25.03.2016 року та [PERSON] з 08.11.2016 року (а.с.16 зворотня сторона). Батько заявниці [PERSON] по вказаній адресі проживав без реєстрації з січня 2017 року, що підтверджується актом обстеження на факт проживання особи без реєстрації проживання за даною адресою від 04.11.2024 року (а.с.45). Також з матеріалів справи убачається, що з 9 червня 2017 року син заявниці [PERSON] перебував на диспансерному обліку, а 20 вересня 2019 року лікарсько-консультативною комісією було встановлено, що дитина потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою №4364/628 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 20.09.2019 року(а.с.12). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що довідками про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді № 4525/721 від 18.09.2020 року та № 4646 від 20.09.2021 року підтверджено потребу [PERSON] у постійному догляді до 22 вересня 2022 року включно (а.с.13, 13 зворотня сторона). 14 квітня 2021 року сину заявниці [PERSON] було встановлено інвалідність, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 33(а.с.15). На початку повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України батька заявниці - [PERSON] мобілізовано до Збройних сил України та 1 березня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 01.03.2022 року №55(а.с.18 зворотня сторона). 21 червня 2022 року, [PERSON] скеровано сповіщення сім`ї №49, у якому зазначено про те, що її батько, старший лейтенант [PERSON] [INFO] помер в с. Шенгури Полтавського району Полтавської області(а.с.19). Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем майна померлого є його дочка [PERSON] , про що їй видано приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М. свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.23). При цьому, відповідно до ч. 5\~ст. 17 Конституції України\~держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових 32 формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно\~ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно п. 1 ч. 2 наведеної статті, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. \~ \~ \~ \~ При цьому, згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, відносяться члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. При цьому, в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 вказано, що для вирішення вимоги про встановлення факту перебування на утриманні, суду слід встановити чи перебувала заявниця на повному утриманні безвісно зниклої особи, а повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги годувальника. Якщо крім допомоги, що надавалася безвісно відсутнім військовослужбовцем, заявниця мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Утримання може бути повним або частковим. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, військовослужбовець взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку безвісно відсутнього та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Такі обставини можуть бути підтверджені зокрема: листами ділового і особистого характеру, які містять відомості про перебування заявника на утриманні; довіреністю на право розпорядження грошовими коштами з рахунку; корінцями грошових переказів та іншими документами, які свідчать про одержання грошей або іншої допомоги (продуктових чи речових посилок тощо) від годувальника, які можна було б віднести до основного і постійного джерела засобів до існування. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Отже, аналізуючи вищевказані вимоги закону можна дійти висновку, що предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування. Так, відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Як зазначила заявниця, що вона є єдиним членом сім`ї [PERSON] , із яким вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а також беручи до уваги той факт, що в силу життєвих обставин, які не залежали від волі заявниці, вона перебувала на повному утриманні свого батька, у неї виникла необхідність у встановленні відповідного факту в судовому порядку. Крім того, як до, так й після вступу до лав Збройних Сил України [PERSON] здійснював грошові перекази на банківську карту [PERSON] . Зокрема, наданою заявницею випискою з АТ КБ «ПриватБанк» по картці [PERSON] від 09.09.2024 року, підтверджується й той факт, що батько [PERSON] систематично переказував дочці кошти, які були єдиними засобами для її існування(а.с.17-18). З огляду на те, що [PERSON] проживала разом з хворим сином спільно зі своїм батьком по [ADDRESS] , та перебуваючи при цьому на повному утриманні у свого батька [PERSON] , оскільки необхідність у догляді за дитиною з особливими потребами не давала їй можливості працювати та забезпечувати себе та сина, суд вважає, що заявницею [PERSON] доведено той факт, що грошові кошти надані її батьком були для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~ 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання з батьком та перебування на утриманні батька, який загинув під час безпосередньої участі у бойових діях, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved