Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Пулинця Б.А. звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що позивача рішенням Сумської міської ради VII скликання від 28 лютого 2024 року №4478-МР було затверджено на посаду першого заступника міського голови. Розпорядженням міського голови міста Суми від 04квітня2024 року №222-к він приступив до виконання обов`язків першого заступника міського голови. Позивач є висококваліфікованим, компетентним керівником, має авторитет та повагу серед колег, в процесі роботи проявляє лідерські якості та високу працездатність, має організаторські та аналітичні здібності, високі особистісні якості. Окрім цього, він призначений головою Ради волонтерів Сумської міської територіальної громади, є членом БФ «Свобода Сумщина», позитивно характеризується серед колег ГО «Рада волонтерів Сумської територіальної громади», співпрацює з Благодійним фондом «Теплі обійми України», йому оголошені численні подяки від командирів військових частин, бригад за вагомий внесок, активну громадську позицію, високий патріотизм, допомогу у знищенні ворога, відданість справі, дієву та масштабну підтримку в матеріальному забезпеченні, що підтверджується подяками від бійців ССО, командира 27 реактивної артилерійської бригади, начальника медичної служби в/ч [NUMBER] , командира [NUMBER] окремої піхотної бригади, командира військової частини [NUMBER] , начальника шостої прикордонної застави [INFO] . 18 травня 2024 року [PERSON] було повідомлену про підозру у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 358 КК України, та ч. 3 ст. 2011 КК України. 22 травня 2024 прокурор Сумської обласної прокуратури звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби відносно підозрюваного [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 2011 КК України. 28 травня 2024 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми клопотання було задоволено частково, та застосовано до позивача запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті «Сумські дебати» в розділі «Новини» за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » наступного змісту: «18 травня Служба безпеки України провела серію обшуків і оголосила підозри посадовцям кількох приватних підприємств, що організували схему підробки документів та контрабанди деревини за кордон. Серед "видатних" підозрюваних опинився [PERSON] , який, працюючи першим заступником Сумського міського голови лише три місяці, вже встиг потрапити у центр скандалу. Про це пише телеграм-канал "Суми: Головне". Вітаємо пана [PERSON] з блискавичним виходом у публічну площину та одночасним початком і, можливо, кінцем його політичної кар`єри. Ще цікавіше те, що [PERSON] прийшов на посаду за квотою партії "Європейська Солідарність", демонструючи, що нові кадри можуть перевершити своїх попередників у "підприємницьких" здібностях. За даними слідства, посадові особи налагодили схему контрабанди лісоматеріалів, використовуючи підроблені документи і легалізуючи валютну виручку, здобуту незаконним шляхом. Схема виглядала досить просто: посадовці закуповували незаконно добуту деревину у фізичних осіб з Сумської та інших областей. Потім вони легалізували її за допомогою фіктивних товарно-транспортних накладних, які знаходили через свої зв`язки у деревообробній галузі та соціальних мережах. Ці документи подавали до міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, де за "скромну" винагороду отримували сертифікати про походження лісоматеріалів. На підставі цих документів здійснювали експорт пиломатеріалів до іноземних країн. Досудове розслідування встановило, що протягом 2021-2023 років учасники схеми легалізували близько 700 м3 незаконно здобутої деревини порід "дуб" та "ясен" загальною вартістю близько 7 мільйонів гривень. Головний організатором такої крутої "схеми" і виявився наш перший зам мера [PERSON] , який окрім інших фірм, задіяв і свою ТОВ «Меранті», де він є кінцевим бенефіціаром. Сьогодні, буквально кілька годин тому, йому обрали запобіжний захід - особисте зобов`язання. (Всі зараз використовують тему відключення електроенергії для того, щоб не обирали домашній арешт із браслетом з технічних причин, - ось так "жуліки" змогли пристосуватися навіть до енергетичної кризи і змогли використати у своїх цілях бомбардування росіянами української енергетичної інфраструктури). Наразі підозрювані отримали обвинувачення за ч. 1 ст. 201-1 (Контрабанда) та ч. 4 ст. 358 (Використання підроблених документів) Кримінального кодексу України. А пан [PERSON] , напевно, з нетерпінням чекає на нові виклики в кар`єрі, проте, мабуть, вже в іншій сфері. P.S. [PERSON] , що незважаючи на всі вищезазначені обставини, ніхто [PERSON] з посади не зняв, і він, як і раніше, продовжує "працювати" "на благо всіх сумчан". Також додамо, що в міську раду [PERSON] потрапив, як "Голова Ради волонтерів Сумської міської територіальної громади" (про це навіть написано на офіційному сайті міськради. Цікаво - "волонтерив" [PERSON] так само, як і ліс продавав, чи там все було чесно?» Вказана публікація містить недостовірну інформацію щодо першого заступника міського голови міста Суми [PERSON] ,, чим порушує його особисті немайнові права, а саме ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію як посадової особи органу місцевого самоврядування з огляду на наступне. Відомості викладені в статті у їх сукупності не є оціночним судженням, а є впевненим ствердженням фактів під час розміщення відповідачем інформації яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, адже при цьому були використані дані досудового розслідування з зазначенням конкретних дат та цифр: «Досудове розслідування встановило, що протягом 2021-2023 років учасники схеми легалізували близько 700 м3 незаконно здобутої деревини порід "дуб" та "ясен" загальною вартістю близько 7 мільйонів гривень». Опублікована інформація є недостовірною, адже викладені факти не відповідають дійсності та є неправдивими, зокрема, що: «Головним організатором такої крутої "схеми" і виявився наш перший зам мера [PERSON] , який окрім інших фірм, задіяв і свою ТОВ «Меранті», де він є кінцевим бенефіціаром», та «Наразі підозрювані отримали обвинувачення за ч. 1 ст. 201-1 (Контрабанда) та ч. 4 ст. 358 (Використання підроблених документів) Кримінального кодексу України.» Автор даної статті впевнено посилається на дані досудового розслідування, однак матеріали кримінального провадження та будь-які інші джерела відомостей про те, що [PERSON] є «головним організатором» правопорушення, та «кінцевим бенефіціаром ТОВ «Меранті» не містять. Враховуючи викладене, за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо позивача, поширення такої інформації є порушенням презумпції невинуватості та особистих немайнових прав особи. Вищевикладену недостовірну та неправдиву інформацію було доведено до відома невизначеного та необмеженого кола осіб, оскільки оприлюднено у загальнодоступній мережі Інтернет на веб-сайті «Сумські дебати» в розділі «Новини». Окрім недостовірних у Статті розміщено фотографію Позивача поряд із неправдивими твердженнями про нього. До того ж, використання зображення особи без її на те згоди визнається порушенням права на повагу до приватного життя у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Scіасса проти Італії (№ 50774/99) 11.01.2005, ЄСПЛ визнав порушенням ст. 8 ЄКПЛ публікацію фото г-ки ОСОБА 9 у двох газетах, в той час коли заявниця була обвинувачуваною в різних злочинах, зокрема, у несплаті податків. У справі Gurgenidze проти Грузії (№ 71678/01) 17.10.2006 ЄСПЛ визнав порушенням ст. 8 ЄКПЛ публікацію в газеті фото г-на та в серії статей, в яких він звинувачувався у викраденні рукопису відомого письменника. Позивач не надавав відповідачу своєї згоди на розміщення фотографій із своїм зображенням у Статті. Більше того, відповідач не звертався до позивача за відповідним дозволом. У зв`язку з цим, 12 червня 2024 на адресу відповідача було надіслано вимогу, в якій просили у 5-ти денний строк із дня отримання цієї вимоги видалити публікацію від [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті «Сумські дебати» за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] », та спростувати поширену недостовірну інформацію, вказану у цій вимозі, тим самим шляхом і у той саме спосіб яким було розміщено та поширено недостовірну інформацію, а саме опублікувати статтю із обов`язковим зазначенням, що інформація не відповідає дійсності та викладена неправдиво. Однак станом на дату подання цієї позовної заяви вимогу виконано не було, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду та просити захистити свої порушені особисті немайнові права, а саме честь, гідність та ділову репутацію шляхом зобов`язання відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію тим самим шляхом і у той саме спосіб яким її було розміщено та поширено. Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту. При цьому першочерговою умовою для можливості адресації веб-сайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені. Отже, власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу. Так, з метою встановлення належного відповідача у справі на адресу TOB «СІТІХОСТ», яка надає послуги з реєстрації доменного імені debaty.sumy.ua було направлено адвокатський запит з проханням надати повну контактну інформацію щодо власника веб-сайту «Сумські дебати» або реєстранта доменного імені https://debatv.sumv.ua/. У відповіді на запит ТОВ «СІТІХОСТ» повідомило, що при реєстрації доменного імені debaty.sumy.ua клієнтом були вказані дані фізичної особи: [PERSON] , [ADDRESS] , тел.: [NUMBER] , Електронна пошта: [INFO] . Таким чином, вважає, що [PERSON] , як реєстрант доменного імені, є належним відповідачем у справі за даним позовом. Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить постановити судове рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, поширену про нього [INFO] на веб-сайті «Сумські дебати» в розділі «Новини» за веб-адресою: [INFO] в публікації під назвою « [INFO] », а саме: 1.«Головним організатором такої крутої "схеми" і виявився наш перший зам мера [PERSON] , який окрім інших фірм, задіяв і свою ТОВ «Меранті», де він є кінцевим бенефіціаром»; 2.«Наразі підозрювані отримали обвинувачення за ч. 1 ст. 201-1 (Контрабанда) та ч. 4 ст. 358 (Використання підроблених документів) Кримінального кодексу України». 1)Зобов`язати відповідача, який є власником веб-сайту «Сумські дебати», видалити публікацію, зроблену [INFO] в розділі «Новини» за посиланням [INFO] під назвою « [INFO] », та усі зображення позивача. Зобов`язати відповідача розмістити на веб-сайті «Сумські дебати» таким самим шрифтом та у тому самому розділі інформації публікацію про те, що опублікована стаття під назвою: « [INFO] » містить у собі недостовірну інформацію, не відповідає дійсності та викладена неправдиво. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 04 липня 2024 року від представника позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 28 червня 2024 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду підготовче засідання на 15 жовтня 2024 року о 10 год. 00 хв. 15 жовтня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 14 січня 2025 року 10 год.00 хв. у зв`язку з неявкою відповідача, відсутністю відомостей про його належне повідомлення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2025 року закрите підготовче провадження у вказаній справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 13 год. 30 хв. 31 березня 2024 року. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено наступні обставини. Згідно рішення Сумської міської ради VIIІ скликання від 28 лютого 2024 року №4478-МР, [PERSON] було затверджено на посаду першого заступника міського голови (а.с. 6). Розпорядженням міського голови міста Суми від 04 квітня 2024 року за №222-к [PERSON] приступив до виконання обов`язків першого заступника міського голови (а.с. 7). [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті «Сумські дебати» в розділі «Новини» за посиланням [INFO] було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » наступного змісту: «18 травня Служба безпеки України провела серію обшуків і оголосила підозри посадовцям кількох приватних підприємств, що організували схему підробки документів та контрабанди деревини за кордон. Серед "видатних" підозрюваних опинився [PERSON] , який, працюючи першим заступником Сумського міського голови лише три місяці, вже встиг потрапити у центр скандалу. Про це пише телеграм-канал "Суми: Головне". Вітаємо пана [PERSON] з блискавичним виходом у публічну площину та одночасним початком і, можливо, кінцем його політичної кар`єри. Ще цікавіше те, що [PERSON] прийшов на посаду за квотою партії "Європейська Солідарність", демонструючи, що нові кадри можуть перевершити своїх попередників у "підприємницьких" здібностях. За даними слідства, посадові особи налагодили схему контрабанди лісоматеріалів, використовуючи підроблені документи і легалізуючи валютну виручку, здобуту незаконним шляхом. Схема виглядала досить просто: посадовці закуповували незаконно добуту деревину у фізичних осіб з Сумської та інших областей. Потім вони легалізували її за допомогою фіктивних товарно-транспортних накладних, які знаходили через свої зв`язки у деревообробній галузі та соціальних мережах. Ці документи подавали до міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, де за "скромну" винагороду отримували сертифікати про походження лісоматеріалів. На підставі цих документів здійснювали експорт пиломатеріалів до іноземних країн. Досудове розслідування встановило, що протягом 2021-2023 років учасники схеми легалізували близько 700 м3 незаконно здобутої деревини порід "дуб" та "ясен" загальною вартістю близько 7 мільйонів гривень. Головний організатором такої крутої "схеми" і виявився наш перший зам мера [PERSON] , який окрім інших фірм, задіяв і свою ТОВ «Меранті», де він є кінцевим бенефіціаром. Сьогодні, буквально кілька годин тому, йому обрали запобіжний захід - особисте зобов`язання. (Всі зараз використовують тему відключення електроенергії для того, щоб не обирали домашній арешт із браслетом з технічних причин, - ось так "жуліки" змогли пристосуватися навіть до енергетичної кризи і змогли використати у своїх цілях бомбардування росіянами української енергетичної інфраструктури). Наразі підозрювані отримали обвинувачення за ч. 1 ст. 201-1 (Контрабанда) та ч. 4 ст. 358 (Використання підроблених документів) Кримінального кодексу України. А пан [PERSON] , напевно, з нетерпінням чекає на нові виклики в кар`єрі, проте, мабуть, вже в іншій сфері. P.S. [PERSON] , що незважаючи на всі вищезазначені обставини, ніхто [PERSON] з посади не зняв, і він, як і раніше, продовжує "працювати" "на благо всіх сумчан". Також додамо, що в міську раду [PERSON] потрапив, як "Голова Ради волонтерів Сумської міської територіальної громади" (про це навіть написано на офіційному сайті міськради. Цікаво - "волонтерив" [PERSON] так само, як і ліс продавав, чи там все було чесно?» (а.с.8-11). У відповіді на адвокатський запит ТОВ «СІТІХОСТ» вказано, що при реєстрації доменного імені debaty.sumy.ua клієнтом були вказані дані фізичної особи: [PERSON] , [ADDRESS] , тел.: [NUMBER] , Електронна пошта: [INFO] (а.с. 13). 12 червня 2024 на адресу відповідача було надіслано вимогу, в якій позивач вимагав у 5-ти денний строк із дня отримання цієї вимоги видалити публікацію від [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті «Сумські дебати» за посиланням [INFO] ід назвою « [INFO] », та спростувати поширену недостовірну інформацію, вказану у цій вимозі, тим самим шляхом і у той саме спосіб яким було розміщено та поширено недостовірну інформацію, а саме опублікувати статтю із обов`язковим зазначенням, що інформація не відповідає дійсності та викладена неправдиво (а.с.15-16). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, citedabove, p. 28, пункт 46). Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 727/8388/17, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Під час судового розгляду встановлено, що інформація, поширена відповідачем щодо позивача, а саме: «Головним організатором такої крутої "схеми" і виявився наш перший заммера [PERSON] , який окрім інших фірм, задіяв і свою ТОВ «Меранті», де він є кінцевим бенефіціаром»; «Наразі підозрювані отримали обвинувачення за ч. 1 ст. 201-1 (Контрабанда) та ч. 4 ст. 358 (Використання підроблених документів) Кримінального кодексу України» здійснена у спосіб категоричного та стверджувального висловлення у формі повідомлення про існування конкретних обставин (фактів), тобто є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а тому така інформація може бути перевірена на предмет достовірності. Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення. Відповідач відзиву на позов не подав, ним не надано жодного доказу, який би підтверджував правдивість інформації, поширеної ним стосовно позивача, а тому поширена інформація, яка є предметом заявленого позову, є недостовірною. Зміст поширеної інформація завдає шкоди діловій репутації позивача, порочить його честь та гідність, оскільки спрямована на створення негативної соціальної оцінки діяльності позивача в очах оточуючих. Отже, оскільки за характером висловлювань і вжитих словосполучень поширена відповідачем негативна інформація про позивача є фактичними твердженнями, містить посилання на обставини, як такі, що реально існували, проте правдивість такої інформації не знайшла свого підтвердження, така інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Отже суд приходить до висновку, що розповсюджена відповідачем інформація щодо позивача, є такою, що ображає честь, гідність та ділову репутацію позивача, відповідачем не надано суду належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження її достовірності, у зв`язку із чим така інформація підлягає спростуванню. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3633 грн. 60 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved