Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначає, що Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення населення, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. Відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі оплату за надані послуги не здійснюють, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2024 року становить 30\~219,80 грн, плата за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року 611,19 грн. За несвоєчасно оплату комунальних послуг позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат 4\~427,31 грн, 3% річних 1\~191,54 грн та пені 764,28 грн. Просить стягнути з відповідачів на свою користь 37\~214,12 грн, а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов. Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що за адресою виникнення боргу вона фактично не проживала та не була споживачем комунальних послуг, що надає позивач за цією адресою. Також з посиланням на Постанову КМУ № 206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» вважає, що позивачем неправомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за період з 24 лютого 2022 року по 31 жовтня 2024 року. Крім того, зазначає, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені по 30 липня 2023 року задоволенню не підлягають. Також вважає, що вимоги заявлено поза межами трирічного строку позовної давності. Просить застосувати строк позовної давності; відмовити у задоволенні позову. Крім того, надала заяву про розстрочення виконання рішення. Просить у разі ухвалення рішення про задоволення позову розстрочити виконання рішення на дванадцять місяців з дня ухвалення рішення шляхом сплати щомісячного платежу. Заява аргументована скрутним матеріальним становищем. У відповіді на відзив позивач зазначив, що обов`язок з оплати комунальних послуг покладається не тільки на наймача, а й на осіб, які проживають/зареєстровані в займаному житловому приміщенні. Доказів відмови від послуги з постачання теплової енергії за адресою виникнення боргу або припинення надання цієї послуги відповідачем не надано. Додає, що у разі фактичного користування комунальними послугами факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення від оплати таких послуг. Щодо заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності зазначає, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тому вважає, що позов пред`явлено в межах строку позовної давності. Крім того, Постановою КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» скасовано мораторій щодо нарахування пені й штрафів за заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг населенню. Такий мораторій зберігається лише для територій, де ведуться бойові дії, місто Кривий Ріг не є такою територією. Тому вважає, що нарахування пені здійснено правомірно. Також заперечує проти розстрочення виконання рішення. У судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 14 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху. 04 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28 листопада 1986 року. Відповідач [PERSON] з 04 вересня 2024 року знята з реєстрації за вищезазначеною адресою. Згідно з актом від 25 серпня 2024 року, затвердженим головою ОСББ «Кармелюка-11», [PERSON] з 24 липня 2013 року фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2024 року заборгованість з оплати комунальної послуги з постачання теплової енергії становить 30\~219,80 грн, розмір заборгованості з плати за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року 611,19 року. За період з жовтня 2020 року по березень 2024 року включно позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 4\~427,31 грн, 3% річних у розмірі 1\~191,54 грн, а за період з листопада 2021 року по березень 2024 року включно пені у розмірі 764,28 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. З огляду на те, що відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності, судом перевірено строки звернення до суду. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Нормами частини\~3-5\~статті 267\~ЦК України\~передбачено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Таким чином, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився під час дії карантину. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 06 лютого 2024 року, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2020 року, перебіг позовної давності закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються. Отже, відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюють Закон України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~9\~листопада 2017\~року №\~2189-VIII та Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 5 Закону № 2189-VIII\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII). Пунктами 2,\~5\~частини другої\~статті\~7\~зазначеного Закону\~ встановлено,\~що індивідуальний\~споживач зобов`язаний укладати\~договори про\~надання житлово-комунальних\~послуг у\~порядку і\~випадках,\~визначених законом,\~ оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Праву споживача на своєчасно одержання належної якості житлово-комунальних послуг прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15. Плата виконавцю\~комунальної послуги\~за індивідуальним\~договором про\~надання комунальної\~послуги,\~що є\~публічним договором\~приєднання,\~складається з: плати\~за послугу,\~що розраховується\~виходячи з\~розміру затверджених\~цін/тарифів\~на відповідну\~комунальну послугу\~та обсягу\~спожитих комунальних\~послуг,\~визначеного відповідно\~до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 19\~Закону України\~«Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Сторонами визнається та не оспорюється факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії за адресою місця реєстрації відповідачів, фактичне непроживання відповідача [PERSON] за адресою виникнення боргу не позбавляє її обов`язку здійснювати оплату наданих позивачем комунальних послуг за місцем реєстрації, як це передбачено вищезазначеними нормами законодавства. Судом встановлено, що оплата за комунальні послуги відповідачами не здійснювалася, останнім місяцем у спірному періоді, в якому здійснено нарахування, є березень 2024 року. Враховуючи неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків з оплати отриманих послуги, які фактично надавалися, вимоги про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії підлягають задоволенню. З огляду на те, що відповідач знята з реєстрації за адресою виникнення боргу з 04 вересня 2024 року, солідарному стягненню з відповідачів підлягає плата за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року у розмірі 565,55 грн, а сума в розмірі 45,64 грн (611,19 565,55) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України. Таким чином, особи які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені\~Цивільним кодексом України, за весь час прострочення. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні\~введено заборону на нарахування та стягнення\~неустойки (штрафів, пені),\~інфляційних нарахувань, процентів річних,\~нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з\~24 лютого 2022 року. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~грудня 2023\~року №\~1405\~«Про внесення\~змін до\~деяких постанов\~Кабінету Міністрів\~України щодо\~оплати житлово-комунальних\~послуг» внесено\~зміни до\~вищезазначеної постанови,\~згідно з\~якими мораторій\~на нарахування\~та стягнення\~неустойки (штрафів,\~пені),\~інфляційних нарахувань,\~процентів річних,\~нарахованих на\~заборгованість з\~комунальних послуг, передбачений лише в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих територіях. Оскільки місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не є такою територією, інфляційні нарахування та нарахування 3% річних у разі несвоєчасного та/або неповного внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги можуть здійснюватися виконавцями комунальних послуг з 30 грудня 2023 року. Позивачем зазначені норми не взято до уваги та здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, у який діяв мораторій на таке нарахування. Таким чином нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню солідарно з відповідачів у межах заявлених позовних вимог за період з жовтня 2020 року по лютий 2022 включно та з січня 2024 року березень 2024 року включно в розмірі: інфляційні втрати 3\~125,45 грн; 3% річних 849,09 грн. Щодо вимог про стягнення пені суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною. Позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені у зв`язку з несплатою заборгованості за надані комунальні послуги, нараховані у період з листопада 2022 року по березень 2024 року включно. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону). Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Постановою №206 у редакції до 29 грудня 2023 року включно у зв`язку із запровадженням воєнного стану в України встановлена заборона на нарахування та стягнення\~неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, враховуючи зазначені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, які діяли у періоди з 12 березня 2020 року до 30 липня 2023 року (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року включно (у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні), підстави для стягнення на користь позивача пені, нарахованої за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги постачання теплової енергії у період з листопада 2021 року по грудень 2023 року включно відсутні, а солідарному стягненню підлягає пеня за період з січня 2024 року по березень 2024 року включно у розмірі 133,27 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо заяви [PERSON] про розстрочення виконання рішення суд дійшов таких висновків. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення зазначається про надання розстрочення виконання рішення. Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України). Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує матеріальний стан фізичної особи. Відповідачем [PERSON] не надано суду доказів скрутного матеріального стану, згідно з долученими довідками відповідач отримує стабільну заробітну плату. З огляду на матеріальне становище відповідача [PERSON] суд не бачить підстав для розстрочення виконання рішення. При цьому суд зазначає, що відповідач не позбавлена можливості ініціювати таке питання під час примусового виконання рішення суду.

Outcome: partial