Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

19 квітня 2024 року представник позивача, адвокат Ялова Ю.О. звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою відповідно до якої просить суд: визнати недійсним договір дарування частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] укладений 20 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною Оленою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі № 892; скасувати рішення приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железної О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 62428954 від 20 грудня 2021 року 15.29.50 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкту житлової нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539671612060) за адресою: [ADDRESS] ; скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] права власності на об`єкту житлової нерухомості квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539671612060) за адресою: [ADDRESS] ; припинити право приватної власності [PERSON] на об`єкту житлової нерухомості квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2539671612060) за адресою: [ADDRESS] ; поновити за [PERSON] право власності на об`єкту житлової нерухомості квартиру за адресою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позову зазначила, що 16.01.2021 СВ Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області було зареєстровано кримінальне провадження по факту порушення правил безпеки руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження за ч. 1 ст. 286-1 КК України. Під час розгляду судом першої інстанції кримінальної справи №208/7508/21, а саме 20.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини квартири, яка належала [PERSON] на праві власності з 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железна О.В., зареєстрований в реєстрі за №892. Оскільки ДТП сталась з вини [PERSON] , останній прорахував те, о йому доведеться нести відповідальність на завдану внаслідок ДТП шкоду, тому останній вчинив дії, спрямовані на погіршення свого майнового стану, а саме подарував свою частку квартири дружині [PERSON] . Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2022 в справі №208/7508/21 [PERSON] визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 200\~000,00 грн та 15\~000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2022 залишено без змін. Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції(м. Одеса) відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі №208/7508/21. Станом на день пред`явлення позову, вищезазначене судове рішення не виконане, виконавче провадження №70459447 та №70459697 відкриті, гроші в повному обсязі не повернуті. Сума боргу [PERSON] по зведеному виконавчому провадженню №71172436 складає 90540,74 грн. Боржник [PERSON] навмисно з самого початку відкриття виконавчого провадження та на даний час умисно ухиляється від виконання судового рішення, яке набрало законної сили. [PERSON] та [PERSON] в даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі. Отже [PERSON] передбачив негативні наслідки для себе у випадку виконання майбутнього судового рішення шляхом звернення стягнення на частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням та з метою ухилення від виконання зобов`язання з відшкодування шкоди потерпілій, останній здійснив фіктивне відчуження вказаного нерухомого майна на користь своєї дружини [PERSON] . На момент\~укладання договору\~дарування [PERSON] \~було достеменно\~відомо про\~розмір заподіяної\~шкоди і\~ймовірність її\~подальшого відшкодування.\~Такі дії\~сторін договору\~дарування спрямовані\~виключно на\~фіктивний перехід\~права власності\~на нерухоме\~майно від\~боржника у\~зобов`язанні до\~близького родича\~з метою\~приховати це\~майно від\~виконання у\~майбутньому за\~його рахунок\~судового рішення\~про стягнення\~грошових коштів. Після відчуження майна відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що також свідчить про те, що сторони не мали наміру щодо реального виконання договору дарування. Таким чином оскаржуваний договір є фіктивним, а тому представник позивача просить суд визнати недійсним договір дарування нерухомого майна (квартири) від 20.12.2021 за № 892, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железною О.В., що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. 03.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Самбурської С.В. надійшли письмові пояснення. Відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2022 в справі №208/7508/21 [PERSON] визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 200\~000,00 грн та 15\~000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2022 залишено без змін. Отже, датою початку виникнення зобов`язання відповідача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди є дата 04.11.2022, тобто наступний день після набрання законної сили ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022. Договір дарування квартири зареєстрований 20.12.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. [PERSON] не знав і не міг знати про правові наслідки, що виникнуть у нього до моменту ухвалення судового рішення. Вважає, що позивач не довела наявності підстав, визначених ст. 215 ЦК України, для визнання договору недійсним. Крім того, 03.02.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Самбурської С.В. надійшли письмові пояснення. Посилається на те, що позиція позивача щодо фіктивності укладання договору дарування є необґрунтованою. Вказує на те, що відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до інформації наданої ГУ Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області від 24.01.2025 утримання з пенсії [PERSON] на користь [PERSON] проводяться регулярно у розмірі 50%. Відповідно до листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2024 зазначено, що до відділу 12.09.2024 надійшло виконавче провадження №70459697 (відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000,00 грн). Станом на 24.12.2024 заборгованість за ВП №70459697 становить: борг 46798,54 грн та виконавчий збір 3281,22 грн. Станом на 24.12.2024 заборгованість за ВП №70459697 становить: борг 46798,54 грн та виконавчий збір 3281,22 грн, загальна сума яких не перевищує 20 розмірів мінімальної зарплати, що н а2025 становить 8000,00 грн. Таким чином, у разі визнання недійсним договору дарування, на підставі приписів ЗУ «Про виконавче провадження», Саксаганський відділ ДВС не зможе звернути стягнення на квартиру, оскільки це вважатиметься єдиним житлом боржника. Ухвалою суду від 18.03.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явилися, в свою чергу представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явилися, письмових пояснень на позовну заяву не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.06.2022 в справі №208/7508/21 [PERSON] визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 200\~000,00 грн та 15\~000,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.9-16). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.06.2022 залишено без змін (а.с.17-21). Представник позивача зазначає, що з метою уникнення стягнення боргу в примусовому порядку, [PERSON] передбачив негативні наслідки для себе у випадку виконання майбутнього судового рішення шляхом звернення стягнення на частину квартири [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням та з метою ухилення від виконання зобов`язання з відшкодування шкоди потерпілій, останній здійснив фіктивне відчуження вказаного нерухомого майна на користь своєї дружини [PERSON] . Так, судом встановлено, і не заперечується відповідачами, що 20.12.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частини квартири, яка належала [PERSON] на праві власності з 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Железна О.В., зареєстрований в реєстрі за №892, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22). Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.179-182). Згідно з інформацією, що зазначена в довідці Виконкому Криворізької міської ради №02-01-47/3-1365 від 04.10.2024, місце проживання [PERSON] зняте з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.183). Таким чином, квартира за вказаною адресою не є об`єктом спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] виконує свої зобов`язання по відшкодуванню шкоди позивачу та наразі відшкодував частину суми. Відповідно до листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2024 зазначено, що до відділу 12.09.2024 надійшло виконавче провадження №70459697 (відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000,00 грн). Станом на 24.12.2024 заборгованість за ВП №70459697 становить: борг 46798,54 грн та виконавчий збір 3281,22 грн. В ході виконавчих дій було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало майно, а саме: земельна ділянка площею 2 га, що знаходилась на території Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області, на яку було звернено стягнення та виставлено на реалізацію на прилюдні торги. Згідно з розрахунком ДВС 06.10.2023 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від продажу цієї земельної ділянки на загальну суму 96960 грн (а.с.192-194). Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із\~статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Згідно зі\~статтею 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з частинами першою та другою\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей\~203,\~215,\~234 ЦК України\~у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Велика Палата Верховного Суду враховувала, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та вважала, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Суд зауважує, той факт, що позивач могла розраховувати на виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за рахунок наявного у нього майна, яке було відчужено на підставі оспорюваного договору, саме по собі не є достатнім для визнання його\~\~недійсним. З огляду на зазначене, суд вважає, що сукупність наведених обставин не доводить факту недобросовісності [PERSON] \~\~ під час укладення спірного договору, зловживання своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, відчуження належного [PERSON] майна з метою уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Виходячи з наведеного, з огляду на те, що стороною позивача не доведено обставини з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання договору не дійсним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до частини 1, 2\~статті 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed