Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

[PERSON] через представника - адвоката Єрмака О.В. звернулася до суду із позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 15.09.2007 сторони перебували у шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 12.12.2014 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив будь-яке спілкування із сином, не цікавився його життям та успіхами у навчанні та позакласному житті, ухилявся від обов`язку щодо утримання дитини, не дивлячись на наявність рішення суду про стягнення аліментів. Проживання в різних адміністративно-територіальних одиницях істотно ускладнило можливість повноцінної участі батька у житті дитини, проте не є абсолютною перешкодою для участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, адже таке спілкування за бажанням батька може здійснюватись шляхом телефонних розмов, у соцмережах, месенджерах. Проте відповідач не намагався жодним чином налагодити дане спілкування. Крім того, в особистих розмовах відповідач неодноразово вказував про небажання спілкуватись із сином, оскільки не відчуває із ним зв`язку. Ухвалою судді 31.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 19.03.2025 за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представником позивачки - адвокатом Єрмаком О.В. подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та підтримання позовних вимог. Представник відповідача - адвокат Кубрак Ю.І. надіслав заяву, в якій просить розгляд справи провести без участі його та відповідача. Позовні вимоги відповідач не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач, як батько дитини виконує належні батьківські обов`язки. Син сторін з 2019 року фактично проживає разом з позивачкою у Федеративній Республіці Німеччина у м. Лазутіц, а відповідач по причині мобілізаційного віку, через воєнний стан в Україні позбавлений можливості виїхати до дитини за місцем його мешкання. Відповідач у нарколога чи психіатра на обліку не перебуває. Крім того, 03.01.2025 [PERSON] звернувся до міського голови м. Ніжин із заявою про визначення порядку спілкування зі своїм сином [PERSON] , 2009 року народження, яка на даний час не розглянута по причині неявки [PERSON] чи її представника на засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області. Від представника третьої особи Єрофєєвої Л.Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно інформації Ніжинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 11 від 06.03.2024, [PERSON] навчався у Ніжинській ЗОШ № 11 з 01.09.2016 по 17.09.2018. Батько учня [PERSON] не брав участь у вихованні та навчальному процесі сина у вказаний період, не цікавився успішністю сина, не відвідував батьківські збори та культурні заходи, у яких брав участь [PERSON] (а.с. 10). Згідно інформації КНП «Ніжинської ЦМЛ ім. М. Галицького» від 08.03.2024, в електронній системі «Helsi» відсутні дані щодо звернення у поліклініку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9 зворот). Як вбачається з інформації гімназії імені Фрідріха Людвіга Яна (офіційний переклад з німецької мови) вбачається, що рідного батька учня [PERSON] у гімназії ніколи не бачили та не спілкувались із ним (а.с. 6-7). Відповідно до довідки Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі від 22.02.2023, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.08.2022 по 31.01.2023 згідно виконавчого листа № 2/740/1680/14 від 13.01.2015 (а.с. 11). [PERSON] не звертався до служби у справах дітей Ніжинської райдержадміністрації із заявами про перешкоджання йому [PERSON] у виконанні батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 зворот). У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20). Наведене також узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462 св 20). Жодної з обставин, які положеннями ст. 164 СК України визначені підставами позбавлення батьківських прав, на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Відповідно до висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому від 16.01.2025 № 01.1-21/17, питання надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. [PERSON] заперечував факт ухилення від виконання батьківських обов`язків, що може свідчити про те, що батько не втратив інтерес до свого сина. Виконавчий комітет Ніжинської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батькам рекомендовано знайти взаєморозуміння та спільно виховувати дитину (а.с. 41-42). Позивачка у підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не цікавиться навчанням і життям, матеріальної допомоги не надає. Разом з тим, у судовому засіданні так і не було встановлено на основі наданих суду доказів, що відповідач є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Довідка Ніжинської ЗОШ № 11 про те, що [PERSON] не цікавиться навчанням сина охоплює період з 2016 року по 2018 рік, тобто засвідчує факти, що мали місце понад 7 років тому, а отже не може свідчити про нехтування відповідачем батьківськими обов`язками на даний час. Довідка, видана гімназією імені Фрідріха Людвіга Яна , про те, що батько [PERSON] не спілкується з учителями гімназії також не підтверджує факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, адже гімназія розташована на території Федеративної Республіки Німеччина, де проживає позивачка із сином, в той час, як відповідач проживає у м. Ніжині в Україні та не має змоги виїхати за межі України, у зв`язку з введеним в державі воєнним станом. Подібні висновки наведені Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 у справі №465/3694/14-ц, провадження №61-36265св18. Фізична неможливість спілкування з дитиною через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц, провадження № 61-7070 св 24. З наданих копій квитанцій за період з листопада по грудень 2024 року вбачається, що відповідачем здійснено перерахунок коштів загальною сумою 5500 грн. у рахунок сплати аліментів. Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно свого сина в матеріалах справи відсутні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджалися вони офіційно про необхідність змінити ставлення до дітей. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав порушуватиме його права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки син залишиться без батька. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з батьком не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Факт прийняття рішення про позбавлення батьківських прав сам по собі є психотравмуючим фактором для дитини. Означене вимагає для прийняття такого рішення надання вагомих і бузсумнівних доказів на підтвердження передбачених ст. 164 СК України обставин, чого у даному випадку позивачкою не виконано. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено саме на позивача. Позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоведеність існування правових підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у даному випадку, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, адже не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed