Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом згідно із прохальною частиною якого просив суд стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Прем`єр Альянс» (далі - ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс») моральну шкоду та страхове відшкодування, пов`язане із утратою годувальників в загальній сумі 512 380 грн. У обґрунтування позову [PERSON] повідомив [INFO] року близько 08 год 00 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] рухався ним по проїзній частині автодороги «Станишівка - Глибочиця» в напрямку с. Станишівка Житомирського району Житомирської області. Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом на 5 км вказаної автодороги поблизу с. Левків Житомирського району Житомирської області, водій [PERSON] , в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки і її змін, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де передньою лівою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив зіткнення з передньою лівою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку та своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Ford Mondeo». В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Daewoo Lanos» [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події, а водій цього ж автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких цього ж дня помер в КНП «Житомирська обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського». [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача та були його годувальниками, оскільки [PERSON] є особою з інвалідністю першої «Б» групи з дитинства і його утриманням займалися саме батьки. Ураховуючи зазначене, [PERSON] стверджує, що внаслідок вищевказаної ДТП йому завдано шкоди, яка підлягає до стягнення зі страховика [PERSON] - - ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс». Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про існування цього судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів суду не надав. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи надані позивачем, а інших суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про витребування/забезпечення доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та звільнений від сплати судового збору на підставі закону (а.с.27-28). Також згідно із довідкою серії МСЕ № 0189673 від 04 червня 2007 року позивач є особою із інвалідністю з дитинства першою групи «Б» (а.с. 26 зворот). 17 травня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 23 зворот). Станом на день загибелі [PERSON] та [PERSON] їх батьки були померлими (а.с. 22-25 зворот). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 29 зворот). [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 26). Згідно із довідкою виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області № 01.9-20/71 від 16 червня 2023 року станом на [INFO] року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, до складу її сім`ї входили: чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 21 зворот). Відповідно до довідки № 01.9-03/84 від 17 липня 2024 року, що видана виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області, до дня смерті [PERSON] та [PERSON] , а саме до [INFO] , їх син [PERSON] проживав разом із ними та перебував на утриманні батьків (а.с. 29). [INFO] року [PERSON] та [PERSON] померли (а.с. 18 зворот, 20). Лікарським свідоцтвом про смерть № 1437 від 29 травня 2023 року встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яку він отримав під час перебування в автомобілі, що зіткнувся із іншим легковим автомобілем (а.с. 19). Із лікарського свідоцтва про смерть № 1368 від 29 травня 2023 року вбачається, що смерть [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яку вона отримала під час перебування в автомобілі, що зіткнувся із іншим легковим автомобілем (а.с. 20 зворот - 21). 28 червня 2024 року вироком Житомирського районного суду Житомирської області у кримінальній справі № 278/3255/23 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с.14 зворот -18). Станом на [INFO] року цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , що перебував під керуванням [PERSON] , була зареєстрована в ПрАТ «СК «Прем`єр Альянс» (а.с. 31). Відповідно до довідки про доходи № 2332 3991 2033 1314 від 26 червня 2024 року [PERSON] перебуває на обліку в Решетилівському об`єднаному управління ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника в сумі 2 980 грн (а.с. 28 зорот). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (частина перша ст.1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина третя ст.1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята ст.1187 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі №236/396/18 відображено правовий висновок відповідно до якого непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Ця подія об`єктивно невідворотна не тільки для заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявність непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Пунктом 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобовязанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоча і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За правилами частини першої ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 75 СК України). Отже, для набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України). За загальними положеннями частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У свою чергу п. 1 частини другої ст. 1167 ЦК України врегульовано, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , тобто джерелом підвищеної небезпеки, порушив правила дорожнього руху та вчинив зіткнення із автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] у якому на той момент перебували батьки позивача [PERSON] та [PERSON] внаслідок чого вони померли. Разом із тим, позивач, станом на день смерті останніх, був їх утриманцем. Також із матеріалів справи слідує, що належний [PERSON] транспортний засіб, на якому вчинено вище зазначену ДТП, був застрахованим відповідачем на день виникнення пригоди і [PERSON] у встановленому законодавством порядку визнаний винним у скоєнні такої ДТП. Ураховуючи зазначений обсяг фактичних обставин справи та вимоги процесуального і матеріального законодавства, якими врегульовані вказані правовідносини, суд уважає, що у цьому випадку існують підстави для стягнення з відповідача, як зі страховика винної у ДТП особи, страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальників, оскільки позивач був утримацем своїх померлих батьків, смерть яких настала внаслідок ДТП. Окрім цього, суд також вбачає підстави для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, що викликана глибокими душевними переживаннями заявника у зв`язку із передчасною втратою батьків. Окрім цього, суд вирішує стягнути з відповідача на користь держави судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи та від яких позивач був звільненні під час звернення до суду в сумі 5 123,80 грн. Зазначені правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України та Законом України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved