Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 .11.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,\~Другої Мукачівської\~державної нотаріальної\~контори в\~особі державного\~нотаріуса Шпеник\~Мар`яни Юріївни\~про визнання\~недійсним свідоцтво\~про право\~на спадщину,скасування\~рішення про\~державну реєстрацію\~права власності,скасування\~запису про\~державну реєстрацію\~права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачу [PERSON] держаним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. 19.10.2020 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку після смерті [PERSON] , 1922 року народження, який помер [INFO] . Позивач дізналася про існування вказаного свідоцтва із рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2022 року. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] до кола спадкоємців першої черги за законом належать: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося нерухоме майно: домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок [PERSON] отримав у спадок після смерті свого батька [PERSON] на підставі заповіту, складеного 23 листопада 1992 року. Оформити спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] за життя не встиг. Спадщина була фактично прийнята, оскільки [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] проживав разом з ним. Наявність заповіту та трьох спадкоємців першої черги після смерті чоловіка позивача [PERSON] позивач звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини вище вказаного домоволодіння. Із аналогічними заявами позивач звернулася в інтересах їх із чоловіком дітей, які на день його смерті були неповнолітні. Заяви розглянуті нотаріусом не були. З телефонного дзвінка рідного брата померлого чоловіка - [PERSON] позивач дізналась про те, що за ним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. зареєстровано право власності на 1/2 об`єкту житлової нерухомості, що за адресою: [ADDRESS] . Зазначене знайшло своє підтвердження згідно Інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зазначеної довідки підставою для реєстрації за братом померлого чоловіка позивача 1/2 частини спадкового майна стало свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер: 1-677, видане 19 жовтня 2020 року державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори. У відповідача [PERSON] відсутнє право на спадщину після смерті його батька [PERSON] за законом, оскільки все належне майно, померлий [PERSON] заповідав своєму другому синові - [PERSON] . Крім того, відповідачем [PERSON] пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини, а також відсутня обставина фактичного прийняття спадщини за законом останнім після смерті [PERSON] . Зазначені обставини встановлені рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2010 року по справі № 2-50/10. 24.12.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Стегура Н.Р. надійшов відзив на позовну заяву, який мотивувала наступним. Суд має врахувати, що відповідач на момент звернення про прийняття спадщини за своїм померлим батьком [PERSON] , не був обізнаний про існування заповіту на ім`я його померлого брата [PERSON] . У Спадковому реєстрі даний заповіт не зареєстрований. Відповідач [PERSON] , оформив спадщину, згідно чинного законодавства, тому слід відмовити в задоволенні позову, щодо визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, яка була здійснена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2020 року, є безпідставними, оскільки таке свідоцтво недійсним не визнано. 16.01.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, яку мотивувала наступним. На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] зробив заповітне розпорядження на своє майно і заповів дане майно своєму сину [PERSON] , що підтверджується заповітом складеним 23 листопада 1992 року. Даний заповіт не змінено і не скасовано. Таким чином, відповідачу у цій справі [PERSON] достеменно було відомо ще з 2010 року, що його батько склав заповіт та заповідав належне майно своєму синові, а братові відповідача - [PERSON] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25.12.2023 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.04.2025 року від заінтересованої особи Друга мукачівська держнотконтора надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вирішення позовних вимог залишають на розсуд суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила наступне. На спадкове майно за померлим батьком [PERSON] складені заповіт на його сина [PERSON] , який фактично проживав з померлим батьком [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім того відповідач [PERSON] пропустив, передбачений законом строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача Стегура Н.Р. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні даного позову з підстав, вказаних у відзиві та додатково пояснила наступне. На момент звернення відповідача [PERSON] до нотаріуса із з аявою про прийняття спадщини в реєстрі заповіту не було. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом витребувано та досліджено завірену копію спадкової справи №885/2008 за померлим [INFO] [PERSON] . [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] до кола спадкоємців першої черги за законом належать: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилося нерухоме майно: домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном розуміються дії спадкоємців, які за своїм характером свідчать про розпорядження і користування спадковим майном, підтримання його в належному стані, тощо. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку, викладеного у\~постанові Верховного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11\~(провадження № 61-12290св18) у статті 1301\~ЦК України,\~як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Судом встановлено порушення спадкових прав позивача видачею відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки згідно частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до довідки Бабичівської сільської ради Мукачівського району від 04.11.2019 року на день смерті [PERSON] 1922 р.н., який помер [INFO] в його будинку за адресою [ADDRESS] разом з ним проживали і були зареєстровані [PERSON] , [INFO] дружина; [PERSON] , [INFO] син (а.с. 151). Як вбачається з інформаційної довідки із спадкового реєстру зареєстрований заповіт, посвідчений 23.11.1992 рік номер у спадковому реєстрі: 40259089 (чинний) (а.с. 137) і нотаріусу про цей заповіт було відомо, так як він зазначений у інформаційній довідці до спадкового реєстру. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] , прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . В свою чергу позивач, яка є жінкою померлого [PERSON] на день його смерті проживала з ним, що підтверджується довідкою Бабичівської сільської ради Мукачівського району (а.с. 121), також відповідно до довідки Бабичівської сільської ради Мукачівського району від 04.11.2019 року на день смерті [PERSON] , 1971 р.н., який помер [INFO] в будинку за адресою [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: [PERSON] [INFO] дружина; [PERSON] , [INFO] син; [PERSON] , [INFO] син. Також у спадковій справі відсутні відомості, що на момент смерті [PERSON] відповідач проживав у спірному будинку. \~ \~ \~ \~Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. \~ \~ \~ \~За таких обставин право на прийняття спадщини вище вказаного будинковолодіння після смерті [PERSON] належить його дружині та синам. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог. Враховуючи, що відповідач Друга Мукачівська\~державна нотаріальна контора в\~особі державного\~нотаріуса Шпеник\~Мар`яна Юріївна не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved