Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Ємець А.Ю., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 21.11.2024 серії АР №1207034, звернувся з вказаною заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~400,00 грн. \~ \~ \~ \~Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду від 20.03.2025 року позов [PERSON] до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6098, вчинений 18.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за договором кредитування № 1001256042901 від 26.02.2019 у розмірі 79 123,48 грн. \~ \~ \~ \~ Під час ухвалення рішення не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, на підтвердження заявлених вимог до заяви додано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, копію договору про надання правничої допомоги з додатком, копію розрахунку-фактури, копію акту здачі-прийняття наданих послуг. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача вартість отриманої позивачем професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 8400 грн. В силу ч. 4 ст. 270 ЦПК України учасники справи в судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не викликались. Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд виходить з таких міркувань. За змістом частини 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), а докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Заяву про ухвалення додаткового рішення з підстав стягнення витрат зі сплати професійної правничої допомоги разом з доказами цих витрат через підсистему «Електронний суд» 25.03.2025 року, що підтверджується штемпелем суду, рішення суду ухвалено 20.03.2025 року, тобто суд приходить до висновку, що заява разом з доказами сплати витрат на правничу допомогу подана у межах строку встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підстав для залишення означеної заяви без розгляду чи поновлення строку на подання відповідних доказів судом не вбачається. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Ухвалення додаткового рішення внормовано статтею 270 ЦПК України, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Як випливає із змісту ст. 265 ЦПК України, яка регламентує вимоги до змісту рішення, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим у відсутності такого клопотання, враховуючи практику Європейських судів, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності та співмірності таких витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19)). Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12травня 2020 року у справі N904/4507/18(провадженняN12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Представником позивача адвокатом Ємцем А.Ю. до заяви про стягнення витрат з отримання правничої допомоги додано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, копію договору про надання правничої допомоги з додатком, копію розрахунку-фактури, копію акту здачі-прийняття наданих послуг. Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги не відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам, виходячи з наступного. З наданого акту здачі-прийняття наданих послуг від 22.11.2024 вбачається, що адвокатом Ємцем А.Ю. фактично надані послуги на загальну суму 8\~400,00 грн. без зазначення конкретних послуг, які були надані позивачу з правничої допомоги у відповідності до Додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 20.06.2023 року «види послуг», тому суд не має можливості встановити обсяг адвокатських послуг, які були надані позивачу. У зв`язку з викладеним суд вважає не доведеною цю суму видатків на отримання професійної правничої допомоги. З урахуванням складності справи, які складають достатньо вагому питому вагу серед спорів, що розглядаються судами, а це дає підстави для констатації їх типовості, критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), частина з яких, як зазначено судом, не була надана, критерію розумності їхньої вартості, суд вважає обґрунтованою вартість наданих адвокатом Ємцем А.Ю. правничих послуг на суму 4000 грн., що буде домірним зазначеним в частині 4 ст. 137 ЦПК України чинникам та відповідатиме критеріям розумності та виваженості. . Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи складність справи, значущість її для сторони, дослідивши надані докази, встановлені обставини під час розгляду справи, суд дійшов висновку про зменшення судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved