Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Лабика Р.Р. звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь 219600 грн решти моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] сталася ДТП за участю водія автомобіля марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста (її сина) [PERSON] , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом 05.12.2023р. було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України, яке постановою слідчого від 30.12.2023р. закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, що у відповідності до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України не звільняє відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, від відповідальності за завдану позивачці, як матері загиблого сина, шкоду. На момент даної ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», яке 13.03.2024р. виплатило позивачці страхове відшкодування в розмірі 123900 грн, з яких: 80400 грн - моральної шкоди, 43500 - витрати на поховання потерпілого, понесені [PERSON] . Крім того, станом на дату подання даного позову, ПрАТ «СГ «ТАС» виконало в повному обсязі заочне рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року (справа №730/666/24) про стягнення страхового відшкодування за ст.1200 ЦК України в сумі 194500 грн. Однак, відшкодування моральної шкоди в сумі 80400 грн, яку здійснив страховик, є значно меншою ніж фактична, яку було завдано позивачці й оцінену нею в розмірі 300 000 грн, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом до водія [PERSON] за відшкодуванням решти заподіяної шкоди в сумі 219600 грн. Позивачка, як і її представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали й просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що при оцінці моральної шкоди в загальному розмірі 300000 грн була врахована груба необережність потерпілого, який порушив Правила дорожнього руху. Добровільно надані відповідачем кошти в сумі 15000 грн не відносяться до відшкодування моральної шкоди, а були передані для компенсації витрат на проведення поминального обряду. Позивачка наполягає на стягненні моральної шкоди, окрім страхової компанії, і з відповідача-водія, оскільки його діями було спричинено смерть її сина, який був її опорою і допомагав по господарству. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, а саме: відповідач допомагав сім`ї потерпілої сторони з похованням [PERSON] , надавши в присутності свідків хустки й рушники та повністю відшкодував позивачці озвучену нею суму моральної шкоди в 15000 грн; позивачка після отримання відшкодування тривалий час не пред`являла до відповідача будь яких вимог, у тому числі й у рамках розгляду справи №730/666/24, а в заяві про виплату страхового відшкодування від 08.01.2024р. чітко визначила суму моральної шкоди в 80400 грн та вважала її достатньою для покриття її душевних страждань, що свідчить про недобросовісну та суперечливу поведінку позивачки; внаслідок ДТП відповідач також пережив велике потрясіння, що вплинуло на його психоемоційний стан, звичний ритм життя, сон, стан здоров`я, в нього розвинулась гіпертонічна хвороба, він до цього часу відчуває великий тягар; не встановлено факту протиправності дій водія [PERSON] як учасника ДТП та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою; підлягають врахуванню: груба необережність загиблого [PERSON] , який на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, зловживав спиртними напоями і порушив ряд вимог ПДР, а позивачка, окрім загиблого сина, має дочку; матеріальне становище відповідача, на утриманні в якого перебувають дружина та малолітня дочка, окрім заробітної плати не має інших доходів чи у власності нерухомого майна, веде нормальний уклад життя, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у зв`язку з чим заявлений розмір моральної шкоди в 219600 грн є значним для відповідача та непомірним тягарем для його сім`ї. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України). За змістом положень ст.1166, 1167, 1187 ЦК України шкода (матеріальна чи моральна), завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Отже, у деліктних правовідносинах за участю джерела підвищеної небезпеки з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч.1). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2). Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [INFO] близько 17 год [PERSON] (відповідач), керуючи автомобілем марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на 103км+600м автодороги Кіпті-Глухів-Бачівськ у напрямку с.Кіпті, неподалік с. Шаповалівка Ніжинського району Чернігівської області, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався по центру смуги руху в попутному напрямку з автомобілем. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. За даним фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №12023270000000303 від 05.11.2023р. за ч.2 ст.286 КК України і проводилось досудове розслідування кримінального правопорушення. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області Євтушенка В.М. від 30 грудня 2023 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), так як згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/119-23/17309-ІТ від 15.12.2023р. водій автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом застосування екстреного гальмування, а невідповідності в діях велосипедиста вимогам п.6.2, 6.6а, 11.14, 19.1б Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. У даній постанові слідчого також зазначено, що за висновком судово-токсикологічного дослідження в [PERSON] було виявлено етиловий спирт у концентрації в крові 2,5г/л, а в сечі 2,8г/л, що стосовно до живих осіб на момент настання смерті може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Учасники кримінального провадження з даним процесуальним рішенням слідчого погодилися, його не оскаржували й воно є чинним. Цивільна відповідальність автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н.з. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за полісом №АТ 3483894, умовами якого передбачено: страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 320000 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 160000 грн; наявність франшизи - 1600 грн. Позивачкою з АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» 18.12.2023р. було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги щодо захисту її інтересів за подією, що мала місце 05.11.2023р., в результаті якої загинув [PERSON] . 09 січня 2024 року представником [PERSON] , [PERSON] адвокатом Мелехом Д.О. на адресу АТ «СГ «ТАС» були направлені повідомлення про ДТП та заяви від 08.01.2024р. на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою - 80400 грн, витратами на поховання - 43500 грн, втратою годувальника (для батьків) - 196100 грн. За наслідками розгляду цих заяв АТ «СГ «ТАС» виплатило [PERSON] лише страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 80400 грн та понесені витрати на поховання в сумі 43500 грн, у зв`язку з чим [PERSON] ініціювала в суді позов до страховика про відшкодування решти сум шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року, яке набрало законної сили, даний позов [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» задоволено частково й стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, страхове відшкодування в сумі 194500,00 грн (справа №730/666/24). Сторона позивача визнає, що страховик дане судове рішення виконав у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює Миколаївським сільським старостою і за ініціативи рідних водія [PERSON] він домовився з [PERSON] про їх зустріч та спілкування з приводу загибелі напередодні в ДТП [PERSON] . У день приїзду [PERSON] сама [PERSON] через свій стан здоров`я з будинку не виходила, а були присутні її дочка із зятем, з якими й спілкувався [PERSON] , передавши домовлену суму коштів у 15000 грн та рушники. Мова між ними йшла, що це гроші на поховання, а про відшкодування моральної шкоди - не говорилось. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є тещею [PERSON] і після ДТП запропонувала зятю надати рідним загиблого [PERSON] якусь матеріальну допомогу. З цією метою вони приїхали до місця проживання [PERSON] , де поспілкувались із її дочкою та зятем, передали домовлену суму грошей 15000 грн без зазначення їх цільового призначення, а також хустки і рушники для похорон. Вказує, що у ДТП постраждав і її зять та був пошкоджений його транспортний засіб. Суд погоджується з доводами сторони позивача, що закриття слідчим кримінального провадження за відсутністю складу злочину не означає відсутності вини володільця джерела підвищеної небезпеки для цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з положеннями ст.1166, 1167, 1187 ЦК України, п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. (далі - постанова Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р.), усталеній практиці касаційного суду в такій категорії справ. Водночас відповідач усупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України, ч.5 ст.1187 ЦК України не довів, що шкоди позивачці було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду як володілець джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. По своїй суті зобов'язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов'язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: 1/договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2/у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (п.88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022р. у справі №477/874/19, висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 01.03.2021р. у справі №180/1735/16-ц). З огляду на викладене та показання свідків [PERSON] , [PERSON] суд відхиляє твердження сторони відповідача про досягнення домовленості з позивачкою щодо розміру моральної шкоди в сумі 15000 грн, яка була сплаченим рідним позивачки, оскільки ці кошти мали інший цільовий характер (добровільна пожертва на поминальний обряд). Не заслуговують на увагу й доводи представника відповідача, що позивачка після отримання вказаної суми коштів тривалий час не пред`являла до водія будь яких вимог, у тому числі й у рамках розгляду справи №730/666/24 за її позовом до АТ «СГ «ТАС», так як це є диспозитивним правом самої позивачки й вона використовує його на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Безпідставними є посилання представника відповідача на те, що в заяві про виплату страхового відшкодування від 08.01.2024р. позивачка визначила суму моральної шкоди в 80400 грн і вважала її достатньою для покриття її душевних страждань, оскільки дана заява адресована виключно страховику й зазначений у ній розмір моральної шкоди чітко встановлений та грунтується на положеннях п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку). Водночас позивачка стверджує, що завдана їй моральна шкода значно перевищує виплачену їй страховиком максимальну суму такої шкоди в 80400 грн, у зв`язку з чим і звернулась з даним позовом до відповідача-водія, що відповідає вимогам ст.1194 ЦК України. Разом з тим, суд погоджується з доводами сторони відповідача про необхідність застосування при розгляді даної справи положень ст.1193 ЦК України. За приписами ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується (ч.1). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч.2). Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (ч.3). Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення (ч.4). Цивільне законодавство розрізняє грубу та просту необережність. Так, коли людина не дотримується високих вимог, пред`явлених до неї як особистості, що здійснює за даних умов певний вид діяльності, вона допускає просту необережність; у тих випадках, коли особа не тільки не дотримується високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, які зрозумілі кожному, вона допускає грубу необережність. У п.7 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р. зазначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Як вбачається з матеріалів справи, загиблий син позивачки [PERSON] на момент ДТП перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, керував у темну пору доби велосипедом, який не був обладнаний світлоповертачами, рухався на автодорозі міждержавного значення ближче до центру проїзної частини дороги. Вказані обставини й стали причиною дорожньо-транспортної пригоди. Отже, в даному конкретному випадку має місце свідоме нехтування [PERSON] правилами безпеки дорожнього руху, що дає підстави для висновку саме про грубу необережність потерпілого (а не його необачність), яка сприяла виникненню шкоди, що не заперечується й стороною позивача. Одночасно суд зважує і на майновий стан відповідача, який має на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , позитивно характеризується за місцем проживання та роботи в ТОВ «ТАС ЕВОТЕК», де його середньомісячний нарахований заробіток становить близько 55000 грн, а до виплати - близько 45000 грн, інших джерел доходів чи у власності нерухомого майна не має, внаслідок ДТП отримав психоемоційний стрес і має проблеми зі здоров`ям, небайдуже поставився до наслідків скоєного й добровільно надав певну матеріальну допомогу рідним постраждалого. Натомість твердження [PERSON] про понесення ним витрат на оплату орендованого житла, надання матеріальної допомоги тещі [PERSON] , матері [PERSON] є голослівними й не підтверджені жодними доказами, а довідка МСЕК про наявність у [PERSON] першої підгрупи «Б» довічно групи інвалідності беззаперечно не свідчить, що саме відповідач фінансово забезпечує матір і вона в силу свого майнового стану потребує такої допомоги. Тому, з огляду на вищеозначені обставини в їх сукупності та зважаючи на положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., суд вважає, що розумним, справедливим, виваженим і співмірним грошовим відшкодуванням позивачці моральної шкоди за рахунок відповідача буде сума в 125 000 грн, яка відповідатиме балансу інтересів обох сторін. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Зважаючи, що позивачка при подачі позовної заяви згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» мала пільги по сплаті судового збору, спір вирішений на її користь частково, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1250,00 грн судового збору. Крім того, представником позивачки до позовної заяви було додано заяву на продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial