Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Яводчак О.В., звернулися до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , працюючи з 23.04.2001 року по 24.02.2004 року на посаді підземного прохідника ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 10.11.2004 року по 06.08.2008 року на посаді підземного прохідника ш. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є Акціонерне товариство\~«Криворізький залізорудний\~комбінат»та з 12.07.2012 року по 23.08.2023 року на посаді підземного прохідника дільниці ГКР №5 шахти «Козацька» Акціонерного товариства\~«Криворізький залізорудний\~комбінат»,тобто протягом 17 років та 08 місяців, здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах, що підтверджується п. 17 Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.07.2024 року форми П-4. У зв`язку з шкідливими умовами праці позивач з вини відповідача отримав наступні хронічні професійні захворювання за діагнозами: радикулопатія попереково-крижова L5, S1з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно - сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях. Висновком МСЕК від 03.12.2024 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40%. Вважають, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просили суд стягнути з відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 213000,00 гривень. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 03 січня 2025 року через підсистему систему «Електронний суд» надав його до суду. У відзиві представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач не винен у професійних захворюваннях позивача, оскільки умови праці, в яких працював позивач, не створювалися АТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. Причинний зв`язок між поведінкою відповідача та завданою позивачеві шкодою відсутній. Також, відповідач не погоджується з заявленим розміром моральної шкоди, оскільки такий є завищеним та не відповідає критеріям розумності та справедливості. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 17 січня 2025 року представником позивача адвокатом Яводчак О.В. через підсистему систему «Електронний суд» подане клопотання, у якому зазначив, що стороною позивача отримана копія відзиву на позовну заяву, однак відповідь на відзив подавати не мають наміру. Позов підтримують у повному обсязі, просить проводити розгляд справи за їх відсутності. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладання справи не подавали. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 23.04.2001 року по 24.02.2004 року на посаді підземного прохідника ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 10.11.2004 року по 06.08.2008 року на посаді підземного прохідника ш. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є Акціонерне товариство\~«Криворізький залізорудний\~комбінат»,та з 12.07.2012 року по 23.08.2023 року на посаді підземного прохідника дільниці ГКР №5 шахти «Козацька» Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат».\~ Вказане підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Відповідно до копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 липня 2024 року (форми П-4), [PERSON] був встановлений діагноз: радикулопатія попереково-крижова\~L5,\~S1з\~вираженим порушенням\~біомеханіки хребта,\~стійким больовим\~і м`язово-тонічним\~синдромами,\~часто рецидивуючий\~перебіг з\~нейродистрофічними проявами\~у вигляді\~остеоартрозу у\~поєднанні з\~періартрозом колінних\~суглобів (ПФ\~другого ступеня);\~вібраційна хвороба\~другої стадії\~від дії\~локальної вібрації\~з синдромом\~вегетативно -\~сенсорної полінейропатії\~верхніх кінцівок,\~двобічним плечолопатковим\~періартрозом (ПФ\~другого ступеня),\~остеоартрозом у\~поєднанні з\~періартрозом ліктьових\~суглобів (ПФ\~другого ступеня),\~остеоартрозом дрібних\~суглобів кистей\~та трофічними\~розладами на\~кистях. В пунктах\~17\~та 18\~Акту вказано,\~що хронічне\~професійне захворювання\~(отруєння)\~у позивача\~виникло за\~таких обставин:\~ [PERSON] \~ впідземних умовах виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме: буріння шпурів та свердловин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, розбирання та ремонтування тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально - доставочними машинами. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причини технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови пре характеризувалися фізичним перевантаженням. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці та вібрація локальна. У пункті 13 Акту зазначений висновок про наявність шкідливих умов праці, складений у відповідності до даних інформаційної довідки про умови праці від 01.11.2023 № ПС/3.1/22625-23 Південно - Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та з урахуванням Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року за № 248, за яким умови праці [PERSON] відносяться до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». Згідно з довідкою Обласної Медико соціальної експертної комісії № 2 серії 12 ААА № 130289 від 03.12.2024 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % (20 % - по радикулопатії, 20 % - по вібраційній хворобі) з 12 листопада 2024 року до 01 грудня 2025 року з переоглядом 10.11.2025 року. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач проходив лікування у медичному закладі, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами з медичної карти стаціонарного хворого. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача [PERSON] під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 липня 2024 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу моральної шкоди в результаті ушкодження здоров`я. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Криворізький залізорудний\~комбінат» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 40%, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 17 років 08 місяців, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 180000,00 гривень без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає, що позивача згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1800,00 гривень.

Outcome: partial