Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки (пені), трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання з моменту його винекнення і за весь період прострочення невиконання грошового зобов`язання посилаючись на те, що у зв`язку з фактом укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1625 га, кадастровий номер 7324588000:01:03:0199 належної [PERSON] , [INFO] (надалі відповідач), за суму еквівалентну 2500 (дві тисячі п`ятсот) валюти євро, здійсненим між позивачем та відповідачем. На виконання досягнутих домовленостей позивач надав відповідачу, а останній отримав 2500 (дві тисячі п`ятсот) євро. Однак, відповідач не уклав договору купівлі-продажу земельної ділянки на користь позивача та не передав обумовлену земельну ділянку у власність позивачу. Згодом, позивачу стала відома інформація про накладення арешту на дане нерухоме майно, а саме згідно (інформаційна довідка №298992792 від 10.02.2022 року) з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] станом на 10.02.2022 року є власником земельної ділянки площею 0,1625 га кадастровий номер 7324588000:01:03:0199. Отже, укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки було неможливо, відповідач достеменно знав про те, що усе його майно знаходиться під арештом, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №53515893 від 09.03.2017 року, де стягувачем була Закарпатська митниця ДФС, яка наклала на нього грошове стягнення в особливо великих розмірах (оригінали даних документів знаходяться у справі №723/544/22 Сторожинецького районного суду Чернівецької області). Також, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, на нього були відкриті і інші виконавчі провадження в той же період, а саме: ВП №54280996 від 12.07.2017 року, ВП №55247380 від 27.11.2017 року. У зв`язку з даними фактами зрозуміло, що відповідач заволодів даними грошовими коштами обманним шляхом здійснивши завідомо шахрайські дії. І відповідно пізніше, відповідач не реагував на вимоги позивача про повернення даних грошових коштів. Враховуючи викладене, позивач був змушений звернутися з позовною заявою до Сторожинецького районного суду Чернівецької області про стягнення коштів, і відповідно, 10 серпня 2022 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області було прийнято рішення по справі №723/544/22 про стягнення на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) грошових коштів в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) валюти євро, що на момент прийняття рішення у гривневому еквіваленті становило 93 450 (дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень з [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). У відповідності до прийнятого рішення, а також відсутності подання апеляційних скарги, Сторожинецький районний суд Чернівецької області видав відповідний виконавчий лист для подальшого виконання даного рішення. 7 березня 2023 року Сторожинецький відділ державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції відкрив виконавче провадження за №71198251 про стягнення коштів на користь [PERSON] , [INFO] (Стягувач) в сумі 40500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок з [PERSON] , [INFO] (Боржник). Станом на 20.08.2024 року виконавцем стягнуто з боржника та нараховано стягувачу лише два грошових переказів на суму 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок від 29.11.2023 року та 8 882 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 10 копійок від 01.03.2024 року, як грошові кошти за судові витрати на правничу допомогу відповідно до додаткового рішення суду від 15.09.2022 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем додаткового рішення по ВП №71198251 (копії перерахувань долучаються до матеріалів позовної заяви). Просить поновити строки позовної давності для подання позовної заяви про стягнення неустойки (пені), трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання з моменту його винекнення і за весь період прострочення невиконання грошового зобов`язання. Ухвалити рішення, яким: стягнути на користь [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 33 364 (тридцять три тисячі триста шістдесят чотири) гривні 17 копійок з [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), як неустойку (пеню), трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з моменту його виникнення і за весь період прострочення невиконання грошового зобов`язання відповідно до розрахунку позивача; стягнути на користь [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) з [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), понесені позивачем судові витрати, а саме суму судового збору у розмірі 1 230 (одна тисяча двісті тридцять) гривень 18 копійок. 19.12.2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Никофорак В.М подано письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач у своїй заяві посилається на ст. 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові (стягувачу) у разі порушення боржником зобов`язання. Натомість звертаємо увагу суду на те, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2022 року по справі №723/5444/22 чітко встановлено наступне: «оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між позивачем та відповідачем укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова суму у загальному розмірі 2500 євро є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком». Враховуючи той факт, що судом чітко встановлено, що між сторонами не відбулось укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, то застосування до відповідача санкцій, передбачених ст.ст. 549, 552, 611 є неможливим, оскільки ці санкції передбачають відповідальність за порушення договірних зобов`язань, яких насправді не існувало. До письмових пояснень додано постанову, винесену головним державним виконавцем Сторожинецького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.08.2024 року по провадженню №71198116, згідно якої [PERSON] виконав виконавчий документ у повному обсязі, тобто сплатив грошову суму в розмірі 2500 євро. Таким чином, авансовий платіж був в повній мірі повернутий стягувану (позивачу) - [PERSON] , а отже [PERSON] повністю виконав свої зобов`язання щодо повернення суми авансу та відшкодування витрат на правничу допомогу. Звертає увагу суду на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню), починаючи з 16.10.2022 року. Натомість, відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Просить відмовити у задоволені позовних вимог. 03.02.2025 року позивач надіслав на адресу суду відповідь на письмові пояснення відповідача, в яких зазначив, що відповідач в поясненні посилається на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 серпня 2022 року по справі №723/544/22, яким було визначено стягнути з відповідача на користь позивача 2500 євро. Однак, позивач наголошує, що у позовній заяві по справі №723/3684/24 йдеться саме про додаткове рішення у справі 723/544/22 від 15 вересня 2022 року про стягнення на користь [PERSON] , [INFO] грошових коштів, як судові витрати на правничу допомогу 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок з [PERSON] , [INFO] , яке вступило в силу 16 жовтня 2022 року, і саме цей день являється початком періоду. Представник відповідача у поясненні вказує про виконавче провадження №71198116 і стягнення боргу у сумі 2500 євро. Однак, у позовній заяві по справі №723/3684/24 йде мова про виконавче провадження за №71198251 про стягнення коштів на правничу допомогу на користь [PERSON] , [INFO] (Стягувач) в сумі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок з [PERSON] , [INFO] (Боржник). Постановою ВСУ від 19.06.2019 року по справі №646/14523/15-ц передбачено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З огляду на постанову ВП ВСУ від 19.06.2019 року по справі №703/2718/16-ц можна зробити висновок, що судами першої та апеляційної інстанції визначено, що з набранням чинності рішення сулу про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму іншій. Сторожинецький районний суд Чернівецької області своїм рішенням від 10.08.2022 року по справі №723/544/22 визначив, що між сторонами існували договірні правовідносини з позики грошових коштів для передання у власність земельної ділянки, однак відповідачем не виконані зобов`язання перед позикодавцем, більше того, відповідач заволодів даними грошовими коштами неправомірно, обманним шляхом, отримані кошти не повернув в добровільному порядку та обумовив відповідача їх повернути. А отже Суд, випливаючи з даного рішення, прийняв додаткове від 15.09.2022 року по справі №723/544/22 установивши, що відповідач повинен сплати позивачу грошові кошти, як судові витрати на правничу допомогу у розмірі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень, однак відповідачем не виконане грошове зобов`язання в добровільному порядку, доки позивач не звернувся до суду із скаргою на державного виконавця про невиконання рішення суду. Позивач наголошує, що звернувся до суду з позовною заявою про стягнення за період з 16.10.2022 до 20.08.2024 рр., тобто за період коли рішення суду ще не було виконане в примусовому порядку, а відповідач добровільно його не виконував. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16.09.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання на 11.10.2024 року та до судового розгляду по суті на 10.04.2025 року. В судове засідання позивач не з`явився направив заяву про розгляд справи за наявними документами у справі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника з врахуванням поданих письмових пояснень та винести рішення, яким повністю відмовити у задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 15.09.2022 року по справі №723/544/22 винесено дотаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень (а.с.9-10). У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Умовами статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові (стягувачу) уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею е неустойка, пго обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 552 ЦК України передбачено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Умови статті 611 ЦК України передбачають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Принципи, що містяться у Постанові ВП ВСУ віл 11.04.2018 року по справі №758/1303/15-ц стаття 625 ЦК України визначають загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі вили грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора (стягувана) зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства на підставі приписів частини першої статті 1048 ЦК України, якою передбачено, шо уразі невстановлення договором позики розміру процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або поговором, вони регулюються тими правовими нормами нього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, шо регулюють подібні за змістом цивільні відносини [аналогія закону). У постанові ВСУ від 19.06.2019 року по справі №646/14523/15-п передбачено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З огляду на постанову ВП ВСУ від 19.06.2019 року по справі №703/2718/16-ц можна зробити висновок, що судами першої та апеляційної інстанції визначено, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів, що між сторонами виникли грошові зобов`язання саме на підставі рішення суду. Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначеноконкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму іншій. Велика палата Верховного Суду України у своїй постанові від 04.06.2019 року по справі №916/190/18 зазначила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6- 49пс12 і постанові ВП ВСУ від 16 січня 2019 року у справі № 14-446ис18. Сторожинецький районний суд Чернівецької області своїм рішенням від 10.08.2022 року по справі №723/544/22 визначив, що між сторонами існували договірні правовідносини з позики грошових коштів для передайня у власність земельної ділянки, однак відповідачем не виконані зобов`язання перед позикодавцем. А отже Суд, випливаючи з даного рішення, прийняв додаткове від 15.09.2022 року по справі №723/544/22 установивши, що відповідач повинен сплати позивачу грошові кошти, як судові витрати на правничу допомогу у розмірі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень, однак відповідачем не виконане грошове зобов`язання в повній мірі перед позивачем. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, подвійної облікової ставки НБУ, а також інфляційних втрат за весь час прострочення невиконання зобов`язання, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, яке є триваючим. Згідно п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. За таких обставин позовна давність в даній справі не підлягає застосуванню. На підставі ст.ст. 3,43,257,258,261,524,533536,546,549,552,625,627,638,640,1212-1215 ЦК України ст.ст. 4, 19,23,30,43,174,175,177,184 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved