Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 42899,46 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 26 грудня 2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА БАНК» (далі за текстом - АТ «АЛЬФА БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 591061777, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА БАНК» зобов`язалося надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався у порядку та на умовах, визначених вказаним договором, повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісію та інші передбачені платежі згідно графіку погашення кредиту. АТ «АЛЬФА БАНК» на виконання вимог вказаного договору надало відповідачу кредит у сумі 31050,00 грн., строком на 36 місяців, а [PERSON] отримав кредит у вказаній сумі та зобов`язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 26 грудня 2022 року, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 18,99 % річних, шляхом сплати кредиту та процентів за користування кредитом щомісячними платежами по 1991,90 грн. до 19 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного його погашення, однак відповідач не здійснив повернення коштів, у зв`язку з чим станом на 20 грудня 2021 року у відповідача перед АТ «АЛЬФА БАНК» виникла заборгованість за кредитом, процентами за його користування на загальну суму 42899,46 грн. Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») та АТ «АЛЬФА БАНК» укладено Договір факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 591061777 від 26 грудня 2019 року на загальну суму 42899,46 грн. про що було повідомлено відповідача. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, відповідач ухилився від добровільного погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але просив суд про розгляд справи за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві, поданій до суду, позовні вимоги просив задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання двічі\~поспіль був\~повідомлений належним\~чином, що\~підтверджується поштовим\~повідомленням про\~вручення йому\~судової повістки.Відповідач відзив на позов, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки поспіль відповідача у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для його неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки поспіль відповідача у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 30 листопада 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного заочного рішення жодного разу у судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданій ним\~до суду\~позовній заяві,\~щодо заочного\~розгляду справи,суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] (а. с. 8, 9) відповідачем у справі, було укладено кредитний договір від 26 грудня 2019 року шляхом підписання Анкети-Заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорту споживчого кредиту, оферти на укладання угоди про надання кредиту № 591061777, згідно з умовами якого АТ «АЛЬФА БАНК» надало відповідачу кредит у сумі 31050,00 грн., строком на 36 місяців, тобто до 26 грудня 2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 26 грудня 2022 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 18,99 % річних, шляхом сплати кредиту та процентів за користування ним 36 щомісячними платежами по 1991,90 грн. щомісяця до 19 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного його погашення (а. с. 4, 5, 6, 10). Згідно із пунктом 3 оферти на укладання угоди про надання кредиту № 591061777, відповідач підписанням оферти беззаперечно підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він ознайомлений у письмовій формі з інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту. Крім того, 26 грудня 2019 року сторонами підписано додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 591061777, що містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. В цьому додатку зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає в себе суму платежу на погашення суми кредиту та процентів за користування ним (а. с. 6 зворотна сторона). Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам з 26 грудня 2019 року по 20 грудня 2021 року (а. с. 12-28). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед АТ «АЛЬФА БАНК», яка згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 20 грудня 2021 року з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами за його користування, комісією склала загальну суму 48899,46 грн. (а. с. 11). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено,\~що акцептуючи\~пропозицію АТ\~«ДЕЛЬТА БАНК»\~Разлог Г.Л.,\~відповідач у\~справі,\~своїм підписом\~у Анкеті-Заяві\~про акцепт\~публічної пропозиції\~АТ «Альфа\~Банк» на\~укладення договору\~про комплексне\~банківське обслуговування\~фізичних осіб\~в АТ\~«Альфа Банк»,\~паспорті споживчого\~кредиту,\~оферті на\~укладання угоди\~про надання\~кредиту №\~591061777,\~підтвердив,\~що між\~ним та\~АТ «ДЕЛЬТА\~БАНК» досягнуто\~згоди щодо\~всіх істотних\~умов договору,\~які передбачені\~чинним законодавством\~України для\~такого роду\~договорів,\~в тому\~числі договору\~про надання\~банківських послуг\~рахунку та\~кредитного договору. Укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача. Отже, відповідач був вільним в укладанні кредитного договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та сплатою комісії, з чим погодився, підписавши кредитні документи. Судом встановлено, що між сторонами кредитного договору виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Відповідно до частини 2 статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів», а з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, акцептувавши пропозицію (оферту) АТ «АЛЬФА БАНК» про укладення кредитного договору, надав згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаним договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з умовами договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, укладеного між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (а.\~с.\~38,\~39), АТ «АЛЬФА БАНК» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідача у справі, за кредитним договором № 591061777 від 26 грудня 2019 року на загальну суму 42899,46 грн., з якої: 24553,50 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 5708,54 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 12637,42 сума заборгованості по комісії, що також підтверджується витягом з додатку до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, про що було повідомлено [PERSON] , відповідача у справі (а. с. 29, 35-36, 37). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року набуло право вимоги за кредитним договором № 591061777 від 26 грудня 2019 року, укладеним між первісним кредитодавцем АТ «АЛЬФА БАНК» та [PERSON] , відповідачем у справі, тому у позивача, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] , відповідачем у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до [PERSON] , відповідача у справі, останній не здійснював погашення кредитної заборгованості на рахунок ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором № 591061777 від 26 грудня 2019 року, [PERSON] , відповідачем у справі, суду не надано, інші розрахунки заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 42899,46 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідною платіжною інструкцією (а. с. 1).

Outcome: approved