Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

10.02.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23100 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про споживчий кредит від 31 березня 2024 року № 100478220 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн загальним строком на 345 днів з 31 березня 2024 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 23100 грн, яку ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги № 111-МЛ/Т від 29 серпня 2024 року відступило для ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Право вимоги на указану суму за договором 111-МЛ/Т позивач набув 29 серпня 2024 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 23100,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. У письмовому відзиві відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення суми основного боргу, в решті позовних вимог просить відмовити. Обґрунтовуючи відзив, вказує на відсутність належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів; вимога сплатити 1900,00 грн комісії є нікчемною в силу ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки обмежує права споживача порівняно з правами наданими йому законом; вимога про сплату нарахованих процентів не ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності, така умова договору є несправедливою, є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, через що просить зменшити розмір заборгованості. Окрім того, просила розстрочити виконання рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що 31 березня 2024 року між фінансовою установою ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100478220, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 5000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 2,06 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду\~до 11 березня 2025 року, і 3 % протягом поточного періоду\~до 31 березня 2024 року. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст.\~6,\~627 ЦК України\~та ст.\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 31 березня 2024 року договір про споживчий кредит [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше 11 березня 2025 року (п.1.1., 1.4 Договору). Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «Мілоан» за договором відступлення прав вимоги № 111-МЛ/Т від 29 серпня 2024 року відступило для ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Право вимоги на указану суму за договором 111-МЛ/Т позивач набув 29 серпня 2024 року. Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №111-МЛ/Т від 28 серпня 2024 року,ТОВ «Фінансовакомпанія «Кредит-Капітал`набуло правагрошової вимогидо відповідачав сумі 23100,00грн,яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 15627,50 грн, заборгованість за комісією\~1100,00 грн., заборгованість за неустойкою та /або процентами за порушення грошового зобов`язання 1372,50 грн. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов слід задовольнити. При цьому суд не погоджується з викладеними у відзиві запереченнями, з огляду на таке. Правові позиції Верховного Суду, на які покликається представник відповідача, стосуються щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а у даному випадку згідно п. 1.5.1. договору про споживчий кредит від 31 жовтня 2022 року, комісія в сумі 1900,00 грн нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. На переконання суду 1900,00 грн є процентами, незалежно від їх назви в договорі. З умов договору не прослідковується сплата цих коштів, як плата за обслуговування кредиту, а тому підстав вважати п. 1.5.1. договору нікчемним у суду немає. На відміну від неустойки, розмір якої може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обстави, які мають істотне значення (ч. 3\~ст. 551 ЦК України) розмір процентів не може бути зменшений судом за будь-яких обставин, адже розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Оскільки договір про споживчий кредит № 100478220 є чинний, цим договором не визначено ні порядку ні підстав зменшення заборгованості за процентами, відтак суд позбавлений можливості зменшити [PERSON] розмір правомірно нарахованих процентів за користування чужими грошима. Стосовно заяви [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно з\~ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 2ст. 13\~Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в\~статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження»\~у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч.ч.1, 3, 4\~ст.435 ЦПК України\~за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч.5\~ст.435 ЦПК України\~розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10\~постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1ст.81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, заявник стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище, що призвело до виникнення значної кількості заборгованості, зокрема і перед позивачем, однак, що дійсно не звільняє Відповідача від виконання вказаних законодавчих зобов`язань. В той же час, Відповідач не відмовляється добровільно виконати свої зобов`язання перед Позивачем, однак офіційно отримує заробітну плату у сумі 8200 гривень, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити частково та застосувати розстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців. У відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial