Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

01 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням, та витрат на правову допомогу, мотивуючи це тим, що вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/780/22 від 15 січня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Так, 08 лютого 2022 року близько 14 год. [PERSON] перебував поблизу будинку [ADDRESS] , де в цей час також перебувала [PERSON] . Під час спілкування між ними виникли особисті неприязні відносини, у зв`язку із чим у [PERSON] виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс долонею правої руки один удар у ділянку підборіддя зліва [PERSON] , внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи. Вказаним вироком [PERSON] було призначене покарання у виді штрафу, задоволено цивільний позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2378, 15 грн матеріальної та 10000 грн моральної шкоди. Не погодившись з вироком, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду скасувати, провадження закрити за відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Під час підготовчого засідання у Хмельницькому апеляційному суді стороною захисту було заявлене клопотння про звільнння обвинуваченого від відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності. При цьому обвинуваченому судом було роз`яснено, що підстава звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності не є реабілітуючою та не звільняє від обов`язку компенсувати завдану шкоду. Проте [PERSON] свою попередню позицію, яка полягала у невизнанні вини та намаганнях довести відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення, змінив, просив звільнити його за строками давності притягнення до відповідальності. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2024 року був скасований, [PERSON] звільнений від відповідльності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності, питання цивільного позову вирішене не було. У мотивувальній частині ухвали зазначено, що звільнення обвинуваченого від відповідальності за нереабілітуючою підставою не знімає з нього обов`язку компенсувати завдану потерпілій шкоду та що таке питання потерпіла може вирішити шляхом звернення до суду в рамках цивільного провадження. Позивачка вказує, що їй як потерпілій від злочину було завдано матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає у витратах на лікування, оскільки вона у період з 08 лютого 2022 року по 12 лютого 2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Ізяславська ЦРЛ» з діагнозом: забій нижньої щелепи зліва, больовий синдром, гематома м`яких частин, ЗЧМТ, струс головного мозку. [PERSON] зазначає, що сама придбавала ліки за власні кошти та витратила на це 2378,15 грн, що підтверджується наданими оригіналами фіскальних чеків. Моральна шкода полягає у тому, що внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стійкий психічний стан позивачки, принижено її честь та гідність, втрачена можливість продовження активного громадського життя, присутність багатьох свідків під час вчинення до потрепілої протиправних дій, що стало додатковим чиннником заподіяння душевних страждань, тривале відчуття болю через отриману травму, спричинення тілесних ушкоджень стало непоправним для здоров`я [PERSON] , зокрема, перешкоджає її праці на власній присадибній ділянці та по господарству. Поведінка відповідача після події, котрий своєї вини не визнавав, не вибачився перед потерпілою, не намагався компенсувати завдану шкоду, не цікавився її самопочуттям та станом здоров`я, що є для позивачки додатоковим чинником, який завдає душевних страждань. Завдану моральну шкоду [PERSON] оцінила у розмірі 30000 грн. Крім того, [PERSON] вважає, що стягненню з відповідача підлягають її витрати на правову (правничу) допомогу в рамках розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції, яка становить 7000 грн. Таким чиом, позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в сумі 2378 грн 15 коп, моральну шкоду в сумі 30000 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в рамках розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 7000 грн. Позивачка, її представник адвокат Шевчук О. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Карун В. П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 01 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням, та витрат на правову допомогу. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2024 року було відкрите провадження за правилами загального провадження. 06 грудня 2024 року закрите підготовче провадження. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/780/22 від 15 січня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказаним вироком встановлено, що 08 лютого 2022 року близько 14 год. [PERSON] перебував поблизу будинку [ADDRESS] , де в цей час також перебувала [PERSON] . Під час спілкування між ними виникли особисті неприязні відносини, у зв`язку із чим у [PERSON] виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс долонею правої руки один удар у ділянку підборіддя зліва [PERSON] , внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи. Вказаним вироком [PERSON] було призначене покарання у виді штрафу, задоволено цивільний позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2378, 15 грн матеріальної та 10000 грн моральної шкоди. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 08 квітня 2024 року вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/780/22 від 15 січня 2024 року скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 ч. 1 п. 1 КК України у з`зку із закінченням строків давності. В ухвалі визначено, що за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповіідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провдження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У такому випадку потерпіла [PERSON] безумовно вправі вирішити свої позовні вимоги до обвинуваченого в порядку циільного судочинства.. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, не підлягає доказуванню час та місце події, протиправність дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] , наслідки, які полягають у наявних у позивачки легких тілесних ушкодженнях у вигляді підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. За вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Водночас, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічна позиція міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 395/1360/15 від 30 січня 2018 року. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України. При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Аналогічна позиція міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 522/22726/15-ц від 30 жовтня 2019 року. На підтвердження своїх вимог позивачка надала суду копію виписки з історії хвороби № 324 із зазначеним діагнозом: забій нижньої щелепи зліва, больовий синдром, гематома м`яких тканин; ЗЧМТ, струс головного мозку. Разом з тим, наслідком протиправних дій [PERSON] щодо [PERSON] є легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи. Факт перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КНП «Ізяславська МБЛ» Ізясласької міської ради з 08 лютого 2022 року по 12 лютого 2022 року підтверджується копією медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 324, яка знаходиться в матеріалах справи № 675/780/22. На підтвердження матріальних витрат на лікування [PERSON] додала чеки на придбання ліків в аптеках м. Ізяслава в період з 08 лютого 2022 року по 12 лютого 2022 року. При цьому суд звернув увагу, що у виписці з історії хвороби № 324, яка була надана позивачкою, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 675/780/22 (т. 1 а. с. 24) та у виписці з історії хвороби № 324, яка знаходиться в медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , яка знаходиться в матеріалах справи № 675/780/22 (т. 1 а. с. 103), зазначені різні діагнози та різна кількість та найменування лікарських препаратів. У щоденнику першим записом зазначено: «Скарги пацієнта на біль в ділянці нижньої щелепи зліва. Об`єктивно гематома в ділянці зліва. На рентгенівських знімках уражень кісткових тканин не виявлено (переломів, тріщин щелеп)». При цьому суд звертає увагу про відсутність жодних відомостей про назву і кілкість призначених лікарських препаратів. Враховуючи наявність у виписці з історії хвороби № 324 інших хвороб, перебування яких у причинному зв`язку з діями [PERSON] доведено не було, суд запропонував позивачці розмежувати, які саме ліки, в якій кількості та на яку суму були використані нею під час стаціонарного лікування саме підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи, проте ні позивачка, ні її представник не зазначили та не надали суду належних та допустимих доказів того, які саме ліки, в якій кількості та на яку суму були використані [PERSON] під час стаціонарного лікування саме підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення, [PERSON] в ході судового розгляду доведений на був. Відтак вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. Аналогічна позиція міститься у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 572/3209/17. Судом враховано наявність протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до [PERSON] , факт нанесення відповідачем позивачці легких тілесних ушкоджень, глибину фізичного болю та страждань позивачки через отримані тілесні ушкодження, факт перебування позивачки на стаціонарному лікуванні, зусилля, яких доклала позивачка для отримання відшкодування. При цьому суд зауважує, що посилання позивачки на виписний епікриз з медичної карти № 2789 від 12 липня 2022 року Старокостянтинівскої багатопрофільної лікарні, згідно якого [PERSON] лікувалася в травматологічному відділенні з 24 червня 2022 року по 12 липня 2022 року, як доказ тривалості фізичного болю, тривалості лікування та непоправності змін у здоров`ї судом до уваги не приймається, оскільки у вироці Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/780/22 від 15 січня 2024 року зазначено, що висновком комісійної судово-медичної експертизи № 4, дане лікування не пов`язане з отриманням [PERSON] тілесного ушкодження 08 лютого 2022 року. Зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди слід задовільнити в сумі, що дорівнює мінімальному розміру заробітної плати та становить 8000 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правову (правничу) допомогу в рамках розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 7000 грн, суд зауважує наступне. 19 січня 2024 року до Ізяславського районного суду Хмельницької області надійшла заява представника потерпілої - адвоката Приходченко О. О. у кримінальному провадженні №12022244060000112 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 29 січня 2024 року Ізяславським районним судом Хмельницької області вказане питання було розглянуто, встановлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 11 липня 2022 року адвокат Приходченко О. О. представляла інтереси потерпілої (цивільного позивача) [PERSON] по справі № 675/780/22, що розглядалася в Ізяславському районному суді Хмельницької області за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України. Строк дії договору 12 місяців з дати його підписання, та пролонгації він не підлягає. Згідно з платіжної інструкції № @2PL482877 від 11 липня 2022 року, [PERSON] за представництво її як потерпілої та цивільного позивача в кримінальному провадженні сплатила адвокату Приходченко О. О. грошові кошти в сумі 7000 грн. Адвокатом Приходченко О. О. надано на розгляд суду акт розрахунку послуг адвоката від 11 липня 2022 року та акт прийому-передачі виконаних робіт від 18 січня 2024 року, які засвідчують виконану роботу адвоката, а саме: складання та направлення до суду та цивільному відповідачу письмових пояснень щодо підстав цивільного позову - 1500 грн з розрахунку часу витраченого на складання та відправку даного документу (1 година - 500 грн, загальний час - 3 години); складання та направлення до суду клопотання про проведення нової судово-медичної експертизи - 1500 грн (3 години робочого часу адвоката з розрахунку 1 година робочого часу - 500 грн); складання та направлення до суду клопотання про надання тимчасового доступу - 500 грн (1 година робочого часу адвоката з розрахунку 1 година робочого часу - 500 грн); участь у судових засіданнях по справі - 3500 грн (більше 10-ти засідань, з липня 2022 року по січень 2024 року), що в загальному становить 7000 грн. При вирішенні заяви представника потерпілої про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд надав детальну оцінку договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та адвокатом Приходченко О. О. від 11 липня 2022 року та визнав необхідним заяву представника потерпілого про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення з підстав недоведеності зазначеної суми витрат, які пов`язанні з наданням правової допомоги, що підтверджується ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/780/22 (провадження № 1-др/675/1/24) від 29 січня 2024 року, яка учасниками судового процесу не оскаржувалась та набрала законної сили. Позивачка не навела вагомих підстав та не надала належних і допустимих доказів для повторного розгляду питання відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу в рамках розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу в рамках розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції задоволенню не підлягають. Суд знаходить, що згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального Кодексу України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial