Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

31 грудня 2024 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором позики № 75378637 від 08.08.2021 в сумі 37581,21 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Заявлені вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 75378637. Згідно з умовами договору товариство надало відповідачу кредит в сумі 11450,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,99 % в день, договором передбачено також продовження строку користування позикою, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» виконало зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач частково виконав свій обов`язок з повернення кредиту та сплатив кошти в сумі 495,00 грн, у зв`язку з чим у останнього наявна заборгованість в сумі 37581,21 грн, з яких: 11450,00 грн- заборгованість за основною сумою боргу, 26131,21 грн - заборгованість за відсотками. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено Договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги в тому числі за договором позики № 75378637 від 08.08.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі за договором позики № 75378637 від 08.08.2021. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 37581,21 грн, з яких: 11450,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 26131,21 грн - заборгованість за відсотками, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. 21 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору про надання позики було створено у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа, отже наведене свідчить про неукладеність оспорюваного правочину. Він не укладав та не підписував договір позики. Крім того, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, тому при ухваленні рішення просив зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом - 11034,75 грн. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати позивачем, як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги та зарахування цих коштів на рахунок первісного кредитора. Матеріали справи не містять доказів перерахування сум позики саме йому, не відомо кому належать карткові рахунки, на які перераховано грошові кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про нього. З наданих документів стосовно підтвердження витрат на правничу допомогу не вбачається, що гонорар в сумі 3500,00 грн взагалі стосується надання правової допомоги про стягнення заборгованості конкретно з нього, а додані документи можуть стосуватися будь-яких інших справи за позовами позивача. Крім того, вартість послуг адвоката в сумі 3500,00 грн неспівмірна з необхідним часом, які міг би витратити адвокат на виконання відповідних робіт та є явно завищеною. Посилаючись на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. 28 січня 2025 року від представника ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надійшла відповідь на відзив, у якому представник зазначила, що відповідачем було підписано (акцептовано) оферту одноразовим ідентифікатором [NUMBER], чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису. Окрім того, без власного волевиявлення [PERSON] та без надання особою ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської картки для зарахування коштів, позикодавцем би не здійснювалися дії щодо надання коштів. Перерахування грошових коштів підтверджується відповідною довідкою. При реєстрації на сайті, позичальник повинен вказати дані своєї банківської картки, яка проходить верифікацію та прив`язку до позичальника. Докази переходу прав вимоги до позивача містяться в матеріалах справи. Розмір відсотків визначений в п. 4.2 договору позики, крім того, умовами договору передбачений строк пролонгації договору до 90 календарних днів. Також відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог позивача, не надано виписку з банківського рахунку, яким би підтверджувалося не надходження коштів на картку відповідача, тому відзив ґрунтується на припущеннях. Розмір витрат на правову допомогу підтверджений відповідними доказами та є співмірним. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив наступне. 08.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 75378637. Згідно з умовами кредитного договору сума позики - 11450,00 грн (п.2.1), строк позики (строк договору) - 30 днів (п.2.2), процентна ставка (базова) - 1,99 % (п.2.3). Згідно п. 12 Договору, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Договір підписано [PERSON] , [INFO] , іпн [NUMBER] , тел. [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , електронний підпис одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.11-12). Згідно Довідки про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , з яким укладено договір № 75378637 від 08.08.2021 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): [NUMBER], час відправки ідентифікатора: 08.08.2021 15:30:01, ел.пошта на яку було відправлено ідентифікатор: [INFO] (а.с.24). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як зазначено в ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що 08.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено електронний кредитний договір, який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Отже, вищезазначений договір укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. За таких обставин, твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору позики спростовуються дослідженими судом доказами. Надаючи оцінку твердженням відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до Довідки, виданої ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», останнє підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 та завершення наступної операції: 1) дата 08.08.2021; 2) номер платежу 338138а1-е0а6-4bc8-a857-50a3b3bdcc8c; 3) сума 11450,00 грн; 4) отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с.26). Як вбачається з копії платіжної інструкції № 338138а1-е0а6-4bc8-a857-50a3b3bdcc8c, на адресу отримувача [PERSON], платіжний інструмент: [NUMBER] , 08.08.2021 було перераховано грошові кошти в сумі 11450,00 грн (а.с.9). Згідно інформації, наданої на ухвалу суду АТ КБ «ПриватБанк» від 14.03.2025, картка № [NUMBER] належить [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , 08.08.2021 на його картковий рахунок надійшли грошові кошти в сумі 11450,00 грн. За таких обставин, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 11450,00 грн 08.08.2021 року надійшли на картковий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», отже твердження відповідача про неотримання грошових коштів, визначених у кредитному договорі, повністю спростовуються дослідженими судом доказами. Надаючи оцінку доводам відповідача стосовно того, що розмір відсотків є явно завищеним, не відповідає передбаченим засадам справедливості, добросовісності, розумності, суд зазначає наступне. Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України). У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до умов Договору позики, строк позики (строк договору) - 30 днів (п.2.2), процентна ставка (базова) - 1,99 %, дата надання позики 08.08.2021, дата повернення позики 07.09.2021 (п.2.3). Відповідно до п.5.2 Договору позики позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладання цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Відповідно до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у разі якщо у Позичальника на дату закінчення Строку Позики наявна Заборгованість за Договором позики і Позичальником не оформлено Пролонгацію, Строк позики автоматично продовжується на один календарний день (далі Автопролонгація) (п.7.12). Проценти під час Автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою вказаною у Договорі позики (п.7.14). Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку Сторін (п.7.15). Продовження Строку Позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль Позичальником не погашено позику (п.7.16) (а.с.12-23). Отже, судом встановлено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, відповідач підписавши договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з його умовами. Відповідачем не надано суду доказів здійснення оплати заборгованості за договором позики. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не було погашено заборгованість у 30 - денний строк встановлений договором, здійснювалася автопролонгація строку позики, під час якої проценти повинні нараховуватися за базовою процентною ставкою вказаною у Договорі. Приймаючи до уваги те, що строк дії договору становить 30 днів, максимальний строк автопролонгації - 90 днів, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом повинні нараховуватися протягом 120 днів з дати надання кредитом за базовою процентною ставкою 1,99 % в день. Як убачається з розрахунку суми заборгованості за Договором позики №75378637, відсотки за відсотковою ставкою 1,99 % в день було нараховано за період з 09.08.2021 року по 05.12.2021 року, тобто за 120 днів, після чого нарахування відсотків не здійснювалося (а.с.4-6). За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсотки було нараховано у встановленому договором розмірі та у встановленому договором строк, розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, законодавцем покладено обов`язок доведення обставин на які вони посилаються на кожну зі сторін. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач, заперечуючи стосовно розміру нарахованих відсотків, не надав власного розрахунку на спростування розрахунку представника позивача, тобто відповідачем не доведено, що ним здійснювалися погашення кредитної заборгованості за тілом позики та за відсотками. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ТОВ «Безпечне агенство необхідних кредитів» виконало зобов`язання та надало відповідачу позику в сумі 11450,00 грн. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, а тому у нього наявна заборгованість за договором позики в сумі 37581,21 грн, з яких: 11450,00 грн- заборгованість за основною сумою боргу, 26131,21 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено Договір факторингу № 2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги в тому числі за договором позики № 75378637 від 08.08.2021 (а.с.27-37) 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги в тому числі за договором позики № 75378637 від 08.08.2021 (а.с.38 -47). Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за Договором позики № 75378637 від 08.08.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача про відсутність доказів, які підтверджують перехід прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження сплати позивачем, як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги та зарахування цих коштів на рахунок первісного кредитора, оскільки вказане спростовується Актами звірки взаємних розрахунків за Договорами факторингу (а.с.37,46). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, а також відсотків після відступлення прав вимоги на користь позивача. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти у добровільному порядку та у встановлені договором строки, їх не поверну, а також відсотки у встановленому договором розмірі на користь позивача не сплатив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 37581,21 грн, з яких: 11450,00 грн- заборгованість за основною сумою боргу, 26131,21 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Ткаченко Ю.О. надавала правничу допомогу позивачу згідно Договору № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с.48-49). Відповідно до Витягу з Акту № 4-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, позивачу було надано правничу допомогу у виді вивчення документів та підготовки/складання позовної заяви до боржника [PERSON] за договором позики вартістю 3500,00 грн (а.с.52-53). Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначено про неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. Загальну вартість наданих послуг представник позивача оцінює в 3500,00 грн Вказаний розмір суд не вважає занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи та вважає що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг) в сумі 3500,00 грн є реальними та необхідними. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Outcome: approved