Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 09 жовтня 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: - за Кредитним договором № 652773062 в розмірі 21\~928,44 грн., з яких: - 5 459,23 грн. сума заборгованості за основним боргом; - 16\~469,21 грн. сума заборгованості за відсотками; - за Кредитним договором № 22108 в розмірі 4 910,00 грн., з яких: - 1 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 410,00 грн. сума заборгованості за процентами; А всього стягнути: 26\~838,44 грн. та судові витрати у розмірі 3\~028 грн. В обґрунтування\~своїх вимог,\~представник позивача\~у позовній\~заяві посилався\~на те,\~що Щодо кредитного договору № 652773062 16 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 652773062. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 28-1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим документом. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» до ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 652773062. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21\~928,44 грн., з яких: 5459,23 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16\~469,21 грн. сума заборгованості за процентами. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов?язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним\~договором. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.10.2022р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 652773062 в розмірі 21 928,44 грн., з яких: - 5 459,23 грн. сума заборгованості за основним боргом;- 16 469,21 грн. сума заборгованості за відсотками. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо кредитного договору № 22108. 21 серпня 2021 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22108. 29 лютого 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 29 лютого 2024 до Договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 4 910 грн., з яких: 1 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3\~410 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29.02.2024р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 22108 в розмірі 4 910 грн., з яких: 1 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3\~410 грн. - сума заборгованості за відсотками. Представник відповідача адвокат Фрідман В.Б. подав відзив на позовну заяву (а.с. 68-74), в якому: Щодо договору\~споживчого кредитування\~№ 652773062\~від 16\~червня 2021\~року укладеного відповідачем\~з ТОВ\~«МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зазначає, що Відповідач підтверджує укладення Кредитного договору № 652773062 від 16.06.2021 з ТОВ «Манівео» на суму 5500 грн, з яких фактично отримав 5459,23 грн. Однак доказів отримання коштів і дати їх надання Позивач не надав. Строк дії кредитної лінії 30 днів, тобто до 16.07.2021. Позовна давність закінчилась 16.07.2024. Також Позивач не довів факт переходу до нього права вимоги за договором. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо договору\~споживчого кредитування\~№ 22108\~від 21\~серпня 2021\~року,\~укладеного Відповідачем\~з ТОВ\~«СЕЛФІ КРЕДИТ»\~зазначає,\~що відповідач підтверджує, що 21 серпня 2021 року уклав Кредитний договір №22108 з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на суму 1500 грн. строком на 30 днів. Строк повернення кредиту було змінено відповідно до додаткової угоди від 20 вересня 2024 року. Кошти мали бути перераховані на платіжну картку, однак Позивач не надав доказів фактичного отримання цих коштів Відповідачем. Щодо заявленої заборгованості за відсотками в розмірі 3410 грн. Зазначив, що відповідач військовослужбовець, мобілізований з 18 травня 2023 року, перебуває на службі у ВЧ [NUMBER] та є учасником бойових дій. Відповідно до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців...», нарахування відсотків, штрафів і пені під час мобілізації є неправомірним (крім кредитів на житло чи авто, що не є предметом цього договору). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині основної суми кредиту 1500 грн. Нараховані відсотки є неправомірними та не підлягають стягненню. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 жовтня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Покопцевій Д.О. Ухвалою судді від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позовній заяві просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без участі відповідача та його представника. Фактичні обставини встановленні судом Щодо кредитного договору № 652773062 16 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 652773062 (а.с. 8-10). 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу № 28-1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції (а.с.11-13). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ з ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.14-15). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21\~928,44 грн., з яких: 5459,23 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16\~469,21 грн. сума заборгованості за процентами за відсотками (а.с. 16). Суд звертає увагу на те, що позивачем на надано Договору факторингу № 28-1118-01 від 28 листопада 2018 року та Реєстру боржників № 156 від 19.10.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 на які позивач посилається як на докази переходу права вимоги до ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 652773062. А також звертає увагу на те, що у наявному в матеріалах справи договорі факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року відсутні декілька сторінок (загалом договір містить 12 пунктів, а суду надано з 1 по 4.6. пункти, з 11.9. по пункт 13), що унеможливлює в повному обсязі дослідити обставини, які мають значення для вирішення справи. Щодо кредитного договору № 22108 21 серпня 2021 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22108 (а.с.22-26). 29 лютого 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 32-34). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 від 29 лютого 2024 до Договору факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 4 910 грн., з яких: 1 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3\~410 грн. - сума заборгованості за відсотками. 3 моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29.02.2024р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій (а.с. 37). Суд звертає увагу на те, що у наявному в матеріалах справи договорі факторингу №29022024 від 29 лютого 2024 року відсутні декілька сторінок (загалом договір містить 10 пунктів, а суду надано з 1 по 3.5. пункти, з 9.5. по 10 пункти), що унеможливлює в повному обсязі дослідити обставини, які мають значення для вирішення справи. Суд також звертає увагу на відсутність ціни продажу за договором факторингу №29022024 від 29 лютого 2024 року, а також у акті прийому-передачі Реєстру боржників №2 від за договором факторингу № 29022024 від 29 лютого 2024 року. (а.с. 35). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення до вимог права). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові витрати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-якому передбаченому договором способі), клієнт відступає або зобов`язується відступити чинники своїх правових грошових вимог до третьої особи (боржника). Після цього до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу можуть бути правові грошові вимоги, рядок платежу за якою настав (наявна вимога), а також правові вимоги, які виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактом може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 909/968/16, в якому суд дійшов висновку, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України ). Предметом договору факторингу може бути лише право грошових вимог (як такого, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Методом укладення договору відступлення права вимоги є також передання такого права. Методом договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника. При цесії правові вимоги можуть бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може виконуватися за плату. Ціна договору факторингу більшим розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у другій кількості від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, виготовленої у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо правові вимоги відступаються «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а сторінка відносин регулюється загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норми заміни кредитора у зобов`язання (частина третя статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядженні певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої ще договір. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтському фактору, не може розглядатися як плата за надану останню фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимог і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за якими передається. Відповідно до частини першої статті 1084 ЦК України відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього, якщо фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він утримує від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає фактору, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів виробляється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язання вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за якими передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Як факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний конкретний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такого, строку платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) призначення укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може виконуватися за плату; г) його ціна збільшується розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідних послуг, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі; у другій кількості від вартості вимоги, що відступається; у визначенні різниці між номінальною вартістю вимоги, виготовленої у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені в статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Разом з цим, як показано в постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення від права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єкта договору відповідно до факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Водночас, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за винятком таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування (частина\~перша статті\~80\~ЦПК України). Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а, відтак, і права вимоги позивача до відповідача. В матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги від первісного кредитора. Позивач в якості доказів зазначених обставин надав копію додаткової угоди № 26 від 31.12.2020р (а.с.11-13), неповні копії договорів факторингу № 20102022 від 20.10.2022р. (а.с.14-15), № 29022024 від 29.02.2024р. (а.с.32-34), без вказівки суми грошових коштів, які сплачуються фактором клієнту, рівно як і в акті прийому передачі реєстру боржників (а.с.35). Витяги з реєстру прав вимоги за обома договорами факторингу (а.с.16,36) до обох договорів факторингу не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа. Враховуючи, що з копії додаткової угоди № 26 від 31.12.2020р., копій договорів факторингу № 20102022 від 20.10.2022р., № 29022024 від 29.02.2024р. наданих позивачем, не вбачається можливим встановити загальну суму прав вимоги, що відступається за договором, у тому числі і загальну ціну продажу за договором, а також відсутність відповідних платіжних доручень стосовно здійснення платежів ТОВ «ФК «ЄАПБ» по оплаті за відступлення прав вимоги згідно вказаних договорів факторингу. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 р. по справі № 916/2286/16. Суд дійшов висновку, що позивач не довів переходу права вимоги за договором факторингу від 28.11.2018р. № 28/1118-01, додатковій угоді до договору факторингу від 31.12.2020р. № 26, за договором факторингу від 20.10.2022р. № 20102022 та договором факторингу від 29.02.2024р. №29022024 що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, не надавши суду відповідних письмових доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed