Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У січні 2025 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» з вказаною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг новини» (далі по тексту - відповідач) про визнання трудових відносин припиненими. В позовній заяві просив суд: визнати трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг новини» припиненими з 07.01.2025 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] із займаної посади економіста з фінансової роботи ТОВ «Медіахолдинг новини» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. 3 23.03.2021р. позивач працювала на посаді економіста з фінансової роботи у ТОВ Медіахолдинг новини» на підставі наказу №2/21-к від 22.03.2021 року. 28.12.2021 рішенням Ради національної безпеки і оборони України "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеного в дію Указом Президента України від 28 грудня 2021 року №684/2021 на ТОВ Медіахолдинг новини» накладені санкції. З огляду на викладене, вказане Товариство фактично припинило свою діяльність починаючи з березня 2022 р. 24.12.2024р. позивач подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Однак, відповідач ТОВ Медіахолдинг новини» досі не здійснив ніяких дій для звільнення позивача з займаної посади та не подав інформацію про звільнення до Державних органів. Тобто, трудові відносини позивача з відповідачем досі не припинені. Наразі позивач не має змоги офіційно працевлаштуватися на основну роботу, оскільки досі рахується як працівник ТОВ Медіахолдинг новини». Після фактичного припинення діяльності відповідача ТОВ Медіахолдинг новини» позивач намагалася реалізувати своє право на працю та вільний вибір місця та умов роботи, подавши заяву про звільнення за власним бажанням. 24.12.2024 р. цю заяву позивач направила поштою на адресу відповідача, оскільки фактично вже нікому було прийняти заяву наручно. 30.12.2024 р. ця заява надійшла на адресу відповідача цінним листом з описом (трек-номер 0814100181930). Тобто, позивач використала усі можливі засоби для захисту свого права щодо про звільнення з займаної посади за власним бажанням у позасудовому порядку Однак, відповідач ТОВ Медіахолдинг новини» не звільнив позивача, відповідний запис до трудової книжки не вніс та не повідомив органи Пенсійного фонду України. Як наслідок, фактично з 07.01.2024 р. (через 14 днів після направлення поштою заяви про звільнення) трудові відносини між сторонами припинені, але через бездіяльність адміністрації ТОВ, досі в органах Пенсійного фонду є відомості про його трудові відносини з відповідачем, що порушує права на інтереси позивача. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 22.01.2025р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 19.02.2025р. до судді надійшла заява представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2025р., яка була сформована в систему «Електронний суд» 24.01.2025р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом (штрих код Укрпошти 0610236281372), проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Згідно копії трудової книжки, позивач перебувала трудових відносинах з 23.03.2021 року з відповідачем, а саме згідно наказу №2/21-к від 22.03.2021 року позивача прийнято на посаду економіста з фінансової роботи. 28.12.2021 рішенням Ради національної безпеки і оборони України "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеного в дію Указом Президента України від 28 грудня 2021 року №684/2021 на ТОВ "Медіахолдинг новини" накладено ряд санкцій. Судом встановлено, що 24.12.2024р. позивач направила на адресу відповідача цінним листом з описом заяву про звільнення з посади за власним бажанням, штрих код Укрпошти 081400181930. Однак, згідно даних відстеження вказаного поштового відправлення, воно не вручене та повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. В обґрунтування звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що позбавлена можливості влаштуватись на основне місце роботи, оскільки досі перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Даний факт підтверджується відомостями витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] , за якими основним місцем роботи останньої значиться ТОВ «Медіахолдинг новини», код ЄДРПОУ 44090465. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформації щодо позивача як про керівника державного підприємства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». Згідно зі статтями 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється (стаття 43 Конституції України). Відповідно до пункту четвертого частини першої cтатті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). За вказівками частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в інші місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як свідчать матеріали справи, 24.12.2024 року позивач направила на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. На порушення зазначених вище вимог відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не вчинив юридично значимих дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з займаної посади, що свідчить про порушення вимог трудового законодавства і обмеження трудових прав позивача щодо можливості вільно обирати працю, як це передбачено вказаною статтею 43 Конституції України. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 36 КЗпП України. Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до частини першої cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cтаття 4 КЗпП України). За змістом частини першої ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між позивачем та ТОВ "Медіахолдинг новини" з 07.01.2025р., у зв`язку із звільненням [PERSON] з займаної посади економіста з фінансової роботи за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved