Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

28 червня 2024 року [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , про стягнення аліментів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 липня 2023 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , діти проживають з матір`ю та перебувають на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не надає кошти на утримання дітей, не несе інших витрат пов`язаних з розвитком дітей, їх лікуванням, відпочинком. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 10000 грн. 00 коп. на кожну дитину. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Бойко Б.Б. подав додаткові пояснення по справі згідно яких просить відмовити у позові про стягнення аліментів, зазначає, що обставини викладені в позові не відповідають дійсності, такий являється безпідставним та надуманим, а заявлена сума стягуваних аліментів у розмірі 10000 грн. є економічно необґрунтованою та не відповідає матеріальному становищу відповідача та реальним витратам на дітей. У судове засідання 08 квітня 2025 року: - представник позивача [PERSON] адвокат Студеняк О.С. не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. - відповідач та його представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, надали письмові пояснення. Відповідно до\~ч.3\~ст.211\~ЦПК України\~суд ухвалив,\~справу розглядати\~без участі\~сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 липня 2023 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] .. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] видане відділом ДРАЦС по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 24 лютого 2010 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] видане відділом ДРАЦС у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 14 вересня 2021 року. Позивач зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач позовні вимоги у заявленій позивачем сумі не визнав, просив відмовити у позовних вимогах. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Статтею 3 Конвенції. про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності дост.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» установлено,\~що з\~1\~січня 2025\~року прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~до 6\~років -\~2563\~гривні та дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. При цьому,\~статтею 184\~СК України\~врегульовано питання\~щодо визначення\~розміру аліментів\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на теперішній час діти проживають разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, який є здоровим молодим працездатним чоловіком (протилежного не доведено), має освіту, можливість заробляти своєю працею на утримання дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, розмір аліментів в розмірі 5000 гривень які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця буде узгоджуватися з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей. Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 28 червня 2024 року до повноліття дитини. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: partial