Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~07.03.2025 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.12.2021 між ТОВ «Міліоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ», та [PERSON] у електронній формі укладено кредитний договір №100634222. Відповідно до умов договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з моменту отримання кредиту. 16.07.2024 між ТОВ «Міліоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» науло право грошової вимоги до відповідача у сумі 11778 грн, з яких 6000 грн основна сума боргу, 5778 грн проценти. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача 11778 грн грн та судові витрати. \~ \~ \~ \~07.03.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит. 12.03.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 26.03.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Данильчуком С.Г. подано відзив на позов, в обгрунтування якого зазначено, що 16.07.2024 року між ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»(фактором) та ТОВ «Мілоан» (клієнтом) було укладено договір факторингу № 16072024. як вбачається з копії Договору Факторингу поданої до суду, остання містить не всі аркуші (наявні 1,2,3, та 9) та відповідно не містить інших умов договору, що позбавляє Відповідача та Суд можливості їх дослідити. Разом з цим, консенсуальний характер договору факторингу вказує на необхідність підтвердження подальшого виникнення прав і обов`язків сторін за таким договором, підписаним Актом прийому- передачі Реєстру Боржників згідно з додатком 2 до договору та сплатою коштів у розмірі ціни продажу та плати за договорами, що має бути підтверджено відповідними документами фінансової звітності (платіжним дорученням, тощо). 16.07.2024 року між фактором ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»та клієнтом ТОВ «Мілоан» було підписано акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, відповідно до умов якого клієнт - ТОВ «Мілоан» передав, а фактор - ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді на флеш-носії, у розмірі 10388 Кбайт, відповідно до цього Реєстру Боржників, Клієнт передав, а Фактор прийняв право вимоги по Боржниках в кількості: _?_. Загальна сума простроченої заборгованості складає __?_ грн. (_?_) грн. Тобто сума у акті також не відображена, так як при виготовленні позивачем фотокопії, ця інформація ним була прихована. До матеріалів позовної заяви долучено витяг з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024. Однак, вказаний доказ суперечить п. 1.1. вищевказаного договору факторингу, відповідно до якого перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Реєстр боржників до договору факторингу, який є його невід`ємною частиною, суду не наданий. Натомість суду наданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу, який не містить підпису посадової особи і відтиску печатки ТОВ «Мілоан», що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Також укладення договору факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Однак детальних розрахунків боргу Відповідача суду не надано. Разом з тим, позивачем не подано доказів виконання фактором ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошового зобов`язання, а саме перерахування ціни продажу за договором на рахунок клієнта ТОВ «Мілоан». Позивач не довів належними та допустимими доказами перехід права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Мцілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Судом не може бути прийнятий до уваги як доказ - Витяг з Реєстру Боржників за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання Відповідачем кредитних коштів у заявленому Позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що Відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що Відповідачу згідно з Кредитним договором було видано кредит саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення даної сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту Відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору. Платіжне доручення № 37013444 не є належним доказом у справі, оскільки не містить номера рахунку на який перераховувались кошти, кому він належить, в якому банку відкритий. Також, платіжне доручення не надає можливості ідентифікувати, що номер картки (розрахунку) належить саме позичальнику. За кредитним договором № 100634222 від 23.12.2021 відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 18 грн. 00 коп. Відсотки позивач продовжив нараховувати після закінчення терміну кредитування. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Вимога Позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 5 760 грн, які нараховані поза межами кредитного договору задоволенню не підлягає, оскільки відсотки нараховані поза межами строку кредитування. Право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 22.01.2022, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону та зазначеним висновкам Верховного Суду. Окрім того, представником відповідача заявлено про судові витрати відповідача у розмірі 5000 грн. У зв`язку з чим представник відповідача просив у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. 01.04.2025 представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Миколаєнко В.В. подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. З метою надання вичерпної інформації по справі, позивач додав разом з позовною заявою копії договорів факторингу та додатків до них. Враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, аозивачем надано виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Договір факторингу між Первісним кредитором та Позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача. Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів. Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною захисту не доведена, при цьому сам Відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто, фактично сторона захисту не заперечує факт, але намагається показати, що Позивач не довів його належним чином. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. Зі змісту Кредитного договору вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містить він і будь-яких інших несправедливих умов. Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з Правилами надання коштів, Відповідачем при укладенні Кредитного договору висловлено не було. Жодних застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час його підписання, до суду належними доказами не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов Кредитного договору у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він нескористався. Інформація надана Первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора. Отже, підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Отже, укладений Кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Під час укладення договору не було порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомляє, що розмір судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу адвоката складає 5000,00 грн. Відповідачем суду не надано копію договору про надання правничої допомоги з додатками, акту приймання передачі послуг, копію квитанції про оплату послуг. Вартість правничої допомоги в сумі 5000,00 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним. Позивач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже їх розмір встановлений на власний розсуд та належним чином необгрунтований. Також, на думку Позивача, вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. У зв`язку з чим представник позивача просить відзив на позовну заяву відповідача залишити без задоволення. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити в повному обсязі. 02.04.2025 представником відповідача [PERSON] Данильчуком С.Г. подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вказано, що відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Водночас, квитанцією № 3061069 підтверджується доставка відповіді на відзив з додатками фізичній особі [PERSON] . Тобто зазначена квитанція не підтверджує направлення процесуальних документів безпосередньо до Відповідача. Також інші відомості щодо отримання направлених процесуальних документів безпосередньо Відповідачу Позивачем не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні. Разом з тим позивачем не надано належних доказів про направлення копії відповіді на відзив Відповідачу шляхом надсилання на поштову адресу зазначеного учасника справи у паперовій формі листом з описом вкладення. Враховуючи вище викладені обставини, вважаємо за необхідне відповідь на відзив представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Миколаєнко В.М. повернути заявнику без розгляду. Проте, незважаючи на вищезазначене, Відповідач вважає за необхідне навести свої заперечення проти міркувань та доводів Відповідача викладених ним у відповіді на відзив на позовну заяву з урахуванням міркувань та доводів Відповідача. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем, становить ту суму, що зазначена у додатках до договорів факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язаннях. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості за кожним кредитним договором. Додатки до договорів факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Розрахунок заборгованості не є первинним документом. При цьому, до позовної заяви не надано обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками. Позивачем надано документ під назвою «Відомість про щоденні нарахування та погашення» складений ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором № 100634222, однак, Відповідач вважає його неналежним і недопустимим доказом, оскільки він належним чином не оформлений, зокрема не зазначено особи, яка його склала, відсутній підпис посадової особи та відбиток печатки товариства. Крім того, вказана відомість не містить розрахунку сум, що стягуються з відповідача, а лише хронологічні дії щодо нарахування такої заборгованості та оплат, проведених відповідачем. Платіжне доручення № 37013444 не є належним доказом отримання коштів. У зв`язку з чим представник відповідача просив Відповідь на відзив представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» повернути заявнику без розгляду. У задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі. Стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили. \~ \~ \~ \~Суд вважає,\~що підстав\~для відкладення\~розгляду справи\~немає,\~оскільки наявних\~у справі\~матеріалів достатньо\~для розгляду\~справи та\~ухвалення рішення,\~адже основною\~умовою відкладення\~розгляду справи\~є не\~відсутність у\~судовому засіданні\~ учасників\~справи,\~а неможливість\~вирішення спору\~у відповідному\~судовому засіданні.\~ Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 23.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100634222, який підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором L25718. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним ередитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року № 524/5556/19, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, від 23.03.2020 року № 404/502/18. Факт отримання грошових коштів відповідачем заперечується. Відповідно до ч. 2ст. 9\~ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Однак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за кредитними договорами право вимоги на яке перейшло. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Розрахунок заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять. При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про витребування таких доказів, як це передбачено\~ЦПК України, до суду не подавалось. У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахку для підтвердження або спростовування факту перерахування \\отримання кредитних коштів. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, саме позивач повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу позолвних вимог. Щодо доведеності права вимоги у позивача на підставі договору факторингу. 16.07.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №16072024, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату, а ТОВ «Мілоан» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб (п. 1.1 договору факторингу). 16.07.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Мілоан» підписано акт прийому передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №16072024, у якому зафіксовано, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу вбачається, що ТОВ «Мілоан» відсутпило право грошової вимоги до [PERSON] на суму 11778 грн. Разом з тим, надані позивачем докази достовірно не підтверджують наявність у нього права вимоги, а саме: факт укладення договорів кредиту в електронній формі та надання кредитних коштів позичальнику. Так, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч. 1 ст. 1082 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. (див. постанову від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 ВП ВС) Частина 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що 16 правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно- правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором» (див. постанову КЦС ВС від 02.11.2022 у справі № 947/23885/19). У статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору. Відступлення права вимоги (цесія)\~це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги. (див. правові висновки, які були висловлені у постанові ВП ВС від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 (провадження № 12-45гс22) У цій справі судом встановлено, що відступлення права вимоги від первинного кредитору ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбулося на підставі вищевказаного договору факторингу. З огляду на це суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, застосовує правові висновки касаційного суду, у яких зазначено - якщо договір уступки права вимоги був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). З огляду на недоведеність укладення кредитного договору як взагалі, так зокрема у належній формі, а також недоведеність їх реального характеру (передачу на його підставі відповідачу грошових коштів) у первинного кредитору, - то з урахуванням вказаних норм п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України та згаданих правових висновків касаційного суду слід визнати недоведеність набуття права вимоги фактором\~позивачем по даній справі. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження дійсної грошової вимоги, які він придбав від клієнта на підставі відповідного договору факторингу. Тому позивач не довів отримання за відповідними договорами факторингу дійсних грошових умов які підлягають виконанню відповідачем. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У відзиві відповідачем надано розрахунок суми судових витрат, які він поніс, а саме витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Згідно з\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved