Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та ОСББ «Церковний», у якому просить суд: - усунути перешкоди у праві користуванні майном (квартирою) та вселити його у квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності; - зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у праві користування майном (квартирою) та забезпечити доступ до квартири для реалізації права користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності; - зобов`язати ОСББ «Церковний» забезпечити йому цілодобовий безперешкодний доступ до квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира, як нерухоме майно, лот № 547210 була реалізована 10.04.2024 Організатором електронних торгів Державним підприємством «СЕТАМ» згідно протоколу № 609646, за допомогою системи електронних торгів арештованим майном ДП «СЕТАМ». Тобто було реалізоване арештоване нерухоме [PERSON] , який є сином відповідача [PERSON] , як боржника, а саме двокімнатна квартира загальною площею 68,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , власником якої наразі є позивач. 02.05.2024 приблизно о 9:30 позивач разом із своєю дружиною [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , намагався потрапити до зазначеної квартири. Проте двері парадної були закриті [PERSON] , який представився власником готелю і головою ОСББ «Церковний», що обслуговує будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було повідомлено, що [PERSON] є новим власником, проте [PERSON] відмовився відчиняти двері і наказав своїм співробітникам не відчиняти вхідні двері загального користування. [PERSON] викликав наряд патрульної поліції для складання заяви на протиправні дії за ознаками ст. 146 КК України, на яку надано відповідь, що відносини, які виникли з гр. [PERSON] з приводу власності та користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , не відноситься до компетенції Національної поліції України, для вирішення даного питання було рекомендовано звернутись до суду. 22.05.2024 позивач з дружиною знов намагався потрапити до своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , проте єдиний вхід до будинку знов був закритий [PERSON] . Позивач знов залишив заяву у поліції, про недопуск його до квартири. Також позивач декілька разів звертався на «гарячу лінію 102», проте йому повідомили, що нічим допомогти не можуть. При спробі зайти до будинку, [PERSON] та представники охоронної організації «Охорона сервіс» фізично завадили [PERSON] та його дружині це зробити, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження за № 12024163500000303 від 30.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. 27.05.2024 позивач надіслав на адресу ОСББ «Церковний» на ім`я [PERSON] як Голови ОСББ, листа з вимогою про усунення перешкод у праві користування належним йому на праві власності майном, а саме квартирою [ADDRESS] , проте відповіді отримано не було. 05.06.2024 [PERSON] з дружиною знов намагався потрапити до власної квартири, проте на другому поверсі був зупинений [PERSON] , який заявив, що не допустить їх до квартири, оскільки сходи належать готелю. Таким чином, в порядку досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до [PERSON] , як Голови ОСББ «Церковний» та органів Національної поліції України із заявами щодо усунення перешкод в праві користування нерухомим майном. Крім того, перебуваючи під постійним психологічним тиском, через протиправну поведінку [PERSON] , [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав через неможливість вільно розпоряджатись, користуватись і надавати своїй дружині користуватись своїм майном, потребі зміни звичайного способу життя в соціумі, необхідності звернень до поліції, яку позивачем визначено у розмірі 200\~000,00 грн. 17.07.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 22.07.2024 та 24.07.2024 на виконання ухвали суду від 17.07.2024 від позивача надійшли заяви про усунення недоліків. 24.07.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 01.10.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копія заяви позивача до поліції про усунення перешкод у праві користування майном та застосування проти нього та дружини тортурних методів впливу від 05.06.2024; копія медичних документів про виклик швидкої допомоги дружині позивача 05.06.2024; копія відповіді поліції від 02.07.2024 № 60.21203; копія заяви до Приморської окружної прокуратури м. Одеси від 02.08.2024; копія відповіді Приморської окружної прокуратури м. Одеси від 02.08.2024; копія відповіді поліції від 26.08.2024 № 60.216914; копія скарги МВС України від 17.06.2024; відповідь ГУНП в Одеській області від 04.07.2024 № 52/М-431; заява позивача до УПП в Одеській області ДПП від 11.06.2024; відповідь УПП в Одеській області від 27.06.2024 № М-1986/41/13/13/01-24; цифрові носії (диски) з відеофайлами нагрудних відеореєстраторів подій 22.05.2024 та 05.06.2024. 12.11.2024 в судовому засіданні представником відповідачів подано заяву про забезпечення доказів, яку ухвалою суду задоволено шляхом витребування: 1) у Головного управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції № 1 відділу поліції № 2 (65026, м. Одеса, вул. Грецька, 42) інформацію, а саме: на якій стадії знаходиться кримінальне провадження № 12024163500000303 від 30.05.2024; 2) у Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (65082, м. Одеса, пров. Валіховський, 4) копію судово-медичної експертизи, яка була проведена в рамках кримінального провадження № 12024163500000303 від 30.05.2024. 12.11.2024 від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: копія ухвали суду у справі № 522/13012/24 провадження № 1-кс/522/4345/24 від 21.10.2024 про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 120241642500000303. 10.12.2024 від представника ОСББ «Церковний» надійшли письмові пояснення у справі, у яких зазначає, що ОСББ "Церковний" не є належним відповідачем у справі, так як не може відповідати за позовом. ОСББ "Церковний" як юридична особа не може чинити перешкоди у корисутванні власністю, так як, юридична особа не має на це фізичної спроможності. Крім того, позивач не довів жодними достовірними та належними доказами факт того, що ОСББ\~"Церковний" чинить перешкоди у користуванні власністю. Враховучюи все вищевикладене, просить у задоволенні позову відмовити. 20.12.2024 від позивача надійшла заява про доповнення позовних вимог, яку ухвалою суду від 20.02.2025 повернуто позивачу. 21.01.2025 від представника ОСББ «Церковний» надійшло два аналогічних за змістом клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 522/8805/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ОСББ «Церковний» про усунення перешкод у користуванні власністю та справи № 522/23517/17, де було визнано звіт про незалежну оцінку спірної квартири недійсним, а дії приватного виконавця протиправними, у задоволенні яких ухвалою суду від 21.01.2025 відмовлено. 19.02.2025 на виконання ухвали суду від Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшла копія судово-медичної експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження № 12024163500000303 від 30.05.2024. 20.02.2025 від представника відповідачів надійшла зустрічна позовна заява, яку ухвалою суду від 20.02.2025 залишено без руху. У судовому засіданні 20.02.2025 представник відповідачів зазначив, що не буде усувати недоліки та просив продовжити розгляд справи. 20.02.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.03.2025 від представника [PERSON] надійшли письмові пояснення у судових дебатах, у яких зазначає, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, адже жодними доказами не доведено факту чинення перешкод позивачу з боку відповідача у користуванні майном та [PERSON] не може виконати вимоги про вселення позивача. Крім того зазначає, що у даній справі неправомірність та протиправність дій відповідача не встановлена та відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди, обсяг такої шкоди та мотиви її визначення, зокрема, висновку експертного дослідження. 25.03.2025 у судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, а представник відповідача [PERSON] зазначив про неправильно обраний спосіб захисту. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що рішення буде проголошено о 13 год 00\~хв. 03.04.2025. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією витягу з Державного реєстру речових прав станом на 22.05.2024. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний талон-повідомлення єдиного обліку №\~11479 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від [PERSON] , згідно якого 23.05.2024 від гр. [PERSON] [INFO] надійшла заява щодо прийняття мір до невідомого чоловіка, який 22.05.2024 близько 17:30 знаходячись за адресою: [ADDRESS] , перешкоджав заявнику пройти до квартири [ADDRESS] через двері загального користування та вчинив сварку. Крім того, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] до начальника другого відділу поліції № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області від 22.05.2024 стосовно недопуску його до власної квартири за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачається, що вхідні двері загального користування були замкнені власником готелю, під час спілкування він також відмовився відчинити двері. Стосовно події, що мала місце 02.05.2024 в матеріалах справи наявний протокол прийняття заяви від [PERSON] про кримінальне правопорушення від 02.05.2024; Пояснення [PERSON] від 02.05.2024 та відповідь начальника другого відділу поліції № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області від 13.05.2024 № 60.2406 стосовно події 02.05.2024, в якій зазначено, що відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] з приводу власності та користуванням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] не відносяться до компетенції Національної поліції України. Також в матеріалах справи наявна відповідь начальника другого відділу поліції № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області від 19.06.2024 № 60.2982 з якої вбачається, що повідомлення стосовно застосування фізичної сили відносно [PERSON] будо зареєстроване в ІТС ІПНП за № 11426 від 22.05.2024 та долучено до матеріалів кримінального провадження зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань №\~1202416350000303 від 30.05.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України. Крім того, позивачем була долучена відповідь начальника другого відділу поліції № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області від 02.07.2024 № 60.21203 стосовно конфлікту, який стався 05.06.2024 за адресою: [ADDRESS] , під час якого \~ \~ \~ \~ [PERSON] перешкоджали користуватися сходами загального користування, які ведуть на 5 поверх, де розташована квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, а також перешкоджали лікарям швидкої допомоги надавати допомогу дружині [PERSON] було зареєстровано до ІТС ІПНП ЗА № 12683 від 05.06.2024. За результати розгляду рекомендовано звернутись до суду з цивільним позовом, оскільки інформація містить ознаки цивільно-правового характеру. Відповідно до заяви [PERSON] від 02.08.2024 до Одеської окружної прокуратури м. Одеси, він зазначає, що сталося декілька епізодів по недопущенню його та його дружини до квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності гр. [PERSON] , який представився власником готелю та Головою ОСББ «Церковний». Просить внести до ЄРДР правопорушення, скоєні гр. [PERSON] 22.05.2024 та 05.06.2024, що підпадають під ознаки ст. 356 та ст. 127 КК України. Також в матеріалах справи наявна відповідь начальника другого відділу поліції № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області від 26.08.2024 № 60.216914 з якої вбачається, що повідомлення стосовно застосування фізичної сили відносно [PERSON] будо зареєстроване в ІТС ІПНП за № 19196 від 12.08.2024. З копії висновку експерта № 72 на підставі постанови дізнавача СД ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Хмельовського С., вбачається, що у гр-на [PERSON] виявлене наступне тілесне ушкодження: синець на правому плечі по зовнішній боковій поверхні у середній третині, яке утворилось внаслідок дії тупого твердого предмета та враховуючи колір виникло в межах 9-11 діб до початку проведення огляду, тобто могло бути спричинено 22.05.2024. Досліджені у судовому засіданні відеодиски підтверджують твердження позивача про неоноразовий недопуск [PERSON] позивача та його дружини до кв. [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . При цьому представником [PERSON] у судовому засіданні під час дослідження відеодисків підтверджено, що особа на відео це Голова ОСББ «Церковний» Ярошенко В.В. Згідно зі ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд дійшов висновку, що позивач має право безперешкодно користуватися об`єктом своєї власності, при цьому неодноразові звернення позивача до поліції свідчить про створення перешкод у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту. За таких обставин, встановивши, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , тому має право користуватися та розпоряджатися цим майном, проте [PERSON] , який є Головою ОСББ «Церковний», чинить йому перешкоди у користуванні його майном, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача у належне йому майно та зобов`язання не чинити позивачу перешкоди у користуванні нерухомим майном (квартирою) та забезпечити позивачу цілодобовий безперешкодний доступ до квартири для реалізації його права користування належною йому власністю. Подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 334/815/21 та від 13.10.2021 у справі № 759/23652/19. Щодо доводів представника відповідача про неналежність відповідача ОСББ «Церковний», суд зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наразі керівником ОСББ «Церковний» є [PERSON] , який діючи від імені та в особі Об`єднання чинив перешкоди позивачу у доступі та користуванні його власністю. Враховуючи задоволення вимоги [PERSON] до [PERSON] , суд вважає доведеним факт порушення ОСББ «Церковний» в особі його керівника [PERSON] , прав позивача на безперешкодний доступ до квартири. Суд враховує, що принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Водночас позивачем заявлено вимоги про відшкодування 200 000,00 грн моральної шкоди, яка була завдана неправомірними діями [PERSON] . Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №\~214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19)). Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яку неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує доводи позивача щодо наявності підстав для відшкодування йому моральної шкоди, які обґрунтовані протиправними діями [PERSON] щодо перешкоджання йому вселенню до власної квартири, що призводило до його емоційних страждань та зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль організації власного життя та побуту. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральних страждань, проте розмір заявленої суми позивачем є надмірний. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, завданих неправомірними діями [PERSON] , їх тривалості, наслідків та інших негативних впливів, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості, а в решті вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи часткове задоволення позову, у відповідності з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3\~833,60 грн судового збору (за 3 вимоги немайнового характеру по 1\~211,20 грн = 3\~633,60 грн, та 10 % задоволених вимог майнового характеру, що становить 200,00 грн).

Outcome: partial