Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (далі ТзОВ "Коллект центр") 03.03.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами № 103719940 від 08.08.2021 та № 2730745 від 13.07.2021 в сумі 89777,20 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та 16000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 103719940, 13.07.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та [PERSON] укладено Договір № 2730745 строком на 27 днів, тобто до 09.08.2021. За умовами цих договорів відповідачу було надано кредити в розмірі відповідно 10900 та 5000 грн. на умовах строковості та платності. Відповідно до умов договору № 103719940 проценти за користування кредитом встановлені в розмірі 2043,75 коп., нараховуючться за ставкою 1.25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також пунктом 2.4.2 Договору № 2730745 від 13.07.2021 встановлено середньоденний розмір процентів за користування позикою 0.89 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. 29.12.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29/12-2021, відповідно умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором позики № 2730745 від 13.07.2021, що укладений між ТОВ "МАНІФОЮ" та позичальником [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № 2730745 від 13.07.2021, що укладений між ТОВ "МАНІФОЮ" та позичальником [PERSON] .\~Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Крім цього, 30.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-11-65, відповідно умов якого ТОВ "МІЛОАН" (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №103719940 від 08.08.2021, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором №103719940 від 08.08.2021, що укладений між ТОВ "МІЛОАН"\~та позичальником\~ [PERSON] .\~Таким\~чином ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~наділено правом\~грошової вимоги\~до відповідача. ТОВ "МАНІФА" та ТОВ "МІЛОАН" (первісні кредитори) свої зобов`язання за Договорами № 2730745 від 13.07.2021 та № 103719940 від 08.08.2021 відповідно виконали належним чином, перерахувавши грошові кошти [PERSON] у розмірі 5000 грн та 10900 грн відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями. В порушення умов Договорів відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 14.02.2025 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 2730745 від 13.07.2021 становить 72035 грн., з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 67035,00 грн забогованість за процентами; та за Договором № 103719940 від 08.08.2021 - 85456,20 грн, з яких: 9810,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74556,20 грн, - заборгованість за процентами, 1090,00 грн заборгованість за комісією. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у поданій в суд позовній заяві просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві від 14.04.2025 просила справу розглядати у її відсутності, 18.03.2025 подала відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала частково, зазначала, що коли хотіла внести перший платіж на погашення заборгованості, їй зателефонували представники банку та запропонували «кредитні канікули» на рік часу, запевнивши її, що це така акція і варто нею скористатися, після чого вона не могла зв`язатися з представниками банку. Крім цього зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Просила стягнути з неї кредитні кошти, які були надані їй у кредит, а саме: 10900 грн та 5000 грн, а судові витрати покласти на позивача. 21.03.2025 представник позивача подала відповідь на відзив, згідно з яким зазначає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки з 12.03.2020 по 01.07.2023 на території України був встановлений карантин, а відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. З 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Просила позов задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 13.07.2021\~між[PERSON] та ТОВ "МАНІФА" був укладений Договір позики № 2730745, за умовами якого кредитодавець надав позичальниці кредит у розмірі 5000 грн. на строк 27 днів. В матеріалах електронної справи міститься Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. 08.08.2021 між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 103719940, за умовами якого кредитодавець надав позичальниці кредит у розмірі 10900 грн строком на 15 днів. В матеріалах електронної справи міститься Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Кошти за вищевказаними договорами [PERSON] отримала, що визнається нею у відзиві на позов, відтак такий факт доведенню не підлягає в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.\~ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із наданих представником позивача та досліджених судом документів (зокрема виписок за договором позики та договором споживчого кредиту) встановлено, що відповідач користувалася наданими кредитними коштами та порушила умови вказаних договорів і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 2730745 від 13.07.2021 станом на 14.02.2025 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 72035 грн., з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 67035 грн забогованість за процентами, та за договором про надання спожичого кредиту № 103719940 від 08.08.2021 - 85456,20 грн, з яких: 9810,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74556,20 грн, - заборгованість за процентами, 1090,00 грн заборгованість за комісією. 29.12.2021 між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором позики № 2730745 від 13.07.2021, що укладений між ТОВ "МАНІФОЮ" та позичальником [PERSON] .. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № 2730745 від 13.07.2021, що укладений між ТОВ "МАНІФОЮ" та позичальником [PERSON] .. 30.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-11-65, відповідно умов якого ТОВ "МІЛОАН" (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №103719940 від 08.08.2021, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником [PERSON] .. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №103719940 від 08.08.2021, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та позичальником [PERSON] .. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Згідно зі\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. За положеннями п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] .. Відтак судом встановлено, що відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитними договороми належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість. Також [PERSON] не спростувала належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, факту застосування кредитних канікул, не довела факту виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту та відсотків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до відповідачки є законними, обґрунтованими в частині стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту (прострочену на день подання позовної заяви)\~та процентів за кредитом (прострочені на день подання позовної заяви). При цьому не заслуговують на увагу заперечення відповідача в тій частині, що вона намагалася сплачувати кредити, однак їй в телефонному режимі пообіцяли надати «кредитні канікули», оскільки такі не підтверджені жодними доказами у справі. Прохання відповідача стягнути з неї лише суму заборгованості за тілом кредиту суперечить умовам укладених нею договорів, оскільки обидвома договорами передбачалася сплата нею також відсотків за користування кредитом, сума яких нею не спростована. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки комісії за користування позикою в розмірі 1090 грн. суд виходить з наступного. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 103719940 від 08.08.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, сторони обумовили, що комісія за надання кредиту становить 1090 грн. і нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово. Однак, встановивши в договорі про споживчий кредит сплату одноразової комісії, що нараховується одночасно з відсотками, позикодавець не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки комісії у розмірі 1090 грн. задоволенню не підлягають. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України в редакції Закону №540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 07.09.2022 (справа №679/1136/21, провадження №61- 5238св22), виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями257,258цьогоКодексу, підлягає застосуванню. Більш того, Указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений і діяв по дату звернення з позовом до суду. Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24лютого 2022року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням того, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Частина 1 ст.\~13\~та ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з урахуванням викладеного вище. З приводу вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137\~ЦПК\~України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, беручи до уваги заперечення відповідача проти стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу, а також перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником позивача суми. Беручи до уваги складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним, обсяг наданих адвокатом послуг, та те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, у розмірі 6000 грн.

Outcome: partial