Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] . Батько дитини самоусунувся від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення свого сина. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Позивачка не з`явилася в судове засідання. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала та пояснила про обставини, описані вище. Додала, що відповідач є батьком [PERSON] , однак самоусунувся від участі у вихованні сина, не надає допомоги на його утримання. Позов просила задоволити повністю, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, оскільки дитина хворіє та на його лікування потрібні значні витрати, які мама несе самостійно. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання. Відзив не подав. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Крім того, у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд зазначав, що наявна у справі довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі№ 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Судова повістка повернулася з відміткою «відсутній за вказаною адресою». Тобто відповідач є належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи. ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу,\~стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи\~(див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/ 98, 11 вересня 2001 року)». Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 2020 року проживали разом. За час спільного проживання в них народився син: [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація дитини була проведена відповідно до ст. 126 СК України. Прізвище дитині « [PERSON] » було присвоєно за письмовою згодою батьків. Даний факт відображено в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. На даний час позивачка та відповідач разом не проживають, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Батько дитини жодної допомоги не надає. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивачка одна не зможе забезпечити сина, тому просить стягнути з батька дитини, який здоровий та працездатний, та який зможе надавати матеріальну допомогу, аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки має постійний регулярний дохід. Немаловажним є\~факт того,\~що в\~дитини діагностовано G98. Інші ураження нервової системи, не кваліфіковані в інших рубриках. Затримку психо-мовного розвитку. Моторна алалія, що підтверджується Консультативним заключенням дитячого невролога КП «Рівненський обласний лікувально-діагностичний центр ім. В.Поліщука» POP Обласний медико-генетичний центр. 10.10.2024 року лікарем [PERSON] за результатами консультації було діагностовано: Моторна алалія. Затримка психо-мовного розвитку. Згідно Консультативного висновку спеціаліста № 4960943 КП «РОДЛ» від 26.11.2024 року діагностовано: 098-Інші ураження нервової системи, не кваліфіковані в інших рубриках. Затримку психо-мовного розвитку. Рекомендовано: к. психіатра дитячого в ЦПЗН; систематичні заняття з логопедом, психологом, дифектологом. Заняття в ІРЦ. Відвідування спеціалізованого ДДЗ; когнум 0,25*3 р/д ч/з 15-30 хвилин після їжі 3 міс.; нейрокідс 4 мл 2 p/добу до 3 міс.; когнітіум 5 мл/добу 2 міс.; анантаваті кідс 5 мл/добу до 6 міс.; п/огляд ч/з 1 міс. Із контролем ЕЕГ. 30.11.2024 року лікарем неврологом [PERSON] було діагностовано С-м затримка психомовного розвитку. 12.12.2024 року згідно консультативного висновку лікарем КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради діагностовано в дитини затримку експресивного мовлення ЗИМ І-ІІ рівня, порушення активної уваги. 13.01.2025 року лікарем КП «РОДЛ» м. Рівне діагностовано S92.3 - Закритий остеоепіфізеоліз 1-ї плеснової кістки правої стопи без зміщення відламків. 03.02.2025 року лікарем КП «РОДЛ» м. Рівне згідно консультативного висновку спеціаліста № 123462197 рекомендовано: ортопедичний режим, ЛФК, масаж м`язів н/кінцівки, фламідез гель натирати 2 р. на день, бальзамічна пов`язка. Обстеженням та лікуванням дитини займається позивачка. Норми прав застосовані судом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку позивачка зазначила, що відповідач зобов`язаний на рівні із нею матеріально забезпечувати дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При ухваленні судового рішення суд приймає до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також, суд враховує, що відповідачем не надано до суду доказів неможливості сплати аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, не надано доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. З огляду на викладене, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Адже аліменти це кошти на утримання дитини для забезпечення базових, побутових та щоденних потреб: їжа, одяг, харчування. Представник позивачки покликається на те, що дитина потребує лікування, а тому вони заявили про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача. У даному випадку суд зауважує, що СК України врегулював питання, пов`язані з додатковими витратами на дитину. Стаття 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дана стаття закріплює правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до зазначеної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. Положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, або страждає на тяжку хворобу. Отже, особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту; до образотворчого мистецтва, що потребує придбання фарб, пензликів, розчинників, мольберта, т.п.; або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат на придбання спеціального спортивного взуття та одягу, обладнання Тобто додаткові витрати за своїм призначенням та суттю різняться від аліментів. Додаткові витрати на утримання дитини це кошти, які стягуються окремо від аліментів, з того із батьків, хто проживає окремо від дитини та ці кошти призначаються для покриття особливих витрат на дитину: лікування, оздоровлення, розвиток здібностей, стан здоров`я тощо. У даному випадку позивачка має право звернутися до відповідача з відповідним позовом про відшкодування їй 1/2 частини витрат, понесених на лікування дитини. Витрати, пов`язані з особливими потребами дитини, не можуть слугувати підставами для присудження з відповідача аліментів у більшому розмірі, ніж про ще зазначено у законодавстві. Висновки суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд прийшов до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання сина. Судові витрати. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141-142 ЦПК України. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За ч. 1, 3 ст.59 Основного Закону України кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 04.02.2025 року між адвокатським бюро "Павлюк Ірини" та позивачкою було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги адвокатом. На виконання взятих на себе зобов`язань адвокатом вжито заходів щодо професійної підготовки до розгляду справи, забезпечено вивчення чинного законодавства, якими врегульовуються спірні правовідносини сторін. Повнота та належність виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги підтверджується квитанцією про сплату за послуги адвоката. Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи з наявних матеріалів справи, вартість правової допомоги визначено за домовленістю сторін, і вона складає 4 000 грн. Відповідно до змісту частин першої та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судових витрат (сплата судового збору), то судові витрати у цій частині повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави з урахуванням ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved