Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

20.01.2025 року заявник, [PERSON] , через свого представника адвоката Місяченко Ольгу Анатоліївну звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою про встановлення факту належності військового квитка, в якій визначив заінтересованою особою Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Заява мотивована тим, що рішенням Пенсійного фонду України № 143150019000 від 08.05.2024 року заявнику відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з тим, що у нього відсутній трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії. В рішенні зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди: 1) проходження строкової військової служби з 22.11.1992 по 15.11.1994 рр. оскільки зазначене прізвище у військовому квитку [PERSON] (рос. мова) не відповідає паспортним даним заявника; 2) проходження військової служби з 02.08.2014 по 08.09.2015, оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески не надано; 3) навчання з 01.09.1993 по 31.10.1996 згідно диплому (перетинається з періодом проходження військової служби та роботою);4) роботи з 24.02.1998 по 27.03.1998 (дата наказу на звільнення 09.04.1997 не відповідає даті звільнення). Таким чином, через запис у військовому квитку прізвища заявника російською мовою, останній втрачає можливість зарахувати до його страхового стажу роки служби в армії - 23 дні 11 місяців і 1 рік. Представник зазначив, що 22.11.1992 р. заявник був призваний до служби у Збройний Силах та у цей час перебував на обліку в [INFO] , яким і був виданий військовий квиток серії [NUMBER] . Запис у ньому був виконаний рукописним текстом російською мовою і прізвище Заявника зазначено як [PERSON] . Обліково-послужна картка до військового квитка містить також запис прізвища [PERSON] , окрім цього, прізвища членів родини Заявника, зокрема матері, батька, сестри також записані російською мовою як [PERSON] , тоді як в свідоцтві про народження Заявника батьки записані під прізвищем [PERSON] . Вказав, що записи у військовому квитку були зроблені на підставі паспорта часів радянського союзу та до проголошення незалежності України вся офіційна документація велась російською мовою. 27.11.1997 року заявник отримав паспорт громадянина України і прізвище в паспорті зазначене як [PERSON] . Всі інші документи, зокрема, свідоцтво про народження, свідоцтво про неповну середню освіту, атестат про середню освіту, диплом про вищу освіту, трудова книжка тощо, були видані заявнику на прізвище [PERSON] . Військовий квиток серії [NUMBER] є саме тим документом, який підтверджує факт перебування Заявника на військовій службі, зокрема, в період з 22.11.1992 по 15.11.1994 рр. і, як наслідок, підтвердження страхового стажу, який дає право Заявнику на оформлення пенсії по інвалідності відповідно до приписів ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилаючись на викладене, а також неможливість вирішення цього факту у позасудовому порядку, представник заявника звернувся в суд з цією заявою. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 р. відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересовану особу про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. В судове засідання 05.03.2025 р. сторони не з`явилися. Представник заявника адвокат Місяченко О.А. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі заявника та його представника, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи про дату судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі, письмових заперечень проти заявлених вимог не заперечував. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги висновки постанови ВС, суд вважає за можливе скласти повний текст рішення датою пізніше, ніж було відбулося судове засідання у яке не з`явилися всі учасники цієї справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом було встановлено, що рішенням № 143150019000 від 08.05.2024 Головного управління ПФУ в м. Києві Про пенсійне забезпечення гр. [PERSON] заявнику відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказаним рішення зазначено, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, диплом, військовий квиток) загальний страховий стаж враховано повністю згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державною реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 9 років 10 місяців 23 дні, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди: проходження строкової військової служби з 22.11.1992 по 15.11.1994, оскільки зазначене прізвище у військовому квитку [PERSON] (рос. мова) не відповідає паспортним даним заявника; проходження військової служби з 02.08.2014 по 08.09.2015, оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідку про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески не надано; навчання з 01.09.1993 по 31.10.1996 згідно диплому (перетинаєсться з періодом проходження військової служби та роботою); роботи з 24.02.1998 по 27.03.1998 (дата наказу на звільнення 09.04.1997 по відповідає даті звільнення). Матеріалами справи також встановлено, що свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Кам`янець-Подільськім міським відділом РАЦС Хмельницької області 03.11.1974 року заповнене рукописним текстом російською мовою і прізвище заявника записано як [PERSON] . Свідоцтво про неповну середню освіту від 08.06.1989 року також містить запис російською мовою - БедИк. В атестаті про середню освіту серії [NUMBER] від 23.02.1991 року записи здійснено українською і російською мовою і в обох випадках прізвище заявника записано як [PERSON] . Диплом про вищу освіту - молодшого спеціаліста видане Новобузьким технікумом механізації та електрифікації сільського господарства 31.10.1996року виданий українською мовою на ім`я [PERSON] . Трудова книжка заявника серії [NUMBER] заповнена російською мовою і прізвище заявника записано [PERSON] . Крім того, у трудовій книжці [PERSON] наявний запис за № 4, у якому зазначено, що заявник 22.11.1992 18.11.1994 проходив службу в армії, запис внесений на підставі в/б [NUMBER] . З наданого суду військового квитка [NUMBER] , виданого [INFO] вбачається, що відомості прізвище, ім`я та по батькові записані у ньому рукописним текстом російською мовою та на підставі паспорта часів радянського союзу № [NUMBER] . Прізвище у ньому вказано російською мовою як [PERSON] . Після проголошення незалежності України, 27.11.1997 р. заявник отримав паспорт громадянина України, в якому його прізвище вказано як [PERSON] . З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що всі документи, які були видані на ім`я заявника уповноваженими державними органами, були видані на прізвище БедИка, окрім військового квитка [NUMBER] , в якому прізвище останнього російською мовою вказано як [PERSON] . Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 273 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). На підставі наявних матеріалів справи та наданих копій документів, судом встановлено, що наявна розбіжність в написанні прізвища заявника, зокрема, у військовому квитку серії [NUMBER] , виданого [INFO] , де прізвище останнього вказано як [PERSON] , перешкоджає заявнику підтвердити страховий стаж, який дає [PERSON] право на оформлення пенсії по інвалідності відповідно до приписів ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved