Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №5191955 від 08.01.2022 в розмірі 22043,91 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 08.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №5191955. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Сторонами Договору узгоджено, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору. Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення. Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому договором. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 25.07.2024 було укладено договір №25-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5191955. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №5191955. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушила норми законодавства та умови договору. Загальний розмір заборгованості складає 22043,91 грн., з яких 14310,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 4733,91 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 3000,00 грн. - заборгованість за комісіями. Оскільки відповідач не погашає заборгованість, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту порушених прав, а саме повернення кредитних коштів. 25 березня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 15 квітня 2025 року. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про день розгляду справи повідомлялася належним чином - рекомендованим повідомленням вих.№0610241877941 в якому стоїть відмітка про отримання 28.03.2025 (а.с.59). Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.6 позовної заяви). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом (а.с.53-55). Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із договору про споживчий кредит №5191955 від 08.01.2022 судом встановлено, що 08.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір №5191955. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. П.1.2. договору передбачена сума кредиту складає 20000,00 грн., п.1.3 кредит надається строком 15 днів, термін повернення кредиту 23.01.2022 (п. 1.4). Комісія за надання кредиту 3000,00 грн., яка нараховується за ставкою 15.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1.). Проценти за користування кредитом: 5100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом(п.д.1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, п.2.1 договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (а.с.7-9). Із копії правил надання коштів у позику, в тому числі фінансового кредиту ТОВ «МІЛОАН» (а.с.10-14) судом встановлено, що [PERSON] була ознайомлена із вказаними правилами та умовами. Із копії графіку платежів за договором про споживчий кредит 5191955 від 08.01.2022 та паспорту споживчого кредиту (а.с.15-16) судом встановлено, що [PERSON] ознайомилася із графіком платежів та паспортом споживчого кредиту. Із копії анкети-заяви на кредит №5191955 від 08.01.2022 (а.с.30) судом встановлено, що [PERSON] 08.01.2022 звернулася до ТОВ «МІЛОАН» про надання кредиту, де їй погоджено надання кредиту у сумі 20000,00 грн. на строк 15 днів, дата повернення кредиту 23.01.2022 Із копії довідки про ідентифікацію (а.с.18) судом встановлено, що [PERSON] за допомогою мобільного телефону № [NUMBER] 08.01.2022 уклала договір №5191955, одноразовий ідентифікатор - J76445. Із копії довідки від 08.01.2022 (а.с.19) судом встановлено, що 08.01.2022 на картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 20000,00 грн. Із копії відомості про щоденні нарахування та погашення та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 11.03.2025 (а.с.20-21) судом встановлено, що загальний розмір заборгованості складає 22043,91 грн., з яких 14310,00 грн. - заборгованість по тілом кредиту; 4733,91 грн. - заборгованість за відсотками; 3000,00 грн. - заборгованість за комісіями. Із копії договору факторингу №25-07/2024 від 25.07.2024, реєстру боржників платіжної інструкції №448090004 від 26.07.2024, акту приймання-передачі реєстру боржників (22-32) судом встановлено, що 25.07.2024 було укладено договір №25-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5191955. ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором №5191955. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також слід зазначити, що відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 75/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому зазначено про те, що заборгованість за тілом кредиту за договором від 08.01.2022 складає 14310,00 грн. (а.с.21), відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору [PERSON] , в яких зазначено про надання кредиту у сумі 20000 грн. 08.01.2022 (а.с.20), а також довідку про проведений платіж у сумі 20000 грн. 08.01.2022 (а.с.19). Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 20000 гривень 08 січня 2022 року. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 22043,91 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжною інструкцією кредитового переказу №0505800289 від 18.03.2025 (а.с.1), за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422 гривні 40 копійок. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заява про надання юридичної допомоги №273 від 01.02.2025, витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025. Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 9000 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн.

Outcome: approved