Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

У березні 2025 року позивачка звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на: - житловий будинок позначений літерою «А», загальною площею 58,9 кв. м., житловою площею 27,0 кв. м., веранду позначену літерою «а», терасу позначену літерою «а-1», літню кухню позначену літерою «Б», веранду позначену літерою «б», навіс позначений літерою «б-1», сарай позначений літерою «В», погріб з шиєю позначений літерою «Г», криницю позначену за номером 1, огорожу позначену за номером 2, ворота з хвірткою позначені за номером 3, ворота з хвірткою позначені за номером 4, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523482000:08:002:0132, цільове призначення якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0523482000:08:002:0133, цільове призначення якої є для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано\~тим,\~що [INFO] помер її батько [PERSON] . До дня смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . За життя спадкодавець [PERSON] зробив заповітне розпорядження, яким заповів позивачці все своє майно, що належало йому на праві власності. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за номером 145. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельних ділянок. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, присадибна земельна ділянка, цільове використання якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства належали спадкодавцеві [PERSON] на підставі виписки з погосподарської книги № 6. Вказані земельні ділянки були передані безкоштовно у приватну власність та постійне користування відповідно до рішення 3 сесії 22 скликання Довгалівської сільської ради від 22.05.1995. Позивачка як спадкоємець за заповітом на спадкове майно спадкодавця має право на успадкування майна, зазначеного в заповіті, та є єдиним спадкоємцем на спадкове майно. Заява про прийняття спадщини до нотаріального органу позивачкою була подана у передбачений законом строк (спадкова справа №374/2018). Після її звернення до нотаріального органу державним нотаріусом в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, присадибних земельних ділянок, було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на житловий будинок та його державної реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, а також державної реєстрації правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки. Правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (свідоцтво про право власності) за життя [PERSON] в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» не був зареєстрований. На ім`я спадкодавця [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, для ведення особистого селянського господарства, але щодо яких не була проведена державна реєстрація права власності. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, позивачка із цим позовом звернулася до суду. Ухвалою судді від 20.03.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, а також витребувано з Погребищенської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи №\~374/2018 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.\~с. 22). Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, проте 20.03.2025 до суду разом з позовною заявою подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.\~с.\~27). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, однак, головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Дзюба\~О.\~О. до суду скерував заяву, в якій просить судове засідання провести без участі представника відповідача, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують щодо їх задоволення (а.\~с.\~61-66). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис №\~10 (а.\~с.\~8). Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачкою підтверджується копіями свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 23.06.1976 (а.\~с.\~48) та укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.08.1994 (а.\~с.\~48 на звороті). Згідно копії довідки, виданої сільським головою Довгалівської сільської ради від 29.10.2018 №\~263, про те, що відповідно до записів у погосподарських книгах Довгалівської сільської ради [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . Разом з ним на день смерті була зареєстрована та постійно проживала дружина [PERSON] , [INFO] (а.\~с.\~49 на звороті). Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю [PERSON] на підставі запису з погосподарської книги № 2 на 2021-2025 роки по Довгалівській сільській раді, номер об`єкта погосподарського обліку 0129-1 (а.\~с.\~26). Також на замовлення [PERSON] 06.11.2024 ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами щодо будинковолодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] (а.\~с.\~13-15). Відповідно до копії архівного витягу з рішення 3 сесії 22 скликання Довгалівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області від 27.05.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» у списку осіб, яким передано у безкоштовну приватну власність та постійне користування земельні ділянки, за №\~194 значиться [PERSON] (загальна площа у приватній власності та постійному користуванні 0,51: - для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25; - для особистого підсобного господарства 0,26) (а.\~с.\~24). ФОП [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] (померлий) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~25). Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~НВ-5300518982025 від 20.02.2025 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер 0523482000:08:002:0132 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~17,\~18). Згідно з копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~НВ-3201008782025 від 24.02.2025 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер 0523482000:08:002:0133 площею 0,2600 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~19,\~20). З матеріалів спадкової справи № 374/2018 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, зробив заповітне розпорядження, яким заповів на ім`я своєї дочки [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений 25.11.2011 секретарем виконавчого комітету Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Козоріз\~С.\~В., зареєстрований в реєстрі за № 145 (а.\~с.\~47). Також із матеріалів спадкової справи № 374/2018 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до Погребищенської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.\~с. 41). Із матеріалів вказаної вище спадкової справи також встановлено, що інший спадкоємець за законом дружина померлого [PERSON] (на день смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно проживала з ним) шляхом подання заяви до Погребищенської державної нотаріальної контори відмовилася від прийняття спадщини. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.\~с.\~41 на звороті). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , який належав померлому на підставі запису з господарської книги № 2 на 2021-2025 роки (а.\~с. 26), земельної ділянки площею 0,51 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою [ADDRESS] , яку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,2600 га, які були передані померлому у безкоштовну приватну власність та постійне користування (а.\~с.\~24). Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи від 04.03.2025 №\~129/01-16 відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальних в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомості (а.\~с.\~12). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~ у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч. 1 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статей 1216,1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1233\~ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1 ст.1235\~ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ч. 1 ст. 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст 55,124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст.16\~ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №\~24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31\~січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №\~56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.\~20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно зі ст.\~14\~Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ч. 1 ст. 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року\~ «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 81\~Земельного кодексу\~України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.\~126\~Земельного кодексу\~України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до п. «а» ч. 3 ст.\~152\~Земельного кодексу\~України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~381\~ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями,багаторічними насадженнями. У цивілістичній доктрині сформульовано загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №318/1274/18). Згідно із ч. 1 ст.120\~Земельного кодексу\~України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу\~України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №\~6-253цс16. При застосуванні положень ст. 120\~Земельного кодексу\~України у поєднанні з нормою ст. 125 цього кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі №\~463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки спадкодавець був власником зазначеного у позові спадкового майна, позивачка прийняла спадщину, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськми спорудами, які не були виготовлені ще за життя спадкодавця, та відсутністю державного акта на право власності на земельні ділянки. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що з метою захисту майнових прав позивачка за нею необхідно визнати право власності на спірні житловий будинок, господарські будівлі та споруди, та земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON] бажає судові витрати залишити за собою, то враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на її користь.

Outcome: approved