Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

28.01.2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до Таїровської селищної ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з [INFO] померла мати позивача, але він не зміг вступити в спадщину в строк визначений законодавством. Мати за життя заповіту не складала, оскільки позивач є її єдиним сином та спадкоємцем. Мати позивача володіла на праві приватної власності квартирою за адресою - [ADDRESS] . Позивач звернувся для відкриття спадщини до нотаріуса, проте отримав відмову. Позивач постійно проживає в спірній квартирі, що підтверджується відповідною довідкою, сплачує комунальні платежі, а тому вважає, що має право на прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на квартиру за адресою - [ADDRESS] в порядку спадкування. Також, позивач посилається на те, що статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеського області від 31 січня 2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Овідідпольського районного суду Одеської області від 25.11.2024 року витребувана у Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області (67602, Одеська область, м. Біляївка, вул. Костіна, 19) спадкова справа № 164/2020, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09 годину 30 хвилин 14.04.2025 року. В судове засідання позивач не з`явився, до суду надійшла зава представника позивача - адвоката Носкіної І.М. про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі документів, позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача Таїровської селищної ради не з`явився, до суду надійшла заява представника відповідача Ватан О.С. про розгляд справи за відсутністю відповідача за наявними у справі документами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 28.01.2021 року Службою цивільного стану м.Варниця (республіка Молдова), запис акту про смерть №362 від 15 квітня 2019 року зареєстрований у ЗАЦС м. Бендери. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 68.7 кв.м., житловою площею 34.9 кв.м., що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач по справі є сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області, а/з 236. Таким чином позивач відповідно до положень ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки за №172-2021 від 30.06.2021 року ТОВ «Житлово-комунальний сервіс», який є управителем та балансоутримувачем будинку [ADDRESS] [PERSON] проживає, але місце проживання не зареєстровано за адресою; [ADDRESS] , Також позивач сплачує комунальні платежі за вищезазначену квартиру, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 30.12.2021 року. Наведене свідчить про те, що Позивач фактично прийняв у володіння, управління і у спадщину вищезазначену квартиру. Матеріалами справи встановлено, що спору між спадкоємцями про право на спадкове майно не має. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] сплив 13.10.2019 року. Позивач не зміг вступити в спадщину в строк визначений законодавством Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 67 Закону України Про нотаріат від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), 3 перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суди повинні також керуватися аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved