Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Полтавською обласною прокуратурою до суду поданий позов, у якому позивач прохає: - визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 16.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 (договір зареєстрований в реєстрі за № 242). - скасувати державну реєстрацію права приватної власності, проведену за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2765829753218) без поновлення запису про право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] ). Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову з клопотанням про нестягнення з неї судових витрат. Водночас прохає судове засідання проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Дослідивши наявні докази, суд робить такі висновки. Судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області за процесуального керівництва Полтавської обласної прокуратури здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023170000000084 від 03.10.2023 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42023170000000084 затверджений 24.06.2024 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Полтавської обласної прокуратури та направлено на розгляд до Кобеляцького районного суду. Наявними у кримінальному провадженні доказами підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] , діючи умисно, порушуючи вимоги ст. ст. 41, 68 та 92 Конституції України, ст. ст. 79-1, 80, 81, 83, 125 Земельного кодексу України, які регламентують порядок набуття громадянином України права власності на земельні ділянки, нехтуючи основними засадами щодо неухильного додержання законів України, заволоділи земельними ділянками, розташованими на території Кобеляцької місцевої територіальної громади, шляхом підробки та використання завідомо підроблених документів, державних актів на право власності на землю, вчинене в умовах воєнного стану у особливо великих розмірах. Установлено, що членами організованої групи отримано незаповнені бланки державних актів на право приватної власності на землю. У подальшому, підшукано та отримано персональні дані громадян, зокрема [PERSON] , отримано архівні відомості щодо реєстраційних номерів та рішень, зокрема, Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, де наявні відтиски гербових печаток сільської ради, які використовувалися в якості зразків для замовлення аналогічних гербових печаток. Після цього, підроблено незаповнені бланки державних актів на право приватної власності на землю, зокрема, серії ІІІ-ПЛ № 023611 від 14.12.2022 шляхом внесення анкетних даних [PERSON] , реєстраційного номеру № 161 та дати рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради 11.10.2002, а також порядкового номеру 274, за яким Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю; посвідчено бланк державного акту підписом замість голи сільської ради та гербовою печаткою сільської ради; нанесення зовнішніх меж земельної ділянки, що включають межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів та поворотні точки меж земельної ділянки. В результаті внесення завідомо неправдивих відомостей до бланків державних актів на право приватної власності на землю, сформований, зокрема, фіктивний державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 023611 від 14.12.2002 громадянці України [PERSON] , на підставі рішення рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради № 161 11.10.2002, передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,14 га на території Василівської сільської ради з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 274. Однак, фактично в книзі Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області відсутній запис (відомості) про реєстрацію зазначеного державного акту на право приватної власності на землю та про передачу її у приватну власність [PERSON] . Так, відповідно до протоколу огляду документів від 21.12.2023 та копій книг реєстрації державних актів, на 83 та 84 сторінках Книги 1 записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Василівської сільської ради (а. 9-11 протоколу огляду), міститься запис щодо порядкового № 274, згідно якого під указаним номером зареєстрований державний акт серії ІІІ-ПЛ № 054322, власник [PERSON] , місце проживання власника с. Мартинівка, площа земельної ділянки 4,12. Окрім того, рішення Василівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки не приймались. Також, згідно висновку експерта від 18.03.2024 № 84/17, рукописні записи (у тому числі цифровий) в графах дати зазначених в державних актах на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 023615, серії ІІІ-ПЛ № 023613 та серії ІІІ-ПЛ № 023611 виконано [PERSON] . На підставі підроблених документів, державним реєстратором виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяном Е.Т. 12.07.2023 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 площею 4,14 га за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2765829753218). У подальшому, для отримання у фактичне розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109, з метою отримання можливості розпоряджатися нею, шляхом укладення правочину заздалегідь підшуканою підставною особою 16.08.2023 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано за № 51389894 та посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області. Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 був державний акт серії ІІІ-ПЛ № 023611 від 14.12.2002, виданий громадянці України [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради № 161 11.10.2002. Однак, указане рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради не може бути законною правовою підставою для набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5321880900:00:006:0109, оскільки таке рішення сільською радою не приймалося. Отже, державна реєстрація права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 проведена безпідставно. Відповідно до листа Кобеляцької міської ради № 03.1-19/1721 від 06.06.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 накладається на розпайовані землі КСП ім. Шевченка (колишня Василівська сільська рада). Згідно наявного картографічного матеріалу та викопіювання наданого колишньою Василівською сільською радою указана земельна ділянка накладається на земельну частку (пай) за № 1007 належний [PERSON] . Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 27.06.2024 № 18-16-0.221-3182/2024 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на громадянина [PERSON] відсутні. Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. Тобто, станом на момент оформлення права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 на підставі підроблених документів за [PERSON] , вона належала до невитребуваних земельних часток, право на які у передбачених законом випадках має перейти до Кобеляцької міської ради. Таким чином, реєстрація права приватної власності на невитребувану земельну ділянку на підставі підроблених документів позбавляє територіальну громаду в особі Кобеляцької міської ради розпоряджатися спірною земельною ділянкою 5321880900:00:006:0109 шляхом передачі в оренду, а у подальшому набуття права комунальної власності на спірну земельну ділянку. Як зазначалося вище, 16.08.2023 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 між [PERSON] та [PERSON] . У даних правовідносинах [PERSON] зареєструвала речові права на вищевказану земельну ділянку на підставі неіснуючого рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради Кобеляцького району та підробленого державного акту. Згідно з вимогами статті 236 Цивільного кодексу України визнаний недійсним правочин є недійсним з моменту його вчинення. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 215 Цивільного кодексу України) . У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Ураховуючи, що [PERSON] не набула у законний спосіб право приватної власності на спірну земельну ділянку, то договір купівлі-продажу від 16.08.2023 з [PERSON] укладений за відсутності правових підстав. З урахуванням зазначеного, [PERSON] не може вважатися землевласником в розумінні законодавства, у зв`язку з чим вона не набула прав, якими наділяється згідно з Земельним кодексом України землевласник, у тому числі вчиняти правочини щодо відчуження спірної земельної ділянки. Тобто, усупереч зазначеним нормам, [PERSON] , не маючи достатнього обсягу цивільної дієздатності уклала спірний договір купівлі-продажу з [PERSON] , відповідно до умов якого відчужила права, яких вона не мала. На підставі викладеного, договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 від 16.08.2023, укладений між [PERSON] та [PERSON] має бути визнаний недійсним. Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі № 910/8060/19 зазначив, що ефективним є такий спосіб захисту, який призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов. З урахуванням зазначеного, такий спосіб захисту як визнання недійсним договору купівлі продажу спірної земельної ділянки відповідатиме положенням ст. 203 ЦК України, якою встановлено певні вимоги, які повинні бути дотримані особами при вчиненні будь-яких правочинів, зокрема, щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності та сталій практиці Верховного Суду із зазначених питань. Відповідно ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 3 Земельного кодексу України 1990 року (станом на 07.07.2000) визначено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Статтею 6 Земельного кодексу України 1990 року (станом на 07.07.2000) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок. Статтею 48 Земельного кодексу України 1990 року (станом на 07.07.2000) передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 23 Земельного кодексу України 1990 року (станом на 07.07.2000) передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Разом з тим, згідно отриманої від Полтавської районної військової адміністрації Полтавської області інформації № 4590/1/01-29 від 25.10.2023, рішення виконавчого комітету Васиолівської сільської ради № 161 від 11.10.2002 відсутнє. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 у справі № 755/9182/17, правовстановлюючий документ на нерухоме майно, який фактично не видавався уповноваженим органом, не породжує правових наслідків та є недійсним за своєю правовою природою, тому не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду. Отже, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який не видавався, є недійсним за своєю правовою природою, тому не потребує додаткового визнання його недійсним. У даних правовідносинах за [PERSON] речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 зареєстровано на підставі неіснуючого рішення виконкому Василівської сільської ради Кобеляцького району та підробленого державного акту. Окрім того, у п. 74 постанови від 29.05.2019 (справа № 367/2022/15-ц) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування проведеної державної реєстрації права без належних на те правових підстав. Загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Статтею 20 Закону передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. При цьому, згідно зі ст. 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (ст. 24 Закону). З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації прав на це майно. Таким чином, сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/15993/16 та у постанові ОП КГС Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18. При цьому, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021у справі № 916/1415/19). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц. Згідно з пунктом 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Належним способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування державної реєстрації такого права (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 № 450/441/19, від 22.08.2022 у справі № 597/977/21). Ураховуючи, що на даний час право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 зареєстровано за [PERSON] , державна реєстрація цих прав підлягає скасуванню. Водночас, відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26.10.2011, у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Таким чином, скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 призведе до автоматичного поновлення запису про право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] . Отже, ефективним, тобто таким, що матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, на скільки це можливо, способом захисту порушених прав держави є скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321880900:00:006:0109 за [PERSON] без поновлення записів про право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] . \~ Визнання договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності у цьому випадку є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що також вказав Верховний Суд в постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року по справі № 684/933/18 (провадження № 61-6294св20). Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved