Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Боярчуком В.А. подано Заявку на отримання кредиту № 5067734. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки, ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 5067734 від 07.08.2021 pоку, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 5067734 від 07.08.2021 pоку з ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ: 40484607) та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 11.11.2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 12Т, ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ: 40484607) відступило право вимоги за Кредитним договором № 5067734 від 07.08.2021 pоку на користь ТОВ «Діджи фінанс» (ЄДРПОУ: 42649746), а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 22 825,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн; заборгованість за відсотками становить 16 875,00 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 950 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, тому представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 22825 грн, судові витрати у справі та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в котрій просив розгляд справи провести без його участі та на підставі наявних в справі доказів задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надав, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів та за згоди представника позивача постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір про споживчий кредит № 5067734, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.38-42). Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 5000 грн, кредит надавався строком на 15 днів з 07.08.2021 року. У відповідності п. 1.4 договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 22.08.2021 року, а згідно п. 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту 950 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 1875 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього Договору. При цьому, кредитний договір містить Додаток № 1 до договору про споживчий кредит від 07.08.2021 року № 5067734 (а.с.42). Так, в додатку міститься таблиця (графік) обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит за період з 07.08.2025 року по 22.08.2021 року. Також, 07.08.2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] підписали паспорт споживчого кредиту № 5067734 (а.с. 43). Позичальник [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі, передбаченому договором в сумі 5000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07.08.2021 року № 53144646. Позивачем в позовній заяві визначено, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитом перед ТОВ «Мілоан» становить 22825 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 16875 грн заборгованість за відсотками та 950 грн заборгованість за комісійними винагородами, що стверджується розрахунком заборгованості перед ТОВ «Мілоан»» по кредиту, який відображений у відомостях про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 5067734 (а.с.22-23). 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 12Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.25-29). Відповідно до умов зазначеного договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача по кредитному договору від 07.08.2021 року № 5067734, що підтверджується витягом з Додатку до договору факторингу від 11.11.2021 року № 12Т (а.с.21). 27.09.2024 року за № 3003920854-АВ позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу по кредитному договору від 07.08.2021 року № 5067734, в якій зазначено, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 2285,00 грн, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити. Проте, відомості щодо погашення в добровільному порядку вказаної суми заборгованості матеріали справи не містять. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відзиву на позов та будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів та наведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , отримавши кредитні кошти у встановлений договором строк їх не повернув, а відтак, виходячи з положень частини другої статті 530 ЦК України, наявні підстави вважати, що права позивача були порушені у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги за договором про споживчий кредит № 5067734 від 07.08.2021 року до позичальника [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Крім того, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 01.11.2024 року № 42649746, укладений з адвокатом Стародуб І.В. (а.с.33-37), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.04.2018 року серії КС № 6585/10 (а.с.54-55), додаткову угоду від 30.11.2024 року № 5067734 до договору про надання правової допомоги від 01.11.2024 року № 42649746 (а.с.44), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом та детальний опис робіт, виконаних адвокатом Стародуб І.В. від 30.11.2024 року (а.с.16). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавалось. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлена вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу також підлягає задоволенню.

Outcome: approved