Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , в обґрунтування якої зазначила, що з 16 квітня 2022 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2024 по справі №344/16178/24 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягуються аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Під час спільного проживання із заінтересованою особою у приватному будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] постійно кривдив заявницю, образливо висловлювався про її дочку від попереднього шлюбу, а після придбання заявницею квартири [INFO] , він одразу її з дітьми поселив у квартирі за адресою [ADDRESS] . Не маючи фактично де проживати у м.Івано-Франківську, заявниця на той час була заручницею ситуації. Під час відвідування заінтересованою особою заявниці, що мало місце 15.08.2024 за адресою її зареєстрованого місця проживання, останній вчинив домашнє насильство над нею у присутності спільного сина [PERSON] та дочки від першого шлюбу заявниці - [PERSON] , він себе не стримував у образах, погрожуючи та завдаючи їй фізичного болю, використовуючи заборонені прийоми викручування рук, намагався у будь який спосіб відібрати у заявниці дитину, при цьому нецензурно висловлювався. Заяву до поліції щодо побиття заявниця не подавала, так як це могло зашкодити психологічному здоров`ю дитини. Заявниця продовжила спілкування із заінтересованою особою, однак здійснення психологічного насилля в її сторону не припинялось. Так, син [PERSON] потребув негайної консультації дитячого хірурга з приводу інфікованої атероми лівої щоки, що підтверджується записом лікаря хірурга. Відповідно заявниця звернулась до заінтересованої особи із проханням відвезти її з сином до Обласної дитячої лікарні 18.03.2025. Однак зважаючи на запізнення на прийом до лікаря-хірурга через не квапливість заінтересованої особи, хірург відмовив у проведенні оперативного втручання того дня, 18.03.2025. Вийшовши із приймального відділення лікарні, заінтересована особа відкрито сказав заявниці, що її додому не буде везти, а сина забирає на відпочинок для плавання у басейні, однак місця знаходження такого відпочинкового закладу не вказав. Заявниця заперечувала, однак [PERSON] словесно принижував її, та здійснив рух автомобілем у напрямку с.Опришівці, де на вул. Джерельна знаходиться база його підприємства, відмінні від фактичного місцезнаходження, адже кривдник здійснює підприємницьку діяльність з 06.02.2020 відповідно до офіційних відомостей із сайту Міністерства юстиції України у розділі Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, джерело посилання https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result . На території підприємства розміщено кілька відеокамер, тож під їх запис [PERSON] фізично познущався над заявницею, наносячи їй удари по тілу та по голові, безумовно його фізична міць далась взнаки, заявниця потерпала від фізичного болю. Після такого фізичного знущання, заінтересована особа залишив заявницю на території підприємства, в той час дитина залишалась у машині. На благання заявниці відвезти її додому, він не реагував. Більше того заінтересована особа, вочевидь потішався, коли відео знущань над заявницею, а саме її біг за автомобілем 18.03.2025 о 15:18 з Камери 3, надіслав батькові. Тож після таких фізичних знущаннь та сильної головної болі, заявниця цього ж дня, 18.03.2025, звернулась за медичною допомогою до КНП «Міська клінічна лікарня ІФМР» по вул. Мазепи, де лікарем [PERSON] після огляду їй було встановлено діагноз черепно мозкова травма (струс головного мозку) забій по внутрішній поверхні правого плеча. Талоном повідомленням Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію підтверджується реєстрація заяви [PERSON] з приводу домашнього насильства у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за №12967). На дату подання даної заяви до суду, будь якого рішення Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області не було прийнято, однак у телефонному режимі заявницю було проінформовано про строк розгляду її заяви протягом 30 днів, що вочевидь не відповідає обставинам справи та нормам законодавства. Також заявниця на мобільний телефон зробила фотографії своїх рук, якими підтверджується наявність тілесних ушкоджень. З 28.03.2025 заявниці надається соціальний супровід КЗ «Міський центр соціальних служб ІФМР», як особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Тож заявниця та спільна дитина із кривдником, син [PERSON] , є особами, які зазнали домашнього насильства. З огляду на вище викладені факти та оцінюючи поведінку кривдника, заявниця впевнена, що такі дії будуть продовжуватись в її сторону, що також може призвести до тяжких наслідків, як для неї, так і для дитини, тому вона звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Враховуючи вищевказане просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) перебувати за адресою проживання ( [ADDRESS] ) постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] - строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, просили суд її задовольнити Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні поданої заяви. Заслухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судовому засіданні встановлено, що 16.04.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, Серія [NUMBER] від 01.04.2023 року. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 20.10.2022 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок. З копії талону повідомлення Єдиного обліку №12967 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що за заявою [PERSON] зареєстрована заява з приводу домашнього насильства у інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за №12967). З копії довідки видіної КНП «Міська поліклініка №1 ІФМР» м.Івано-Франківськ від 18.03.2025 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз - черепно мозкова травма (струс головного мозку?) забій по внутрішній поверхні правого плеча. Забій по внутрішній поверхні правого плеча також підтверджується наданою фото фіксацією. З 28.03.2025 року [PERSON] надається соціальний супровід КЗ «Міський центр соціальних служб ІФМР», як особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу автомобіля марки Peugeot 308 є [PERSON] . Також заявницею долучено до матеріалів заяви фотокопії синців на руці від 22.09.2024 року. Розділом IV глави 13 Цивільного процессуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчиняв щодо неї домашнє насильство у присутності сина [PERSON] та дочки від першого шлюбу, що мало місце 15.08.2024 року та проявлялось у вигляді образ, погрозах та завдаючи їй фізичного болю, використовуючи заборонені прийоми викручування рук, намагався у будь який спосіб відібрати у заявниці дитину, при цьому нецензурно висловлювався, проте з даного приводу до поліції не зверталась. В подальшому 18.03.2025 року у заявниці із заінтересованою особою відбувся конфлікт в присутності сина [PERSON] , внаслідок якого вона зазнала фізичного знущання. 18.03.2025 року вона звернулась на лінію 102 та зареєструвала заяву щодо вчинення домашнього насильства. Таким чином, заявник вважає, що вона та спільна дитина із кривдником, син [PERSON] , є особами, які зазнали домашнього насильства. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18),від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 06 червня 2024 року у справі № 285/7922/23 (провадження № 61-5538св24). В той же час, [PERSON] , за заявою [PERSON] до правоохоронних органів, до будь-якого виду юридичної відповідальності не притягався, що підтверджується довідкою про результати розгляду звернення [PERSON] та дослідженими судом матеріалами перевірки за такою заявою. Щодо правової природи обмежувального припису Верховний Суд зробив висновок, що він за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом № 2229-VIII, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (див. постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20)). Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)). Так, судом встановлено, що між подружжям існує спір щодо участі батька у вихованні дитини. Суд вважає, що дослідженими письмовими доказами підтверджено, що між сторонами виникають конфлікти. Так, з дослідженого судом відеозапису встановлено, що в серпні 2024 за адресою місця проживання заявника, [PERSON] просив [PERSON] , яка тримала на руках сина, відпустити дитину, після чого став викручувати їй руку, намагаючисься забрати сина [PERSON] . Заявниця казала, що не дасть йому дитину. Крім того, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що заявниця намагається сісти в автомобіль, який здійснює рух. Відеозапис не містить відомостей про нанесення [PERSON] ударів по тілу та по голові заявниці, як зазначено в поданій суду заяві. В той же час, згідно рапорту реєстрації заяви [PERSON] повідомляла про те, що 18.03.2025 року чоловік в ході конфлікту із заявницею забрав без її відома дитину, та поїхав геть. Систематично застосовує фізичну силу. ШМД не потребує. Крім того, в письмових поясненнях зазначала про вчинення домашнього насильства, а саме штовхав та тягнув за волосся. Суд вважає, що сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо вчинення домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою щодо участі у вихованні дитини, але не підтверджує факт того, що [PERSON] , вчинив щодо дружини та дитини домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд вважає помилковим думку заявника про те, що перепискою із застосунку ВАЙБЕР підтверджується факт спричинення тілесних ушкоджень. Крім того, суд враховує, що сторони проживають окремо, не доведеність повторюваності вчинення неправомірних дій та аналізуючи подані та досліджені докази, приходить до висновку, що домашнє насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] та дитини не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. Відповідно до ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed