Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

ТзОВ «КЛТ Кредит» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3946 від 23 січня 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 січня 2024 року між ТзОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №3946. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 365 днів (до 22 січня 2025 року), шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АБ «Укргазбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://kItcredit.com.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сума кредиту по укладеному кредитному договору, перерахована на платіжну картку відповідача 23 січня 2024 року, емітовану АБ «Укргазбанк», що підтверджено чеком. Починаючи з 23 січня 2024 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом. Відповідач в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки, відповідно до графіка платежі, у зв`язку з чим станом на 05 лютого 2025 року виникла заборгованість на загальну суму 50625 гривень, яка складається із 5000 гривень заборгованості за кредитом та 45625,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами за період з 23 січня 2024 року по 22 січня 2025 року. Дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також 2422,40 гривень судового збору та 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленій до суду позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження повідомлявся\~у встановленому\~законом порядку,\~про причину\~неявки суд\~не повідомив,\~відзиву на\~позовну заяву\~не надав.\~У зв`язку\~з цим\~судом постановлено\~ухвалу про\~заочний розгляд\~справи на\~підставі наявних\~у ній\~доказів. Судом встановлено, що 23 січня 2024 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір № 3946, відповідно до якого ТОВ "КЛТ КРЕДИТ" зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з п.1.3. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 912,50 %). Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» свої зобов`язання за вищезазначеним договором виконало та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується чеком ID № 729667552 від 23 січня 2024 року. Як встановлено з детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за договором № 3946 від 23 січня 2024 року у відповідача станом на 04 лютого 2025 року загальна сума заборгованості становить 50625,00 гривень, яка складається із 5000 гривень простроченої заборгованості за кредитом та 45625,00 гривень простроченої заборгованості за нарахованими процентами за період з 23 січня 2024 року по 22 січня 2025 року. Таким чином,\~між сторонами\~виник спір\~щодо належного\~виконання умов\~кредитного договору,\~непогашення в\~повному обсязі\~відповідачем заборгованості\~за цим\~договором,\~що є\~порушенням законних\~прав та\~інтересів позивача. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач 23 січня 2024 року підписав кредитний договір № 3946 шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та отримав від ТОВ «КЛТ Кредит» суму позики в розмірі 5000,00 гривень на належний йому картковий рахунок. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаними кредитними договором. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості. Однак суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №\~3498-IX\~від 22\~листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17\~розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 3946 був укладений 23 січня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.п. 1.3. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,5 % у порядку ч. 5 ст.12Закону\~України «Про\~споживче кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальної денної процентної ставки 1 %. Так, 5000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1,00 % = 50,00 грн. (сума коштів, що нараховується відповідачу щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 23 січня 2024 року (дату видачі кредиту) по 04 лютого 2025 року включно, що становить в сукупності 378 днів. Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 3946 від 23 січня 2024 року, становить 18900,00 грн. (50 грн. х 378 дні (строк протягом якого розрахована заборгованість). З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору № 3946 від 23 січня 2024 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, та проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 5000 гривент та заборгованість по нарахованим і несплаченим процентам у розмірі 18900,00 грн. за період з 23 січня 2024 року по 04 лютого 2025 року, у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1143,61 грн. (2422,40 грн. х 23900,00 грн. / 50625,0 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141\~КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137ЦПК\~України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг № 16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «КЛТ Кредит» та ФОП Руденком К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23 жовтня 2018 року, видане Руденку К.В., довіреність від 17 вересня 2024 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі надання послуг № 2 до договору № 16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, згідно з яким вартість наданих послуг з підготовки позовної заяви до [PERSON] становить 10000,00 грн. та платіжну інструкцію. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 4720,98 грн. (10000,00 грн. х 23900,00 грн. / 50625,00 грн.), як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 526, 527, 610, 626, 628, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст. ст. 8, 12, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 12, 141, 178\~ЦПК України та

Outcome: approved