Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник позивача АТ «Таскомбанк» звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості на користь позивача у сумі 63737,09 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.03.2020 року між АТ "ТАСКОМБАНК" та [PERSON] було укладено Заяву-договір №022/7864605-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до Заяви-договору №022/7864605-СК та паспорта споживчого кредиту відповідачу встановлена сума кредитного ліміту 37800,00 грн. строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий строк зі сплатою 43,20 % з 02.03.2020 по 12.02.2025 року. Підписавши зазначену Заяву-договір №022/7864605-СК від 02.03.2020 року, позичальник підтвердив достовірність відомостей, відображених в Заяві- договорі, підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надав свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надав свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений у Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою. Отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Разом з тим, умови договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.02.2025 року становить 63737,09 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 37800,00 грн.; заборгованість по відсоткам 25937,09 грн. Повідомленням-вимогою АТ «Таскомбанк» позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість не погашена. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 022/7864605-СК від 02.03.2020 року, що станом на 12.02.2025 року становить 63737,09 грн. та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.02.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.03.2025 року відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити АТ «Таскомбанк» у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне: із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору слідує, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів і правилами про порядок надання коштів у позику, ознайомлення під підпис з Публічною пропозицією, подальше нарахування відсотків є неможливим. Враховуючи ту обставину, що відсотки, які передбачені кредитним договором, нараховані у період дії в Україні воєнного стану, враховуючи складні життєві обставини відповідача, вони підлягають списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Заповнення анкети-заяви позичальником не підтверджує прийняття відповідних умов надання кредиту, не засвідчено, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення яких є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просив також крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо істотних умов договору на момент його укладення. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з витягом з публічними пропозиціями, умовами та правилами про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву. Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, які саме тарифні плани діяли у момент підписання відповідачем заяви-приєднання, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви публічні пропозиції, умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані йому для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви містили умови, зокрема, й щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розміру і порядку нарахування. Використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Вимоги позивача є незаконними, так як подані з порушенням трирічного строку позовної давності, а тому на підставі ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, зазначених в позові, відносно ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. В судові засідання відповідач по справі повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не скеровував. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.\~223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.03.2020 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір (заяву-договір) про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №022/7864605-СК. Заява-договір передбачає видачу кредитної картки з кредитним лімітом. Також суду надана копія Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» від 02.03.2020 р., в якому сказано строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, реальна річна процентна ставка 44, 70 %. Даний паспорт підписаний [PERSON] 02.03.2020 року, що вказує на те, що він містить умови кредитування разом з умовами договору №022/7864605-СК. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №022/7864605-СК від 02.03.2020 року укладеному з позичальником [PERSON] , останній станом на 12.02.2025 року має заборгованість у розмірі 63737,09 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту\~37800,00 грн., заборгованість по відсоткам\~25937,09 грн. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АТ «Таскомбанк» за кредитним договором кредитному договору №022/7864605-СК від 02.03.2020 року на суму 63737,09 грн. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.\~1054, ч.2 ст.\~1050 ЦК України\~якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Також, суд вважає необґрунтованою заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності з огляду на наступне. Остання оплата за кредитом здійснена 25.12.2023 та станом на 12.02.2025 сплата кредиту не здійснювалась. Виходячи з положень\~ст.261 ЦК\~строк позовної давності не пропущений. Крім того, у відповідності до\~статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(набрав чинності 02.04.2020\~р.)\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від\~27 червня 2023р.\~№ 651\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, у період 02.04.2020 р. до 30.06.2023 р. строк передбачений\~ст. 257 ЦК України\~був продовжений. Крім того, відповідно до п. 19\~перехідних положень Цивільного кодексу України\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, строк позовної давності позивачем пропущено не було. Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про вказану суму заборгованості не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості не подав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість позовних вимог, з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи, суд констатує, що відповідачем неналежно виконувалося зобов`язання за договором кредиту та виникнення в зв`язку з цим кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з останнього. На користь банку з [PERSON] підлягає стягненню кредитна заборгованість станом на 12.02.2025 року в сумі 63737,09 грн., з яких: 37800,00 грн. заборгованість за кредитом та 25937,09 грн. заборгованість за процентами. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн., заявлені позовні вимоги задоволені судом повністю, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved