Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Гедзь О.В., яка діє в порядку самопредставництва юридичної особи, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Договором позики №1396585 в розмірі 29\~165,53 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 21.04.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено електронний договір позики №1396585, на підставі якого відповідачу була надана позика в сумі 9\~650 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість в розмірі 29\~165,53 грн. На підставі договору факторингу №1911 від 19.11.2021р., укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а також договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», право вимоги до відповідача 03.04.2023р. перейшло до позивача. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 28.02.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням представника позивача 03.03.2025р. судом постановлено ухвалу про витребування доказів, відповідно до якої зобов`язано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надати суду інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по такому картковому рахунку за період з 21.04.2021р. по 24.04.2021р. На виконання відповідної ухвали 24.03.2025р. до суду надійшла витребувана судом інформація. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві було викладене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання виклику на відому суду електронну адресу відповідача (електронна пошта). Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 28.03.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21.04.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики №1396585, який підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора /а.с. 7/. Згідно умов вищевказаного договору позика надається в сумі 9\~650 грн. строком на 30 днів, тобто до 21.05.2021р., на умовах її повернення зі сплатою процентів за базовою ставкою в розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. Пунктами 4.1, 4.2 Договору позики передбачено, що до моменту його підписання позичальник ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, а також з Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ /а.с. 8-17/. 21.04.2021р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило грошовий переказ в розмірі 9\~650 грн. на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» /а.с. 20-21/. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором позики №1396585 від 21.04.2021р. станом на 24.02.2025р., яка фактично нарахована за період з 21.04.2021р. по 19.08.2021р., складає 29\~165,53 грн. і складається з наступних сум: залишок за тілом позики 9\~650 грн.; залишок за процентами 19\~515,53 грн. /а.с. 22-24/. 19.11.2021р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) був укладений Договір факторингу №1911 згідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і щодо договору позики №1396585 від 21.04.2021р. в сумі 29\~181,34 грн. /а.с. 25-35/. 03.04.2023р. між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (фактор) був укладений Договір факторингу №030423-ФК згідно умов якого клієнт відступив фактору право вимоги до боржників, які належали клієнту за кредитними договорами, в тому числі і щодо договору позики №1396585 від 21.04.2021р. в сумі 29\~181,34 грн. /а.с. 36-45/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором позики в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до а. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №1396585 від 21.04.2021р. в електронній формі, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі такого договору відповідачем було отримано у позику грошові кошти в сумі 9\~650 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування позикою, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 625 ЦК передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі позики і він користувався кредитними коштами. Також за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 24.02.2025р. за ним обчислюється заборгованість за договором позики №1396585 від 21.04.2021р. в загальному розмірі 29\~165,53 грн. і складається з наступних сум: залишок за тілом позики 9\~650 грн.; залишок за процентами 19\~515,53 грн. /а.с. 22-24/. При цьому, суд бере до уваги, що нарахування процентів за користування позикою здійснювалось первинним кредитором за ставкою 1,99% за період користування позикою з 21.04.2021р. по 19.08.2021р., що відповідає умовам п. 2, 4.2 Договору позики з врахуванням положень про порядок нарахування процентів за понадстрокове користування позикою, передбаченим п. 6.5, 6.9 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а також узгоджується із змістом ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК. До того ж наданий позивачем розрахунок заборгованості враховує здійснені відповідачем платежі з погашення заборгованості по процентам за користування позикою на загальну суму 3529,27 грн. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору позики відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат, понесених позивачем. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. /а.с. 1/. Крім того, у зв`язку із зверненням до суду позивачем було понесені витрати з оплати правової допомоги в розмірі 3500 грн. з оплати послуг представника позивача адвоката Ткаченко Ю.О. /а.с. 47-56/. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 01.11.2024р. №01-11/24; витяг з акту №5-П приймання-передачі наданої правової допомоги від 18.12.2024р.; акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 03.12.2024р.; платіжна інструкція від 18.12.2024р. про оплату послуг адвоката в сумі 175\~000 грн.; ордер серії АХ №1149961 від 01.11.2024р.; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Ткаченко Ю.О. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, збирання доказів (загальна вартість 500грн.); - складання позовної заяви (загальна вартість 3000грн.). Отже загальний розмір судових витрат позивача, який підтверджений належним чином, складає 5722,40 грн. (2422,40грн. + 3500грн.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то за рахунок відповідача позивачу слід відшкодувати всі понесені ним судові витрати в повному обсязі, тобто в сумі 5722,40 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved