Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

15 серпня 2024 року [PERSON] звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Шумейко Ярославом Віталійовичем до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем у справі вона проживала однією сім`єю з 2007 року по 2009 рік. У квітні 2009 року сторони фактично припинили проживати однією сім`єю і вести спільне господарство. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.02.2011, справа № 2-708/11, шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З квітня 2009 року позивач і відповідач фактично не проживають однією сім`єю, а відповідач повністю самоусунувся від участі у вихованні й утриманні власної дитини, жодним чином не допомагає матері утримувати сина. Батько не цікавиться життям, здоров`ям і розвитком сина, жодним чином не допомагає фінансово забезпечувати достатній рівень життя і розвитку дитини. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 2-1879/2009 були стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . У травні 2009 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . У той же час після відкриття виконавчого провадження відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання неповнолітнього сина, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 228 907,11 грн. Позивач вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно неповнолітнього сина на підставі ст. 164 СК України, а також з відповідача має бути стягнута неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на підставі ст. 196 СК України. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2024 року матеріали цивільної справи направлені до Новомосковського міськрайонного суду для розгляду за підсудністю, оскільки позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а також останнє відоме місце реєстрації відповідача: [ADDRESS] , що є підсудністю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідачем не поданий відзив на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання просив розглядати справу за відсутності відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Також надали висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 27.06.2024 серії [NUMBER] , виданого повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00046101294 від 22.07.2024. Матір`ю дитини є позивач - [PERSON] . З 22 вересня 2007 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.02.2011, справа № 2-708/11, шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з матір`ю, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади [PERSON] № 2024/008571564 від 18.07.2024 і довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] № 1098942-2022 від 23.07.2022. З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № 6333-5002809938 від 12 червня 2023 року і довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № 6333-5002810088 від 12 червня 2023 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Помешкання за вказаною адресою перебуває у користуванні позивача, про що свідчить договір оренди квартири від 22 травня 2023 року з актом приймання-передачі. Зі свідоцтва про шлюб від 22 травня 2024 року серії [NUMBER] , вбачається, що позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу вона взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № ВР-004470242 від 18 липня 2024 року позивач до кримінальної відповідальності не притягалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Зі змісту довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин, № 2647 від 22 липня 2024 року, вбачається, що на обліку у нарколога і психіатра позивач не перебуває. Згідно з відповіддю Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу № 314 від 22 липня 2024 року із завідувачем відділення та керівником групи з питань навчання [PERSON] контактує мати - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - батько [PERSON] , з адміністрацією коледжу та керівником групи з приводу навчання та успішності сина не контактував жодного разу протягом 2023-2024 навчального року. У відповіді комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради від 26липня 2024 року № 96 зазначено, що дитина відвідує заклад у разі потреби проведення щеплення або профілактичного огляду, лікування в супроводі матері [PERSON] та вітчима [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , 1984 р.н., з питань, які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не звертався. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради за вих. № 57 від 10.01.2025, вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Означений висновок підтверджує також і те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд в суді справи про позбавлення його батьківських прав, в судове засідання не з`явився, чим підтвердив свою байдужість до долі власної дитини. Судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина та матеріально його забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, що підтверджується також і висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженим Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради за вих. № 57 від 10.01.2025. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів неповнолітнього сина, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття упродовж тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Що стосується вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд приходить до наступних висновків. У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 2-1879/2009 були стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2009 року і до повноліття дитини, а також виданий виконавчий лист № 2-1879 від 25 травня 2009 року. Постановою від 26 травня 2009 року було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-1879 від 25 травня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2009 року і до повноліття дитини. Згідно з розрахунком, наданим Сєвєродонецьким відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області за вих. № [NUMBER] від 22 липня 2024 року, станом на 30 червня 2024 року за [PERSON] рахується заборгованість по аліментах, яка становить 228907,11 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, відповідач свої аліментні зобов`язання належним чином не виконував, аліменти на користь позивача не виплачує. Цей розрахунок складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Перерахування грошових коштів на утримання неповнолітньої дитини відповідачем не здійснювалось, що підтверджується поданим до суду розрахунком державного виконавця, і станом на 30 червня 2024 року за відповідачем рахується борг зі сплати аліментів у розмірі 228907,11 грн. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів був наявним та підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд дійшов висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Згідно з розрахунком пені, складеним позивачем, пеня порахована за кожен місяць з урахування суми боргу та кількості днів прострочки. Кількість днів прострочки порахована до дати фактичного перерахування відповідачем грошових коштів. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Застосовуючи дану норму закону, суд, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує судову практику, викладену в постановах Верховного Суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, визначено, що суд дійшов правильного висновку про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, як зазначає Велика Палата Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+ … (An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Доданий позивачем до позову розрахунок пені в розмірі 1900934,15 грн не викликає сумнівів у суду та не спростований відповідачем у справі. Зазначений розрахунок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. У той же час відповідно до вимог ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Враховуючи, що загальний розмір пені перевищує розмір заборгованості, стягненню підлягає пеня у розмірі такої заборгованості, тобто 228907,11 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 228907,11 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної вимоги про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн., а також на користь держави в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved