Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить у розмірі 508 789,91 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 105 441,28 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 403 348,63 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.05.2007\~року Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»,\~правонаступни ком\~якого є\~АТ «Сенс\~Банк»,\~та [PERSON] \~уклали \~договір кредиту\~№ 12.2-92,\~відповідно до\~умов якого\~кредитор надає\~позичальнику у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпеченості,\~повернення,\~строковості,\~платності та\~цільового характеру\~використання грошові\~кошти в\~сумі 76\~800,00\~доларів США,\~а відповідач\~зобов`язується в\~порядку та\~на умовах,\~що визначені\~договором повертати\~кредит,\~виплачувати проценти\~за користування\~кредитом,\~сплачувати неустойки\~та інші\~передбачені платежі\~в сумі,\~строки та\~на умовах,\~що передбачені\~Договором та\~Додатком №\~1\~до нього\~ Графіком\~погашення кредиту.\~Позивач свої\~зобов`язання за\~Договором виконав\~в повному\~обсязі,\~надавши відповідачеві\~кредит,\~однак відповідач\~належним чином\~взяті на\~себе зобов`язання\~не виконує,\~в результаті\~чого має\~заборгованість перед\~кредитором.\~Відповідно до\~виконавчого листа\~на користь\~АТ «Укрсоцбанк»\~було стягнуто\~солідарно з\~відповідачів заборгованість\~за кредитним\~договором №\~12.2-92\~в розмірі\~709\~159,15\~грн.,\~дане рішення\~відповідачами не\~виконано.\~В результаті\~не виконання\~рішення суду\~та умов\~договору у\~відповідача виникла\~заборгованість,\~розрахована на\~підставі ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України,\~за невиконання\~грошового зобов`язання\~встановленого рішенням\~суду,\~яка станом\~на 23.02.2022\~року становить\~у розмірі\~508\~789,91\~грн.,\~та складається\~з:\~суми заборгованості\~за ставкою\~3\~%\~на кредитну\~заборгованість 105\~441,28\~грн,\~суми заборгованості\~за інфляційними\~витратами на\~кредитну заборгованість\~403\~348,63\~грн.\~На забезпечення\~умов виконання\~кредитного договору\~№ 12.2-92\~від 31.05.2007\~року з\~ [PERSON] було укладено Договір поруки № 02-23-12.2-92-971 від 01.06.2007 року, відповідно до умов якого, останній поручається за виконання боржником умов Кредитного договору власними коштами. Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором поручитель разом з відповідачем [PERSON] солідарно відповідає перед позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним Договором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок поручителя. Ухвалою суду від 14.08.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 24.02.2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, сформовані в системі «Електронний суд», в яких зазначив, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на те, що 11 липня 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Ярошовця В.М. було ухвалено рішення по справі № 1078/14 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 709159,15 грн., третейського збору в сумі 7491,59 грн. Тобто, вказаним рішенням заборгованість стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», а не на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк». Доказів заміни кредитора у зобов`язанні, що виникло на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11.07.2014р. по справі № 1078/14 позивачем не надано. Сторону стягувача, рівно як і сторону виконавчого провадження з виконання вказаного рішення третейського суду не було замінено на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Таким чином, з огляду на відсутність у позивача права вимоги за зобов`язанням, що виникло на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11.07.2014 р. по справі № 1078/14, відсутні і підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат та трьох процентів річних за невиконання вказаного рішення. Також зазначив, що кредитор пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання зобов`язання, а відтак позбавлений права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1078/14 ухвалено 11.07.2014 р. Будь-які виконавчі провадження щодо виконання вказаного рішення суду відсутні. З огляду на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.05.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 12.2-92, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 76\~800,00 доларі США. 09.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі № 755/26742/2014 за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» видано виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 709\~159,15 грн. Рішення набрало законної сили 09.10.2014 року. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виступає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Позивач посилається на те, що відповідачами не було виконано рішення, на підставі якого 09.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, та умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить у розмірі 508 789,91 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 105 441,28 грн, суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 403 348,63 грн. Таким чином, зміст спірних правовідносин полягає у стягненні з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу на заборгованість. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, за змістом наведених норм нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Сенс Банк», будучи кредитором та стягувачем за рішенням суду, не надало суду будь-яких доказів на підтвердження невиконання відповідачами своїх зобов`язань, а саме після отримання виконавчого листа за вказаним рішенням та пред`явлення його до виконання чи було відкрито виконавче провадження, чи проводилися виконавчі дії в рамках виконавчого провадження. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи відсутність даних щодо ухилення відповідачів від виконання рішення за виконавчим листом від 09.10.2014 року, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достовірно та беззаперечно перевірити наявні підстави для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості за ставкою 3% та інфляційних витрат на кредитну заборгованість, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих ним доказів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив у позові відмовити повністю, то витрати щодо сплаченого судового збору покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed