Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

13 лютого 2025 року адвокат Мініх І.М. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миролюбненської сільської ради Хмельницької області та просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] .. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, [PERSON] звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення її спадкових прав за заповітом, однак їй було відмовлено в оформлені спадкових прав оскільки не було надано документу, що підтверджує право власності на вищевказане майно, а саме договору купівлі-продажу посвідченого Миролюбненською сільською радою 10 березня 1982 року, зареєстрованого у реєстрі за №7. Згідно довідки виданої Миролюбненською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області 16 січня 2025 року №90/2025 повідомлено, що архів нотаріальних дій Миролюбненської сільської ради за 1982 рік відсутній, місце зберігання не відомо, що унеможливлює отримання дублікату Договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку. У зв`язку з чим [PERSON] вимушена звернутись до суду для захисту її спадкових прав та інтересів. 13 лютого 2025 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Мініх І.М. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, однак подала клопотання яким просить розгляд справи здійснити без її участі та без участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач Миролюбненської сільської ради Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, однак представник сільської ради подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснити без участі представника сільської ради. Позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомила. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Судом встановлено, що [INFO] в с.Миролюбне, Хмельницького р-н., Хмельницької обл. помер дядько позивача [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом від 10.04.2024 року секретарем Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Романюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №87, згідно [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] , [INFO] [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом звернулася до Старокостянтинівської держаної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак, згідно відповіді на звернення №218/02-14 від 08.02.2025 року їй державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т. було відмовлено в оформлення її спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із відсутністю нотаріально посвідченого правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно наявної в матеріалах справи довідки №2800 від 26.12.2024 року, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 під реєстровим №106 за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу р№7 від 10.03.1982 року посвідченого Миролюбненською сільською радою. Відповідно до листа Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №90/2025 від 16.01.2025 року, на усну заяву [PERSON] щодо отримання дубліката Договору купівлі-продажу складеного Миролюбненською сільською радою 10.03.1982 року за реєстровим №7, повідомлено, що архів нотаріальних дій Миролюбненської сільської ради за 1982 рік відсутній, місце зберігання не відомо. Як вбачається із спадкової справи №335/2024, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом від 10.04.2024 року зареєстрованим в реєстрі за №87, після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини, проте не може оформити її у зв`язку з відмовою нотаріуса. [PERSON] будучи дружиною [PERSON] своєю заявою від 18.06.2024 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка. [PERSON] , [INFO] прийняла спадщину за заповітом від 27.09.2023 року зареєстрованого в реєстрі за №83, згідно якого покійний [PERSON] заповів їй земельну ділянку площею 1,91 га, кадастровий номер 6824285600:06:043:0025, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1982 рік) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до положень ст.227 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Судом встановлено, що, сторони відповідно до вищезазначеного договору купівлі- продажу р№7 від 10.03.1982 року посвідченого Миролюбненською сільською радою свої зобов`язання виконали, в результаті чого [PERSON] зареєстрував право власності в БТІ. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим №106 за [PERSON] , проте він помер. Положення ст.41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Згідно положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (ч.2 ст. 220 ЦК України). Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Згідно положень ст.153 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч.2 ст.47 Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угодив нотаріальному порядку неможливо, а також те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались, тому суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за позивачем та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується\~частиною дев`ятою статті 141\~ЦПК України та такими засадами цивільного судочинства,як справедливість та верховенство права, тому враховуючи, що фактична втрата спадкодавцем правовстановлюючого документа на спірне майно призвело до відповідних негативних правових наслідків та\~послугувало підставою для виникнення спору, який\~виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, тому суд покладає судові витрати у виді судового збору на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає.

Outcome: approved