Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви У січні 2025 року представник позивача-адвокат Ленець О.В., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1455110 від 02.01.2025 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 76722,09грн. за період з 01.03.2023 року по 20.11.2024 року. В подальшому позовні вимоги були уточнені, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 76319,11грн. за період з 01.03.2023 року по 17.11.2024 року. Вимоги мотивував тим, що позивач та\~відповідач \~перебували у\~зареєстрованому шлюбі\~з 23.09.2011\~року.За час\~шлюбу у\~сторін народилися\~діти: [PERSON] ,\~ [INFO] ; [PERSON] ,\~ [INFO] ; [PERSON] , [INFO] .Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від10.05.2023\~ року\~у справі\~№504/778/23\~шлюб між\~сторонами розірвано.\~Судовим наказом\~Комінтернівського районного\~суду Одеської\~області від05.04.2023\~ року\~у справі\~№504/786/23\~стягнуто з\~відповідача аліменти\~на утримання\~дітей в\~розмірі \~частини з\~усіх видів\~заробітку (доходів)\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідно віку\~на кожну\~дитину,\~щомісячно,\~починаючи з\~28.02.2023\~року і\~до досягнення\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~повноліття,\~тобто до\~ [INFO] ,\~а з\~29.01.2031\~року стягнути\~з боржника\~аліменти на\~утримання дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/3\~частини з\~усіх видів\~з усіх\~видів заробітку\~(доходів)\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідно віку\~на кожну\~дитину,\~щомісячно,\~починаючи з\~29.01.2031\~року і\~до досягнення\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~повноліття,\~тобто до\~ [INFO] ,\~а з\~20.07.2035\~року стягнути\~з боржника\~аліменти на\~користь заявника\~на утримання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~частини з\~усіх видів\~з усіх\~видів заробітку\~(доходів)\~але не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідно віку\~на кожну\~дитину,\~щомісячно,\~починаючи з\~20.07.2035\~року і\~до досягнення\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~повноліття,\~тобто до\~ [INFO] включно.\~Судовий наказ\~перебуває на\~примусовому виконанні\~у Роздільнянському\~відділі державної\~виконавчої служби\~у Роздільнянському\~районі Одеської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~(ВП\~№71695190).Листом Роздільнянського\~ВДВС від\~30.10.2024\~року №24092\~надано розрахунок\~заборгованості за\~ВП №71695190.Відповідно до розрахунку станом на 31.10.2024 сукупний розмір заборгованості складав 83 348,78 грн. Вказану заборгованість відповідачем було погашено одним платежем 18.11.2024 року. Однак здійснення погашення не виключає факт наявності прострочення заборгованості за період з 01.03.2023 року по 17.11.2024 року, що є підставою для нарахування та стягнення пені. Посилаючись на порушення прав\~неповнолітніх дітей позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі\~76319,11грн.\~по виконавчому провадженню ВП №71695190. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.01.2025року відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження ( з викликом сторін). Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник, діючий за ордером від 02 січня 2025 року в судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та справу розглянути за їх відсутності\~(а.с.36-37 ). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1451492 від 11.02.2025 року в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою відповідача та його представника та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд\~зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами, і\~зі згоди представника позивача вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та його представника та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи\~здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не\~здійснюється. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що\~сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2011 року, який Рішенням Комінтерновського районного суду Одеської області від 10.05.2023 року був розірваний.( а.с.18-20) Від шлюбу мають сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). ( а.с.15-17) Судовим наказом Комінтерновського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 28.02.2023 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , а з 29.01.2031 року стягнути з боржника аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.01.2031 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , а з 20.07.2035 року стягнути з боржника аліменти на користь заявника на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів з усіх видів заробітку (доходів) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20.07.2035 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] включно. ( а.с.21) З матеріалів\~справи вбачається,\~що Судовий\~наказ Комінтерновського\~районного суду\~Одеської області\~від 05.04.2023\~року \~перебуває на\~примусовому виконанні\~у Роздільнянському\~відділі державної\~виконавчої служби\~у Роздільнянському\~районі Одеської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~(ВП\~№71695190).( а.с.22) Встановлено, що у зв`язку з невиконанням Судового наказу Комінтерновського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року у відповідача за період з 28.02 2023 року по 31.10. 2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 83348,78грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам (а.с. 25). 18.11.2024 року відповідач одним платежем погасив всю заборгованість по аліментах.( а.с.39) За твердженням позивача заборгованість відповідача по сплаті аліментів на неповнолітніх дітей виникла з вини відповідача,\~оскільки останній не виконував свої зобов`язання щодо утримання дітей. Загальна кількість днів, протягом яких відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей, станом на 18.11.2024 року становить 628 днів, тому загальна сума пені за розрахунком заборгованості по аліментам, виходячи з щомісячних платежів складає 76319,11грн. ( а.с.41) Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою\~статті 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з частиною першою\~ статті 196 СК України\~ у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Згідно зі\~статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга\~статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже\~правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином. загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинні виконуватися щомісяця. Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так судом достовірно встановлено, що станом на 31.10.2024 року у відповідача існувала заборгованість по аліментах за період з 28.02.2023 року по 31.10.2024 року в розмірі 83\~348,78грн., що підтверджується розрахунками заборгованості із сплати аліментів. ( а.с.25) У\~разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. 18.11.2024 року відповідач одним платежем погасив всю заборгованість по аліментах.( а.с.39) Із складеного позивачем розрахунку вбачається, що сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2023 року по 17 листопада 2024 року, становить 76319,11грн. ( а.с.41) Сума неустойки (пені) за порушення відповідача аліментних зобов`язань становить 76319,11грн., тобто не перевищує 100% заборгованості по даному аліментному зобов`язанню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивачки слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів за період з 01.03.2023 року по 17.11. 2024 року в розмірі 76319,11 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Оскільки відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved