Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд залишити у власності [PERSON] гараж під номером [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію половини вартості усього спільного майна у сумі 153 239,50 грн. І. Позиція сторін у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 червня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2024 шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбного життя, а саме 22.09.2022 подружжя придбало автомобіль «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, який було зареєстровано на відповідача. Однак, 19.09.2024 автомобіль без згоди позивача було знято відповідачем з обліку та продано іншій особі. Також, 20.06.2024 сторони за спільні кошти придбали гараж під номером [NUMBER] розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач, посилаючись на ст. 60 Сімейного кодексу України, вказує що вказані об`єкти майна є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку із наявністю спору між сторонами, позивач просить поділити спільне майно. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 07.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 24). 20.02.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову. 19.03.2025 представник позивача [PERSON] подав заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив закрити підготовче провадження, призначити справу до розгляду (а.с. 32). Ухвалою суду від 19.03.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с.35-36). Ухвалою судді від 25.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, але просила розстрочити виконання рішення суду.. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 24 червня 2016 року [PERSON] \~ та [PERSON] \~ уклали шлюб, у Білоцерківському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 624 (а.с. 3). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2024 по справі № 357/1395/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4-6). Встановлено, що 12.06.2024 [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу гаража, набув право власності на гараж під номером [NUMBER] розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Встановлено, що [PERSON] , як дружина [PERSON] , надала нотаріальну згоду на укладання договору про купівлю гаражу (а.с.10). З відповіді за вих. № 31/33/3242/33-аз-36-2024 від 17.12.2024 Територіального сервісного центру № 3242 вбачається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів за [PERSON] 22.09.2022 був зареєстрований транспортний засіб «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2022 № 3242/2022/3416603. А також повідомили, що 19.09.2024 вказаний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2024 № 3242/2024/4888958, а 21.09.2024 перереєстрований на гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2024 № 3242/2024/4893825 (а.с.12). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є\~ рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 646/7463/16-ц (провадження № 61-17601св20), де зазначено, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд\~ дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та в рахунок поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля «Skoda Octavia Tour» та гаража № [NUMBER] , можливо стягнути з відповідача компенсацію 1/2 вартості спільного сумісного майна. Відповідач [PERSON] у своїй заяві про визнання позову, просив здійснити розстрочення виконання судового рішення, з огляду на те, що він офіційно не працевлаштований, у разі задоволення позовних вимог, повинен буде сплатити на користь позивача 153 239,50 грн, однак вказана сума є обтяжливою для відповідача, а тому просить надати розстрочення виконання судового рішення у вигляді щомісячної оплати у розмірі 5000,00 грн Відповідно до положень ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України). Частини четверта та п`ята статті 435 ЦПК України передбачають, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При вирішенні заяви сторони про розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Тобто, можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника, позаяк остання не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану. Розстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес стягувача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 381/1040/15-ц (провадження № 61-16003св18). Тобто, суд може розстрочити виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин. Однак, подана заява про розстрочення виконання рішення суду на 2 роки та 5 місяців або 30 тижнів (153 23950грн/5000,00 грн =30,65 платежів), прямо суперечить приписам ч.5 ст. 435 ЦПК України, якою встановлено, що розстрочення виконання рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. При цьому, на думку суду наведені відповідачем підстави не свідчать про існування таких виняткових обставин, що можуть слугувати підставою для розстрочки виконання судового рішення, твердження про відсутність офіційного працевлаштування не підтверджена жодним належним доказом. Відсутні дані, які б давали можливість встановити майновий стан особи, відсутність у нього рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого може бути виконане судове рішення. Окрім того, суд враховує, що відповідачем було відчужено транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2024 № 3242/2024/4888958, який є оплатним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] про розстрочення виконання рішення суду. Щодо судових витрат. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1532 грн. 40 коп., що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 766 грн. 20 коп.., тобто 50 % від суми судового збору, яку сплатила позивач при поданні до суду позовної заяви, а іншу частину судового збору 766 грн. 20 коп. повернути з державного бюджету. На підставі викладеного і

Outcome: approved