Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

07 травня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] , в якій товариство просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45\~908,80 грн та судові витрати 3028,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу 13000,00 грн, посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги за договором позики, укладеним 20.01.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] . За цим договором 07.03.2020 відповідач отримала грошові кошти у сумі 4050,00 грн, проте не повернула. Станом на 08.04.2024 заборгованість складає 45908,80 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4050,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 41\~150,05 грн. 10 травня 2024 року судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 червня 2024 року надійшов відзив представника відповідача адвоката Жупинського М.А., на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та вважає, що в їх задоволення слід відмовити. Відзив мотивований тим, що кредитним договором №0972278807 від 20.01.2020 та заявкою-анкетою на отримання кредиту від 07.03.2020 визначено, що [PERSON] має бути наданий кредит в сумі 4050,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,75% в день. Тому нарахування відповідачу процентів за межами 30-ти денного строку користування є безпідставним. За неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) нараховуються відсотки на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому представник посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, від 25.07.2023 року у справі № 910/19891/20. Також представник відповідача, посилаючись на висновки Верховного Суду у постановах від 01.02.2023 № 199/7014/20, від 29.01.2020 № 755/18920/18, зазначає, що доданий розрахунок заборгованості просто фіксує суму боргу за тілом кредиту та суму боргу за процентами, без розрахунку за конкретний період кредитування з використанням процентної ставки та кількості днів користування кредитом, а тому не може бути доказом наявності заборгованості відповідача. Окрім цього, представник відповідача вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 41\~150,80 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 4050,00 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, тому є незаконною та несправедливою. Щодо витрат на правову допомогу, представник відповідача вважає ці витрати не співмірними зі складністю справи, не відповідають часу, витраченому на підготовку позовної заяви та обсягу виконаних робіт, а тому в задоволенні цих витрат має бути відмовлено. Одночасно, просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. 08 липня 2024 року надішли письмові пояснення представника позивача Ткаченко М.М., які мотивовані тим, що відповідачем заборгованість не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Нарахування процентів за цим договором здійснювалось в межах строку дії договору. Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 Договору або додатковими договорами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від договору, проте цього не зробив, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами договору. Вважає, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Відповідачу було відомі всі умови договору, проте вона не сплатила заборгованість у повному обсязі. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Відповідач посилався на ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» яка стосується нарахування штрафних санкцій, проте позивач не нарахував штрафні санкції, а нараховував лише відсотки за користування кредитом. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, представник позивача зазначає, що відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат на правову допомогу, хоча це є його обов`язком. Позивачем надані доказі понесення витрат на правничу допомогу, тому відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат. Щодо стягнення витрат на користь відповідача, представник позивача вказує, що ці витрати є завищеними, оскільки обсяг відзиву складає лише 8 сторінок, з яких представник наводить лише одну підставу для відмови в позові та цитує кілька позицій Верховного Суду. Звертає увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, тому стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Представник позивача просить задовольнити у позовну заяву у повному обсязі та відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. 16 грудня 2024 року надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких, посилаючись на позиції Верховного Суду, зазначені у відзиві, зазначає, що доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всією суми кредиту матеріали справи не містять. Отже, розмір відсотків відповідно до умов договору та заявки-анкети за 30 днів користування кредитом становить 2126 грн. Нарахування процентів за межами 30-денного строку користування кредитом є безпідставним. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача, представник відповідача зазначає, що позов є шаблонним і не потребує значного часу, тому заявлена сума не є співмірною зі складністю справи, не відповідає часу затраченому на підготовку та обсягу виконаних робіт. В іншій частині пояснення аналогічні змісту відзиву. У позові представник позивача виклав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач на представник відповідача в судове засідання повторно не прибули, причину неявки не повідомилаи, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 20 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0972278807 (далі Договір позики), за умовами якого Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбаченні цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами(п. 1.1.). Відповідно до п. 1.2. Договору позики, Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) - першого траншу кредиту, та Додатку №3 та додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) - першого траншу кредиту, та Додатку №3 та додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Відповідно до п. 1.5. Договору позики, загальний максимальний розмір кредитної лінії 20 000 грн. До умов даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами. Максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем) 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) 20\~000,00 грн; максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом та річна відсоткова ставка визначається сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) - першого траншу кредиту, та Додатку №3 та додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом траншем нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів які позичальник зобов`язаний повернути товариство в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування (п. 1.6. Договору позики). Відповідно до п. 1.15. Договору позики, розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем), вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору при наданні (отриманні) - першого траншу кредиту, та Додатку №3 та додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступного траншів кредиту. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань (п. 7.11.). Цей договір підписаний електронними підписами Товариства та [PERSON] , що відповідає як умовам цього Договору, так і ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та не заперечувалось сторонами. 07 березня 2020 року [PERSON] підписала заявку-анкету на отримання кредиту у сумі 4050 грн на 30 днів на платіжну картку [NUMBER] . Відповідно до Пропозиції про надання 2 траншу кредиту (оферта) та Акцепту оферти від 07 березня 2020 року, ТОВ «ІНФІНАНС» запропонувало [PERSON] , а остання погодилась прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом №11/1 від 11.05.2019 р. та отримати 2 транш кредиту в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0972278807 від 20 січня 2020 р. на нижчевикладених умовах та надала згоду на використання при укладанні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису. Основні умови кредиту (траншу): розмір кретиду (траншу): 4\~050,00 грн; строк користування кредитом (траншем) 30 днів; строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0972278807 від 20 січня 2020 р. 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; Реальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 2\~126 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%. Вказані оферта та акцепт оферти підписано цифровим підписом у вигляді одноразового ідентифікатора, що відповідає умовам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про належне укладення вказаного договору шляхом проставляння електронного підпису. Відповідно до статей 205, 207 ЦК України, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до квитанції за сплату № 50435295 від 07.03.2020 на вказану [PERSON] карту зараховано кошти у сумі 4050,00грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, підписаному електронним підписом директора ТОВ «ІНФІНАНС», 06 травня 2020 року заборгованість за основною сумою 4050 грн., за відсотками 4323,68 грн. за 60 днів користування, 06.05.2020 [PERSON] погашено відсотків у сумі 1800 грн, заборгованість по відсоткам 2 523,68 грн. 08.06.2021 відбулось повернення НСК у розмірі 0,50 грн.Станом на 14.07.2021 основна сума до повернення 4050,00 грн, заборгованість по відсоткам 2 523,18 грн.(а.с. 22). 14 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 14-07/2021, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги за договором №0972278807 укладеним з [PERSON] на суму 6\~573,18 грн, з яких: 4 050,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2\~523,18 грн заборгованість по процентам, що підтверджується вказаним Договором, актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді, реєстром боржників та витягом з цього реєстру (а.с. 25-30). 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір № 10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за договором №0972278807 укладеним з [PERSON] на суму 45 200,05 грн, з яких: 4 050,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 41\~150,05 грн заборгованість по процентам, що підтверджується вказаним Договором, актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді, реєстром боржників та витягом з цього реєстру (а.с. 31-36). Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (гл.73 ЦК України). З досліджених та перелічених вище доказів вбачається, що в матеріалах справи містяться докази відступлення прав вимог за вказаним договором. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач не виконала свого зобов`язання ані первісному кредитору, ані його правонаступникам. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором позики. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість [PERSON] становить 45\~908,80 грн і складається з: 4\~050,00 тіло кредиту; 41\~858,80 грн заборгованість за процентами на дату розрахунку 08.04.2024. Перевіряючи заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості, суд виходить з такого. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови). - «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (пункт 80 постанови). - очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85 постанови). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 роз`яснила, що Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст (п. 29). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України) (п. 32). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (п. 34, 35). З аналізу умов Договору позики можливо зробити висновок, що кожен транш кредиту є окремим договором термін повернення кожного траншу та строк користування визначено в умовах цього договору, при наданні другого траншу - у Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору. Як вбачається з умов Договору позики від 20.01.2020 та акцепту оферти від 07.03.2020, сторони встановили як строк дії договору 3 роки, так і строк користування кредитом (траншем) 30 днів, тобто до 05.04.2020. Відомостей про продовження строку користування кредитом матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 07 березня 2020 року перевищує 30 днів, а відтак й нарахуванням процентів за користування цими коштами за отриманим другим траншем, виходячи із відсоткової ставки 1,75%, теж обмежується 30 днями та їх загальний розмір складає, як зазначено умовами договору 6176,00 грн: суму кредиту 4050,00 грн та відсотки 2\~126,00 грн. Відповідно до п. 3.5. Договору позики, сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно доп. 1.15 Договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем), при цьому, у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до р. 1.15. цього Договору менше ніж 1,75 відсотків від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою ставкою, визначеною відповідно до п. 1.15 Договору скасовуються з першого дня прострочення кредиту (траншу) і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом (траншем), а саме 1,75 відсотків за кожен день користування кредитом (траншем), починаючи з першого дня прострочення строкового повернення кредиту(траншу) і до дня повного повернення кредиту (траншу). Причому, сторони погодили, що Товариство має право застосовувати до позичальника одноразовий штраф за неналежне виконання умов договору, у зв`язку з неповрненням кредиту позичальником у обумовлений строк сторонами, який розраховується як сума залишку коштів за кожний день користування кредитом (траншем), в період строкового користування кредитом (траншем) помножена на відсоткову ставку, яка розраховується по формулі 1,75% мінус відсоткова ставка встановлена відповідно до п. 1.15 Договору. Тобто ця умова Договору не продовжує строк користування кредитом (строк кредитування), а фактично встановлює відповідальність у вигляді сплати процентів за понадстрокове користування кредитом та можливість застосування штрафу, тобто ця домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Отже, твердження позивача про нарахування процентів в межах строку кредитування не відповідають у мовам договору. З вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного у акцепті оферти строку користування кредитом Товариство не має права на нарахування процентів передбачених договором, а має право на отримання грошових сум, передбачених ч. 2ст. 625 ЦК України. Проте всупереч зазначеним нормам матеріального права, позивачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом, після спливу строку кредитування, а саме з 06 квітня 2020 року по 08 квітня 2024 року. Вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, як міри відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України або положеннями договору про відповідальність, Банк не заявляв. Враховуючи наведене, з урахуванням сплати відповідачем відсотків у сумі 1800 грн 06.05.2020, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за Договором позики від 20.01.2020 у сумі 4\~376,00 грн, яка складається з: 4\~050,00 грн розмір кредиту; 326,00 грн відсотків за користування кредитом. Розподіляючи судові витрати суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Враховуючи часткове\~задоволення позову,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~(9,5%),\~а саме\~в розмірі\~287,66 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи встановлено, що 02 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено Договір №02-01/2023 про надання правової допомоги. 08 березня 2024 року сторонами договору підписано акт № 2 про надання юридичної допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг складає 13000 грн. Таким чином, представником позивача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу. Аргументи відповідача щодо зменшення визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн не заслуговують на увагу, оскільки підстави для цього відсутні. Разом з тим, з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 235 грн (13 000 х 9,5% = 1235). 07 червня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Жупинським М.А. укладено договір № 07/06-24 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання скласти та подати до Заводського районного суду м. Миколаєва відзив на позовну заяву у справі №487/4120/24. За надання адвокатом правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 3000 грн та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. 07 червня 2024 року на підставі вказаного вище Договору адвокатом Жупинським М.А. видано ордер на надання правничої (правової) допомоги. 10 червня 2024 року [PERSON] та адвокатом Жупинським М.А. підписано акт прийманн-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №10/06, [PERSON] сплатила адвокату Жупинському М.А. 3000 грн на підставі Договору № 07/06-24 про надання правової допомоги. Таким чином, представником відповідача надані належні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу. Підстав для зменшення розміру цих витрат судом не встановлено. Разом з тим, оскільки відхилена частина вимог складає 90,5%, з ТОВ «Коллект Центр» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2 715 грн (3 000 х 90,5% = 2715). Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати витрат на правничу допомогу одне одному, остаточно з ТОВ «Коллект Центр» на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1480,00 грн (2715-1235).

Outcome: partial