Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Рівненським міським судом Рівненської області від 25 березня 2021 року. Так, з позивача стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів у нього погіршився стан здоров`я та змінився матеріальний стан. Тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів до 1/15 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. 11.02.2025 року відповідачка подала відзив на позовну заяву. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що позивач не бере жодної участі у вихованні дитини, крім фінансової, не спілкується з дитиною. Позивач знає, що дитина хворіє та потребує особливого догляду, але незважаючи на це, звернувся з позовом до суду з метою зменшення розміру аліментів. Відповідачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, виховує сина самостійно. Зважаючи на хворобу сина з народження, потребу в постійному його лікуванні та догляді відповідачка не має можливості працювати і самостійно нести витрати на лікування сина. Аліменти є єдиним джерелом фінансування на лікування сина, тому у задоволенні позову просить відмовити. Судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, просить стягнути з відповідача на її користь. 24.02.2025 року представник позивача - адвокат Пилипчук Л.М. подала до суду письмові пояснення. Зазначає, що твердження відповідачки про те, що позивач не бере жодної участі у вихованні дитини, окрім фінансової, не відповідають дійсності. Позивач є військовослужбовцем, ніс службу з оборони Батьківщини під час повномасштабного вторгнення рф. 17.01.2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Григорівка Донецької області внаслідок ворожого мінометного обстрілу отримав поранення. З моменту отримання поранення позивач постійно знаходиться на лікуванні. Відтак, в силу непереборних обставин, він позбавлений можливості доглядати дитину. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідачки то зазначає, що зважаючи на твердження відповідачки про те, що вона не має жодних доходів, то у неї не було перешкод звернутися задля отримання безоплатної правничої допомоги. Оскільки позивач при захисті Батьківщини отримав тяжке поранення, що потягло втрату здоров`я, важливих частин тіла та працездатності, його лікування та реабілітація потребують значних коштів, тому позов просить задоволити. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Просила його задоволити з підстав, зазначених в позові. Просить зменшити розмір витрат на правову допомогу. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що відповідачка не працює, оскільки син хворіє і потребує постійної допомоги. У задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, [PERSON] , який був розірваний рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.09.2023 по справі № 570/3614/23. Від даного шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом,\~виданим Рівненським\~міським судом\~Рівненської області\~25\~березня 2021\~у справі\~№ 569/5290/21,\~стягуються з\~ [PERSON] на\~користь відповідачки\~аліменти на\~утримання сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~1/4 заробітку (доходу) починаючи з 16.03.2021 року, та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] від 21 січня 2024 року, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині з 25.02.2022 (а.с. 13). Згідно довідки командира військової частини [NUMBER] про обставини травми, солдат [PERSON] 17.01.2024 року отримав мінно-вибухову травму за обставин безпосередньої участі в бойових діях (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про хворобу № 2845, [PERSON] не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.15-16). Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2167 від 16.08.2024 року, солдат [PERSON] потребує протезування та/або ортезування лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки. (а.с.17). Відповідно до копії медичної картки стаціонарного хворого № 1070, [PERSON] 28.03.2025 року госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня № 2" Рівненської міської ради. Відповідно до довідки про доходи, виданої в/ч [NUMBER] , [PERSON] з червня 2023 року по листопад 2023 року нараховано дохід в сумі 263 173 грн. 69 коп. Відповідно до довідки про доходи, виданої в/ч [NUMBER] , [PERSON] з грудня 2023 року по липень 2024 року нараховано дохід в сумі 856 599 грн. 25 коп. Відомостей про нараховані доходи з грудня 2024 року до часу винесення рішення у суду немає. Тобто, як вбачається з наданих довідок про доходи, після отримання поранення 17.01.2024 року у позивача не істотно зменшилася сума доходу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно положеньст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). В постанові від 14.12.2022 по справі № 727/1599/22 Верховний Суд дійшов висновку, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна стану здоров`я як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки після отримання поранення у нього знизилося грошове забезпечення, та на цей час він проходить лікування, на яке потрібні кошти. У зв`язку з чим він не має можливості виплачувати аліменти на утримання дитини у раніше визначеному розмірі. Надані позивачем докази дають суду підстави вважати, що з часу ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у платника аліментів, змінилися умови, а саме, погіршився стан його здоров`я у зв`язку із пораненням, після якого він потребує лікування. Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дитини, на утримання якої сплачуються зазначені аліменти. Суд вважає, що з урахуванням погіршення стану здоров`я [PERSON] у зв`язку з отриманням поранення, необхідністю проходження лікування, справедливим буде зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/5 частину. Також суд зауважує, що утримувати дитину мають двоє батьків. Заперечення представника відповідачки про те, що немає підстав для зменшення розміру аліментів через те, що син потребує витрат на лікування, не заслуговують на увагу. Законодавець врегулював участь батьків у додаткових витратах на дитину. Так, згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто якщо відповідачка понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку з хворобою дитини, то вона може звертатися до батька дитини з вимогою про стягнення з нього на свою користь 1/2 частини понесених витрат. У даному випадку рішення суду про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини доходів позивача до 1/5 частини доходів позивача не буде значно звужувати право дитини на належне утримання, адже 1/5 частина від доходів позивача значно перевищує 1/2 частину прожиткового мінімуму на утримання дитини, яку мінімально мав би надавати позивач. Підсумовуючи, суд прийшов до переконання що зміни, які відбулися у житті платника аліментів, дійсно є підставами для зменшення розміру аліментів до 1/5 частки його заробітку, тому позов підлягає частковому задоволенню. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме, з часу набрання рішенням суду законної сили. Розподіл судових витрат. Судові витрати у даному випадку покладаються на державу.

Outcome: approved