Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 15.01.2023 в сумі 48974,98 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 15.01.2023 він надав [PERSON] в позику кошти в розмірі 45800 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 14.04.2023. Факт позики, підтверджується розпискою написаною власноруч [PERSON] 30.05.2023 він надсилав позичальнику вимогу про сплату боргу, яка залишена останнім без уваги. Також, у зв`язку із невиконанням [PERSON] договору позики, позивачем нараховано відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України проценти, що відповідають обліковій ставці НБУ, за період з 15.01.2023 по 14.04.2023 в сумі 2823,29 доларів США, й у відповідності до ст.625 ЦК України: 3% річних за користування простроченою сумою позиви 331,27 долари США, 3% річних за користування простроченою сумою за відсотками 20,42 долари США. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. 30.08.2023 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву, поданий відповідачем, який мотивований тим, що позов він не визнає та просить суд у його задоволенні відмовити, зокрема з тих підстав, що він не писав та не підписував розписки про отримання грошей від 15.01.2023. Ухвалою судді від 20.07.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/12984/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 28.02.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. Ухвалою суду від 02.02.2024 у цивільній справі №607/12984/23 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою суду\~від 12.04.2024\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за договором\~позики,\~поновлено та\~продовжено судовий\~розгляд,\~у зв`язку\~із клопотанням від Тернопільського відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, зокрема інформації про те, якою рукою виконано вільні та/або експериментальні зразки підписів [PERSON] , що містяться у наданих експерту матеріалах цивільної справи. Ухвалою суду від 17.05.2024 експерту Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Ігорю Заблоцькому надано запитувану ним інформацію для виконання призначеної у даній справі почеркознавчої експертизи. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 26.06.2024 цивільну справу №607/12984/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, повторно направлено до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 29.01.2025 матеріали цивільної справи Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертизи повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області без виконання у зв`язку із несплатою [PERSON] вартсоті експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 15.01.2023 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в позику грошові кошти в сумі 45800 доларів США, з терміном повернення позики до 14.04.2023, що підтверджується власноручною розпискою позичальника від 15.01.2023. Однак, зазначений обов`язок Відповідачем не було виконано, кошти не повернуто у строк визначений Договорами позики. 30.05.2023 [PERSON] було надіслано вимогу [PERSON] про сплату боргу, яка залишена без виконання. За наслідком невиконання [PERSON] договору позики, позивачем нараховано відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України проценти, що відповідають обліковій ставці НБУ, за період з 15.01.2023 по 14.04.2023 в сумі 2823,29 доларів США, й у відповідності до ст.625 ЦК України: 3% річних за користування простроченою сумою позиви 331,27 долари США, 3% річних за користування простроченою сумою за відсотками 20,42 долари США. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зістаттею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастатті 1049 ЦК України). Відповідно достатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідностатті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому порядку встановлено, що борг позивачу відповідачем не повернуто, що підтверджується фактом наявності у позивача оригіналу розписки від 15.01.2023. Відповідач заперечуючи, щодо доводів позивача посилався на те, що жодної розписки він не писав та грошей в позику не брав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17. Так, за клопотанням відповідача, Судом призначалася судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлені такі питання: Чи виконано рукописний текст та підпис у долученій до матеріалів справи розписці від 15.01.2023 (а.с. 183) [PERSON] ? Чи виконано рукописний текст у розписці від 15.01.2023 (а.с. 183) та підпис під ним [PERSON] навмисно зміненим почерком ? Якою рукою (правою чи лівою) [PERSON] виконано рукописний текст у розписці від 15.01.2023 (а.с. 183) та підпис під ним ? Проведення експертизи доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Оплату вартості судової почеркознавчої експертизи покладено на відповідача [PERSON] . Однак, на адресу суду повернулись матеріали даної цивільної справи з Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання, у зв`язку з неоплатою вказаної експертизи [PERSON] , що свідчить про те, що відповідач не був зацікавлений у проведенні даної експертизи, та відповідно отриманням висновку експерта, який міг би спростував доводи позивача про те, що розписка написана власноручно [PERSON] на підставі якої ним було отримано в розику 45800 доларів США, з терміном повернення 14.04.2023. Таким чином, заперечення відповідача, щодо обставни викладених у позові не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Тому, оскільки між сторонами погоджено та встановлено строк повернення суми позики, однак Відповідач грошові кошти не повернув, а тому у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем щодо повернення позики в розмірі 45800 доларів США, згідно розписки від 15.01.2023, яка підлягає стягненю з відповідача в користь позивача. Щодо вимоги про стягнення із відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, Суд зазначає наступне. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, відповідні проценти можуть бути сплачені лише в разі прямої вказівки про такий обов`язок у тексті укладеного договору, або за наявності відповідної норми законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд приймає до уваги, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. За змістом ст. 1 ЗУ «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, суд враховує висновок викладений у постанові ВСУ від 16.08.2017 у справі №6-2667цс16, про те, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першоїстатті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першоюстатті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі правові висновки викладені в постанові ВП ВС від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Отже, підстав для нарахування на суму позики в іноземній валюті процентів за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ на підставі ст. 1048 ЦК України, як вказує позивач у позові, не має, оскільки встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти нормами законодавства не передбачено, як і конвертація наданої в позику суми в національну валюту для подальшого нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 2823,29 доларів США процентів від суми позики не підлягає до задоволення. Також,\~оскільки вимога\~про стягнення\~процентів від\~суми позикиу розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, не підлягає задоволенню, тому і не має підстав для розгляду питання, щодо стягнення 3% річних за користування простроченою сумою за відсотками. Щодо вимоги про стягнення із відповідача 3% річних за користування простроченою сумою позики, згідно ст.625 ЦК України, Суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Водночас, відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року та Указом Президента №734/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб. За приписами частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, відповідача [PERSON] слід звільнити від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, зокрема щодо сплати 3% річних від простроченої суми на період дії воєнного стану, за період нарахування з 15.04.2023 по 10.07.2023. Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 45800 доларів США основної частини боргу, відтак позовні вимоги слід задовольнити частково. Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при подачі позову та заяви про забезпечення позову судовий збір в сумі 13956,80 гривень.

Outcome: approved