Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.12.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та виділення частки в натурі. В обгрунтування позовних вимог вказувала, що їй на праві власності належить 16/25 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у [ADDRESS] . Також згідно договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 05.02.2021 року вона є власником 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:04:006:0030 загальною площею 0,0067 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . Також, згідно договорукупівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2021 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0028, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] Крім того, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2021 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0158 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0029, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , та згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2021 року- земельної ділянки площею 0,0011 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0027 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. Співлвасниками інших 9/25 часток житлового будинку є відповідачі. На даний час кожен співвласник має у фактичному користуванні частину приміщень та земельної ділянки. При цьому, правовий режим спільної часткової власності перешкоджає позивачці розпоряджатись належним їй майном без погодження з іншими співвласниками. Згідно з даними технічного паспорта у фактичному користуванні [PERSON] у приміщенні під літ. А-1 є : коридор ( загальною площею 2,9 кв.м.); коридор ( загальною площею 3,7 кв.м.); кухня(загальною площею 9,5 кв.м).; кімната ( загальною площею 9,5 кв.м.); кімната( загальною площею 20,3 кв.м.); коридор ( загальною площею 6,4 кв.м.); санвузол ( загальною площею 3,1 кв.м.). Загальна площа примущень 55,4 кв.м. м. та надвірні споруди : вбиральня літ" В", сарай літ " Д", літній душ літ " Д". Приміщень, якими позивач користується разом з відповідачами немає. Частка, яку позивач має намір виділити, є відокремленою, із самостійним входом , має окрему систему життєзабезпечення ( водопостачання, водовідведення, опалення), тобто складає окремий об"єкт нерухомого майна, який відповідає чинним будівельним нормам, тому її виділ можливий. Виділення частки не перешкоджає праву користування приміщеннями іншим співвласникам. Зазначені приміщення та площа відповідають змісту договору купівлі-продажу. 30.032023 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд виділити із спільної часткової власності належні їй 16/25 частки житлового будинку під літ А-1, що складається із коридору (плошею 2,9 кв.м.); коридору (3,7 кв.м.); кухні ( 9,5 кв.м.); кімнати ( 9,5 кв.м.); кімнати ( 20,3 кв.м.); коридору (6,4 кв.м.); санвузла (3,1 кв.м.) та надвірні споруди : вбиральня під літ. В, сарай під літ. Д, літній душ під літ . Ж. Припинити право спільної часткової власності на виділені [PERSON] 16/25 частки житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності як на окремий об"єкт нерухомості на частину житлового будинку літ А-1. Виділити із спільної часткової власності належну [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0030 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності як на окремий об"єкт нерухомого майна , що відповідає розміру 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0030, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських юудівель і споруд , що розташована в [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Горобець С.О. проти позову заперечував посилаючись на те, що виділ частки нерухомого майна можливий у разі дотримання визначених законом умов, зокрема поділ на самостійні об"єкти нерухомого майна, повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами ; виділення в натурі частки об"єкта нерухомого майна , що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки, на якій розташований об"єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права на неї в установленому законом порядку. Визначальним для виділу в натурі частки в спільній частковій власності є технічна можливість такого виділу відповідно до часток співвласників. Крім того, у власності відповідачів перебуває не тільки частина будинку, а й надвірні споруди, проте позивач просить визнати право власності на них виключно за собою. Також сторони мають спільний прохід до будинку та надвірних споруд, що розташовані на подвір"ї і якими користуються усі співвласники, а позбавлення їх доступу до вказаних споруд призведе до неможливості використання всіма співвласниками. У разі задоволення позовних вимог у сторін виникне питання щодо встановлення меж території подвір"я, наслідком чого буде порушення прав співвласників житлового будинку. Ухвалою від 18.02 2022 року відкрито провадження у зазначеній справі вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом( повідомленням) сторін. Ухвалою від 30 березня 2023 року у справі призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 03.11.2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 13/23/Буд від 07 липня 2023 року. Ухвалою від 08 листопада 2023 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою від 06 вересня 2024 року за клопотанням представника відповідача адвоката Горобця С.О. у с праві призначено повторну судово-земельну експертизу. 20.11. 2024 року на адресу суду надійшов висновок повторної земельно-технічної експертизи № 08/24-ЗТ від 18.11.2024 року, провадження у справі відновлено. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги в редакції заяви про збільшення позовних вимог підтримали, просили суд виділити із спільної часткової власності належні [PERSON] 16/25 частки житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . припинити право спільної часткової власності на виділені [PERSON] 16/25 частки вказаного житлового будинку. Визнати за [PERSON] право власності як на окремий об"єкт нерухомого майна на вказану частину житлового будинку. Виділити із спільної часткової власності належну [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0030, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] відповідно до варіанту № 2 висновку № 13/22/Буд за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно- технічної експертизи від 07 липня 2023 року судового експерта Гнаток В.Г. Представник відповідача [PERSON] адвокат Горобець С.О. проти позову заперечував, вказував, що варіант розподілу земельної ділянки № [NUMBER] , який запропонований судовим експертом ТОВ "Контакт-Сервіс" Гнаток В.Г. є необ"єктивним, запропонований ним варіант розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0067 га з кадастровим номером 7110136700:04:006:0030 є таким, що порушує ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", а у варіанті № 2, частка відповідачів у майні безпідставно зменшена експертом на 38 відсотків. Разом з тим, найменш обтяжливим для сторін вважає третій варіант розподілу земельної ділянки загальною площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0030 по [ADDRESS] за результатами повторної земельно-технічної експертизи проведеної судовим експертом Оніщенко Н.С., що наведений у висновку № 712/14308/21 від 18.11.2024 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, відзив до суду на позовну заяву не направляв. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 05.02.2021 року [PERSON] є власником 16/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , що знаходиться у [ADDRESS] . Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що житловий будинок з прибудовами в цілому під літ"А-І, а, а-1", матеріали стін : дерев"яні обкладені цеглою, загальною площею 89,6 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м. та надвірні споруди, сарай під літ " Б", вбиральня під літ "В", сарай під літ " Д", огорожа та надвірні споруди : сарай під літ. "Б", вбиральня під літ " В", сарай під літ "Д", огорожа під № 1-3, замощення І,ІІ, що розташований на земельних ділянках: площею 0,0011 га кадастровий номер 7110136700:04:006:0027; площею 0,0067га кадастровий номер 7110136700:04:006:0028; площею 0,0158 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0029; площею 0,0067 га , кадастровий номер 7110136700:04:006:0030, які перебувають у власності продавця. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2011 року ( а.с.21) [PERSON] та [PERSON] є власниками 9/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, у [ADDRESS] Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи , поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) , належить їм на праві спільної власності спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності . Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України та ч.1 ст. 86 ЗК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виходячи із змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону та за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак в ч.1 ст.358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою , що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 83 Земельного Кодексу України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди, в судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які були не узгоджені обома співвласниками. Тому актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є правом спільної часткової власності. Відповідно до статтей 364 та 367 зазначеного Кодексу кожен із співвласників має право на виділ частки його майна, що є у спільній частковій власності в натурі. Під час розгляду справи встановлено, що сторони мають намір припинити право спільної часткової власності та виділити кожному з них в натурі домоволодіння, так як припинення права спільної власності буде сприяти вільному волевиявленню, кожному із співвласників, щодо здійснення прав власника майна. Також в судовому засіданні встановлено, що не дивлячись на фактичний порядок користування будинковолодінням, який склався між сторонами, виділ частки у нерухомому майні не проводився, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Так, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.02.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., на підставі якого позивач [PERSON] набула право власності на 16/25 частин будинковолодіння по [ADDRESS] та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.03.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями 9/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , по [ADDRESS] ( а.с. 21) сторонами набувалось право власності на частки у житловому будинку з прибудовами, без виділення в натурі конкретних житлових приміщень у будинку. З метою визначення можливих варіантів виділення в натурі приміщень судом було призначено будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої № 13/23 Буд від 07.07.2023 року експертом запропоновано один варіант такого розподілу. У зв"язку з чим, суд вважає за можливе виділити сторонам в натурі приміщення у спірному будинковолодінні відповіно до запропонованого експертом варіанту розподілу. Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаться, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого ( інших співвласників), мати окремий вихід , систему життєзабезпечення , тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 « Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них «. Що стосується вимоги позивача про виділ із спільної часткової власності 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0067 га з кадастровим номером 7110136700:04:006:0030 призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд , суд вказує на наступне. Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Як встановлено\~в \~судовому \~засіданні,\~позивач [PERSON] ,\~одночасно із\~укладенням договору\~купівлі продажу\~частки житлового\~будинку(\~а.с.72)\~ уклала\~договори \~купівлі-продажу\~земельних \~ділянок по\~ [ADDRESS] ,\~а саме\~:\~земельної ділянки\~ площею 0,0067 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0028, земельної ділянки площею 0,0158 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0029; земельної ділянки площею 0,0011 га, кадастровий номер 7110136700:04:006:0027 та 1/2 частки земельної дялнки площею 0,0067 га з кадастровим номером 7110136700:04:006:0030. Цільове призначення земельних ділянок для будівництва і обслуговуванняя житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому, право власності на вказані земельні ділянки належало продавцю на підставі одного державного акту серії ЯА № 477341 , виданого Черкаським міським управлінням земельних ресурсів , 01.11.2005 року. Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною першою статті 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Слід зазначити, що відповідно до положень статей 181, 182 ЦК України земельні ділянки, житлові будинки та споруди є нерухомим майном щодо яких проводиться державна реєстрація прав. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі і тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їх угодою залежно від розміру їх часток у спільній частковій власності на будинок. Суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній частковій власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода є обов`язковою, і це правило стосується тих випадків коли житловий будинок було поділено в натурі. Під час розгляду справи суд враховує ту обставину, що позивач набула права власності на вказану земельну ділянку , яка вже була приватизована попередніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] згідно встановленого між ними порядку користування, та яка при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування Черкаською міською радою , а саме рішення № 8-498 від 29.09.2005 р. та видання Державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] серії ЯА № 477341 01.11.2005 р. була залишена у спільній власності останніх ( а.с. 85) Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України). Таким чином, при зверненні до суду з позовом [PERSON] не враховано правовий порядок та дійсний обсяг земельних прав, що перейшли до неї в момент вчинення правочину з нерухомістю. Враховуючи, що на час звернення до суду, правовий статус спірної земельної ділянки визначений як спільна сумісна власність, яка набута попередніми співвласниками в установлений законом спосіб, а саме шляхом приватизації, повторний розподіл її не грунтується на вимогаха закону, у зв"язку з чим , суд приходить до висновку про відмову у задовоелнні позову в цій частині. Зідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У зв`язку із виділом в натурі частки об`єкту нерухомого майна житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] право спільної часткової власності підлягає припиненню.

Outcome: dismissed