Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно його відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] мешкали в квартирі номер [ADDRESS] , яка є власністю позивача. Відповідачка [PERSON] з 2017 року перестала цікавитися здоров`ям сина, не займається його вихованням та утриманням. Вона не тільки не виявляє до сина любові і прояву материнських почуттів, а й взагалі не цікавиться його життям. За час їх спільного проживання [PERSON] вживала алкогольні напої, не ночувала вдома. Могла дозволити собі бути відсутньою вдома по кілька днів, а починаючи з 2020 року взагалі пішла з квартири і по теперішній час не повернулась. Місцезнаходження [PERSON] не відоме. Останні 5 років жодного разу не телефонувала позивачу, а також не телефонувала сину, не надсилала жодної поштової кореспонденції, не цікавилася життям і здоров`ям сина. Про місцезнаходження [PERSON] нічого невідомо і її донькам [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , відносно яких вона була позбавлена батьківських прав на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2019 року. Позивач зазначає, що є батьком [PERSON] , 2013 р.н.проживає спільно з сином в належній йому трикімнатній квартирі номер [ADDRESS] . У квартирі у сина є своя окрема кімната, в якій є спальне місце, робочий куточок для навчання, стіл для комп`ютера та інші меблі, одяг, взуття та інші необхідні для нього речі. Позивач цікавиться навчанням сина, який вчиться у п`ятому класі Комунального закладу «Харківський ліцей № 100» Харківської міської ради, опікується здоров`ям сина, оскільки він знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога з 2021 року та забезпечує йому належний догляд. З цих підстав, з метою захисту інтересів дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2024 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях підтримали позовні вимоги та пояснили, що орган опіки та піклування надав відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки остання ухиляється тривалий час від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться сином. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 2011 року до 2020 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2013 року). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням своєї дитини не займається, та з 2020 року з дитиною не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про сина. Піклується про сина, займається його вихованням, здоров`ям, створивши необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини його батько [PERSON] . Онлайн уроки [PERSON] відвідує постійно, для навчання забезпечений. Відповідно до довідки №704/0/567-23 від 09.10.2023, виданої КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР встановлено, малолітній [PERSON] ,2013 р.н. мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під наглядом підприємства з народження, перебуває на диспансерному обліку у лікаря - офтальмолога, відвідує лікарів з батьком [PERSON] . Відповідно до довідки від 06.10.2023 та від 18.03.2024 КЗ Харківський ліцей №100 ХМР вбачається, що [PERSON] є учнем 5А класу даного закладу, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує збори, цікавиться досягненнями дитини батько [PERSON] . Згідно акту огляду умов проживання від 20.03.2024, затвердженого заст.директора Департаменту служб у справах дітей по Київському району, за малолітній [PERSON] проживає в належній його батькові [PERSON] трикімнатній квартирі номер [ADDRESS] , в якій створені належні умови для проживання та навчання дитини. Також судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.11.2009 [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте вказане рішення не вплинуло на поведінку відповідача, остання належні висновки для себе не зробила, не стала виявляти батьківського піклування та турботи відносно сина [PERSON] , й надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги сину, що свідчить про його свідоме небажання приймати участь у житті дитини. Як убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 11.03.2025 року №146 з метою захисту прав та інтересів дітей за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з`ясовано, що мати дитини тривалий час вихованням та утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям, місцезнаходження її невідомо. З опитування неповнолітнього [PERSON] встановлено, що він матері не пам`ятає, не спілкується з нею. Враховуючи вищезазначене та рекомендації Комісії,

Outcome: approved