Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 31306,60 грн., в тому числі заборгованість за розпискою від 20.01.2024 в розмірі 28000,00 грн., 2734,98 грн. інфляційних втрат та 567,02 грн. 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2024 позивач надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 28000,00 грн., які остання зобов`язалася повернути до 20.05.2024. У вказаний строк відповідач кошти не повернула, жодних дій, для того аби виконати свої зобов`язання належним чином не вчинила, в тому числі на момент звернення до суду. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму боргу в тому числі інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Ухвалою від 04.02.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію позовної заяви з додатками [PERSON] отримала 12.02.2025, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позов не подала. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] у борг 28000,00 грн. [PERSON] зобов`язалася повернути указаний борг у строк до 20.05.2024. Зазначені обставини підтверджуються копією розписки від 20.01.2024. (а.с. 7). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що надана позивачем розписка від 20.01.2024 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 28000,00 грн., оскільки підтверджує як його укладення так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дати повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 зазначила, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Позивачем подано розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, які відповідачем не оспорено та не спростовано, суд вважає такий розрахунок правильним. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв`язку із чим з [PERSON] слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 31306,60 грн., в тому числі заборгованість за розпискою від 20.01.2024 в розмірі 28000,00 грн., 2734,98 грн. інфляційних втрат та 567,02 грн. 3 % річних. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved