Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Васюка М.М. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з данною позовною заявою. Ухвалою суду від 09.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 24.02.2025 року від представника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу суду надійшов лист з проханням слухати справу у відсутності їх представника, а також надали суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.03.2025 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.10.2017 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Дитина навчається у першому класі ліцею №13 Святошинського району м. Києва. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось. Рішенням Олександрівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту народження, [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач не перебуває на території України і повертатись не збирається. 01.08.2024 року від відповідача надійшла нотаріально засвідчена заява з перекладом українською мовою, в якій він висловлює свою позицію з приводу позбавлення його батьківських прав щодо сина - [PERSON] . У заяві відповідач визнає відсутність його в житті сина, як вже це було зазначено вище. На сьогоднішній день, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та є багатодітною матір`ю, окрім [PERSON] , у позивача є ще двоє дітей: [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2023 року народження. Позивач самостійно та повністю виконує обов`язки, покладені на неї законом відносно сина. [PERSON] зростає у повноцінній та щасливій сім`ї, та отримує належний догляд. На підставі викладеного позивач просить суд позов задовольнити. Позивач подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем проживання. Будь - яких клопотань на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, хоча був завчасно повідомлений, причини його неявки судом визнані неповажними, крім цього, відзиву на позов у визначений ухвалою суду строк відповідач не надав, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2017 року, який заочним рішенням Олександрівського міськайонного суду Кіровоградської області від 18.04.2023 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач від попереднього шлюбу має дитину - [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини, [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина. 27 червня 2023 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період вказаного шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивач [PERSON] зі своєю родиною фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації спільно та фахівцем із соціальної роботи Святошинської районного в місті Києві центру соціальних служб, було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Відповідно до копії довідки №01-30/52 від 30.08.2024 року, виданою ліцеєм №13 Святошинського району міста Києва, [PERSON] , [INFO] , зарахований в 1 клас. Відповідно до завіреної нотаріусом 21-ї нотаріальної контори міста Ізмір Республіки Туреччини заяви від 01 серпня 2024 року, [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно викладеного у висновку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №107-598 від 23.01.2024 року з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Нормою ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 17 зазначеної Постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно частини 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України). При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України). Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] батьківського піклування та обов`язків щодо дитини не виконує. Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав малолітнього сина [PERSON] з боку його батька. Невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, негативно впливає на його здоров`я та розвиток, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved