Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що він спільно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] (на час спільного проживання прізвище [PERSON] ) по [ADDRESS] . У період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який після народження був зареєстрований за місцем реєстрації та проживання батьків. У червні 2014 року сторони припинили спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відповідач переїхала на постійне проживання у м. Кагарлик Кагарлицького району Київської області, залишивши сина на його утриманні та вихованні У 2015 році відповідач уклала шлюб з іншою особою та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . У шлюбі народила дитину. Від часу припинення спільного проживання однією сім`єю відповідач участі в утриманні та вихованні сина не приймає, з сином не спілкується, не цікавиться його життям і станом здоров`я. Від початку припинення сімейних відносин з позивачем, [PERSON] відвідувала сина 3-4 рази. При таких зустрічах дитина не сприймала відповідача як матір і відносилася до неї, як до сторонньої особи. 03.04.2019 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ухвалене заочне рішення у справі № 536/1264/18, яким задоволений цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та визначено місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем [PERSON] . Ухвалючи, судове рішення суд враховував також висновок комісії з питань прав захисту дитини при Кременчуцькій районній державній адміністрації від 06.07.2018 року, наданий на підставі подання служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації від 19.06.2018 року № 01-15/515, висновку служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації від 19.06.2018 року та думку членів комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 6 від 06.07.2018 року) про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] \\03.04.2019 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області було ухвалене заочне рішення у справі № 536/835/18, яким задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача в розмірі 1/6 частки від доходів відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття Позивачем вказано, що відповідач, аліментів на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого за відповідачем, як боржником за виконавчим провадженням утворилася заборгованість за аліментами, яка за період з 22.05.2018 року по 28.01.2022 року складає 72 211,33 гривень. Таким чином, з червня 2014 року і до даного часу неповнолітній [PERSON] перебуває виключно на його утриманні та вихованні. В даний час дитина є учнем 5-го класу Максимівської гімназії, усім необхідним для отримання освіти та засобами для онлайн навчання дитина забезпечена. Відповідач з червня 2014 року участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини не приймає, зосередившись виключно на утриманні та виховання своєї іншої дитини. Перешкоди щодо права відповідача на безпосереднє спілкування з дитиною та участі відповідача у вихованні дитини позивачем не утворювалися Відповідач не зверталася в орган опіки та піклування із заявою або до суду з позовом до позивача [PERSON] про визначення способу її участі у спілкуванні з дитиною та вихованні дитини. Водночас, позивачем зазначено, що відповідно до Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» ст. 26 ч. 4, п. 2, підпункт г) абзац 11: Стаття 26. Звільнення з військової служби. ч. 4 Військовослужбовці, які проходять за призовом під час мобілізації, в особливий період,, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: п. 2) під час воєнного стану: підпункт г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): абзац 11 військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; З урахуванням вказаного, просив суд: Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явився. До суду його представник надав заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв про розгляд справи за її присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . У червні 2014 року сторони припинили спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у 2015 році відповідачка уклала шлюб з іншою особою та змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на шлюбне [PERSON] . Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/1264/18 від 03.04.2019 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Також, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/835/18 від 03.04.2019 року присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 22 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по цивільній справі № 536/1264/18 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З вказаного рішення встановлено, що згідно акту обстеження від 04 травня 2018 року, складеного комісією в складі депутата Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Панасюк І.М., та громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з червня 2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, участі у вихованні сином [PERSON] не приймає, за останні чотири роки тільки три рази відвідувала сина. Дитина проживає в сім`ї, яка складається з батька [PERSON] , баби [PERSON] , діда [PERSON] , прабаби [PERSON] . На даний час, малолітній [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки з 01.08.2022 року позивач проходить службу в Збройних Силах України на лінії бойового зіткнення, як водій-механік танка. Має статус учасника бойових дій. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд керується тим, що згідно із статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Досліджуючи надані позивачем докази щодо невиконання відповідачем своїх батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] судом встановлено, що відповідачем, аліменти присуджені згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/835/18 від 03.04.2019 року не сплачуються. Станом на 03.11.2024 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] по виконавчому провадженні [NUMBER] становить 147600,08 гривень. Допитана у судовому засіданні дитина сторін [PERSON] вказав, що з матір`ю бачився понад 4 роки тому та вона подарувала йому іграшку. В подальшому більше її не бачив та не спілкувався. Проживає разом із бабусею та батьком, які займаються його вихованням. Матір участі в його житті не приймає. Досліджуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] судом встановлено, що малолітній разом з батьком зареєстрований у будинку за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає по [ADDRESS] разом з бабусею та дідусем. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] (баби [PERSON] ) відомо, що відповідач останні 10 років не цікавиться життям сина та не займається його вихованням. Також встановлено, що 31.05.2024 [PERSON] під час падіння з велосипеда отримав травму хребта. З 31.05.2024 по 05.06.2024 проходив лікування в Педіатричному центрі - «Дитяча лікарня» КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», проходив лікування в КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва (м. Дніпро). Проведено оперативне лікування від 12.06.2024 року - стабілізація хребта транспедикулярною полі сегментарною металоконструкцією. 29.08.2024 [PERSON] надано статус дитини-інваліда терміном до 29.08.2029 року, що підтверджується медичним висновком № 61 від 29.08.2024 року в матеріалах справи. Зі слів [PERSON] відповідач не телефонує йому, не вітає з днем народження, не надсилає подарунків, не цікавиться станом його здоров`я. 16.08.2024 року, відділом служба у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради отримано копію акту обстеження житлово- побутових умов [PERSON] , яке проводилося з метою визначення думки [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . З її слів, вона не бачила сина майже 8 років, тому що родина колишнього чоловіка їй забороняла. Після того як вона пішла від чоловіка [PERSON] через деякий час він приїхав і забрав дитину. [PERSON] не змогла пояснити чому не зверталася до відповідних служб, щоб повернути її або спілкуватися з нею. Вказала, що про травму сина їй повідомив [PERSON] , але вона не навідала [PERSON] в лікарні, бо має іншу дитину, яку слід водити до школи. Щодо позбавлення її батьківських прав заперечує. Згідно вказаного висновку, орган опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської сільської ради вважав, за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи положення ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Після з`ясування усіх обставин по вказаній справі, дослідивши надані докази, суд вбачає, у діях відповідача ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Зокрема, [PERSON] не займається його вихованням, духовним і моральним розвитком, не піклується про його життя і здоров`я, вкрай рідко спілкується з сином, не виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини, а саме не сплачує аліменти присуджені згідно рішення суду. Про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, на думку суду, також свідчить те, що в період з 31.05.2024 року по 05.06.2024 року, коли малолітній [PERSON] перебував у лікарні, у зв`язку із падінням та в подальшому йому було проведено оперативне лікування 12.06.2024 року, відповідач не цікавилася його станом здоров`я та не навідувала сина. Вказане, [PERSON] пояснила тим, що не мала можливості приїхати до [PERSON] , оскільки має ще одну дитину, чим поставила в пріорітет інтереси молодшої дитини від іншого шлюбу, що на думку суду є неприпустимим. Із зазначеного суд вбачає, що відповідач не переймається проблемами сина, не піклується про його життя і здоров`я, загалом не бачила його понад 8 років, що не заперечується і самою [PERSON] . Суд доходить висновку, що перераховані обставини у своїй сукупності, вказують на ухилення відповідача від виховання дитини. Згідно п. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до п. 16 Постанови Верховного Суду України № від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків мас місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти; зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надаючи оцінку доказам у своїй сукупності, які містяться у справі, вбачається, що [PERSON] взагалі не приймає жодної участі в житті та вихованні дитини. За встановлених у справі обставин наявні передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, взагалі не цікавиться ні життям, ні здоров`ям дитини, яку востаннє бачила у чотирирічному віці. Малолітнього [PERSON] виховує та повністю утримує батько, впродовж розгляду справи, ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків змінилось . Таким чином, оскільки малолітнього [PERSON] виховує та повністю утримує батько [PERSON] , в той час як мати повністю самоусунулася від виконання своїх обов`язків, суд вважає, що є законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини та це буде відповідати його інтересам. Враховуючи, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню з підстав, викладених вище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керувався наступним. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved