Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 104060761 від 27 березня 2021 року у розмірі 22503,25 грн, судовий збір у розмірі 2422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. В обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що згідно з відповідним договором факторингу до нього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] , яка утворилась внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту від 27 березня 2021 року № 104060761, укладеного з ТОВ «Мілоан», заборгованість у розмірі 22503,25 грн. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в розмірі 5500, 00 грн. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 29 липня 2021 року укладений Договір про відступлення права вимоги № 05Т, згідно із умовами, якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». ТОВ «Діджи Фінанс», яке набуло право грошової вимоги направило відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості за Кредитним договором від 27 березня 2021 року № 104060761. Зі свого боку, 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладений Договір факторингу № 1/15 щодо переходу права грошової вимоги, зокрема, до відповідача. Суд ухвалою від 25 грудня 2024 року прийняв позов ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи постановив проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Суд повідомив відповідача про відкриття провадження у цивільній справі, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до частини одинадцятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов такого висновку. Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, суд встановив, що 27 березня 2021 року в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» Шевчук С.С. подав заявку на отримання кредиту № 104060761, шляхом використання одноразового пароля. Таким чином, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений Договір про споживчий кредит № 104060761, за умовами, якого відповідач отримав кошти у розмірі 5500 грн строком на 30 днів, що підтверджується платіжним дорученням № 26285426 від 27 березня 2021 року. Також відповідач підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту, відповідно до яких сума повернення 7150 грн, з яких: 5500 грн кредит, 1650 грн проценти. Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 29 липня 2021 року № 05Т між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» первісний кредитор передав, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і до [PERSON] . Надалі, ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит від 27 березня 2021 року № 104060761 передало на виконання Договору факторингу від 24 січня 2022 року № 1/15 позивачеві. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за ним рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 22503,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5225,00 грн та заборгованості за відсотками 17278,25 грн. Позивач 02 вересня 2024 року направив [PERSON] досудову вимогу щодо повернення споживчого кредиту до 30 вересня 2024 року та попередив, що у разі невиконання вимоги, буде вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (досудова вимога № 104060761-АВ від 02 вересня 2024 року). Однак, вказана вимога залишилася без задоволення. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 509\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.\~Зобов`язання виникають\~з підстав,\~встановлених статтею\~11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 512 Цивільного кодексу України). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже, суд встановив, що на підставі зазначених договорів факторингу право грошової вимоги до [PERSON] відповідача відступлено на користь позивача. Варто зауважити, що за змістом статті 1048 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18. За умовами Договору про надання споживчого кредиту від 27 березня 2021 року № 104060761 загальна сума кредиту склала 5500 грн, строк кредиту 30 днів до 26 квітня 2021 року. Отже, ТОВ «ФК «Пінг Понг»» має право на стягнення процентів за користування позикою за вказаним договором за 30 днів до 26 квітня 2021 року. У графіку платежів зазначена сума кредиту, яку необхідно сплатити відповідачем 5500 грн та суму процентів за користуванням кредитом строком 30 днів 26.04.21 1650 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить зазначеним вимогам Цивільного кодексу України та не узгоджуються із висновками Верховного Суду. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача за Договором про надання споживчого кредиту від 27 березня 2021 року № 104060761, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у розмірі 7150 грн, з яких: 5500 грн кредит та 1650 грн проценти. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким. За приписами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Пінг Понг» необхідно стягнути 770 грн у відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з цим, частиною третьою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано договір № 43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, Додаткову угоду № 104060761 від 30 вересня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, Акт про підтвердження факту надання правової (правничої) допомоги від 30 вересня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 30 вересня 2024 року. Разом з цим, надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. З огляду на викладене, ураховуючи, що такі послуги як підготовка та подання до суду позовної заяви, особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, складність справи, яка є незначною в цій категорії справ, наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, беручи до уваги критерії розумності та співмірності, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, ціною позову, а тому витрати на правову допомогу необхідно зменшити до 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial