Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що після смерті баби позивача [PERSON] , батька позивача [PERSON] , [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем. Рішенням Любохинівської сільської ради від 13.02.1992 року було передано безоплатно у приватну власність спочатку [PERSON] , а після її смерті [PERSON] , а після його смерті [PERSON] земельні ділянки (пашня) для ведення особистого підсобного господарства площею 0,61 га та 0,4948 га з відповідними змінами у земельно-кадастрову книгу колгоспу "ім. Карла Маркса" за 1992-2010 роки. [PERSON] хоча і прийняла спадщину після смерті спадкодавців шляхом постійного спільного проживання, однак ні вона, ні попередні спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на землю, що унеможливило спадкування зазначених вище ділянок шляхом подачі відповідних документів нотаріусу. Рішення Любохинівської сільської ради від 13.02.1992 у Державному архіві Волинської області та оригінал земельно-кадастрової книги колгоспу "ім. Карла Маркса" за 1992-2010 роки не збереглися. Водночас копія земельно-кадастрової книги знаходиться у Дубечненській сільській раді та за необхідності може бути оглянута. Окрім того, рішенням Любохинівської сільської ради від 01.04.1994 № 14/82 на підставі заяв було передано безоплатно земельні ділянки у приватну власність на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок". Відповідно до п. 1 даного рішення було безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність громадян села Любохини для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку і господарських будівель віповідно до земельно-кадастрової книги. І хоча додаток (заяви) до вказаного рішення у архіві відсутні, відповідно до архівного витягу з рішення Любохинівської сільської ради Старовижівського району від 19.04.2000 № 10/5 попередній спадкодавець [PERSON] мав право також на земельну частку (пай) під № 70. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , не отримала правовстановлюючих документів на землю, що унеможливило спадкування зазначених вище ділянок шляхом подачі відповідних документів нотаріусу. З метою завершити приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яку не завершила [PERSON] , позивач 12 серпня 2020 року звернувся до Любохинівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку в урочищі "За канавою" площею 0,55 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Любохинівської сільської ради від 31.08.2020 № 36/6 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" позивачу було надано відповідний дозвіл. У встановленому порядку позивач виготовив проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господартва у межах села Любохини в урочищі "За канавою", на підставі чого вказаній ділянці був присвоєний кадастровий номер 0725082501:01:006:0033. У подальшому, 21 листопада 2024 року позивач звернувся до Дубечненської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки для передачі йому у власність для ведення особистого селянського господарства у межах с. Любохини в урочищі "За канавою", площею 0,5378 га з кадастровим номером 0725082501:01:006:0033, однак відповідачем було відмовлено йому у затвердженні проекту землеустрою, з чим він абсолютно не погоджується. Зазначив, що хоча підпунктом 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України забороняється безоплатна передача земель у приватну власність під час дії воєнного стану, однак даний пункт не застосовується у його випадку, оскільки вищевказана земельна ділянка передавалася у приватну власність у користування до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01.01.2002 року. Крім того, дані зміни до п. 27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України були внесені згідно із Законом України від 24.03.2022 № 2145-ІХ, який набрав чинномті 07 квітня 2022 року. Водночас правовідносини між ним та Дубечненською сільською радою, яка є правонаступником Любохинівської сільської ради, виникли 31 серпня 2020 року після надання йому дозоволу на розробку проекту землеустрою щодо відвідення земельної ділянки у власність площею 0,55 га в урочищі "За канавою" села Любохини. За наведених обставин, а також беручи до уваги, що Закону України не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, вважає відмову Дубечненської сільської ради у затвердженні проекту землеустрою безпідставною. Просить визнати за ним право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів про право власності (отримання витягу з Державного реєстру речових прав) для здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0725082501:01:006:0033 для ведення особистого селянського господарства в урочищі "За канавою" села Любохини Ковельського (раніше Старовижівського) району Волинської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.01.2025 визначено підсудність справи Ратнівському районному суду Волинської області. До Ратнівського районного суду цивільна справа за позовом [PERSON] надійшла 13.01.2025 року. Ухвалою суду від 17.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 10 год 00 хв 12 лютого 2025 року. Ухвалою від 12.02.2025 залишено позову без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 20.02.2025 року закрито підготовче провадження , призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 13.03.2025 року відмовлено у визнанні позову відповідачем Дубечненською сільською радою Ковельського району Волинської області та відкладено розгляд справи. Ухвалою суду від 18.03.2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Фазан О.З. . Ухвалою суду від 09.04.2025 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Фазан О.З. . До суду 09.04.2025 року надійшла спадкова справа № 79/2016 померлої [INFO] [PERSON] . Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач 18.03.2025 року скерував до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач представник Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області Лавренюк Алла Анатоліївна у поданій заяві від 24.03.2025 року року просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечила проти вирішення справи на користь позивача за умови достатніх правових підстав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Волчок Сергій Володимирович 19.03.2025 року звернувся із клопотанням розглянути справу без їх участі , враховуючи воєнний стан в Україні та залишає питання щодо врегулювання спору на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Разом з тим, враховуючи висновок , викладений у постанові КЦС ВС від 12.03.2025 року № 336 /1978/23, яким " суди не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 рокуу справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051 св 17) в якій вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За пиписами ст. 125 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України ( далі ЗК України) . Абзацом 2 п. 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з наданих роз`яснень, правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.04.1966, що позивач є сином [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області 29 лютого 2016 року стверджено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 11. Позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом звернення 08 липня 2016 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з матеріалами спадкової справи № 79/2016, заведеної 08 липня 2016 року після смерті [PERSON] та довідкою Старовижівської державної нотаріальної контори № 309/02-14 від 24.09.2019 позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] .. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2024 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований на [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач вважає, що [PERSON] мала право на приватизацію земельної ділянки площею 0,55 га з кадастровим номером 0725082501:01:006:0033, посилаючись на рішення Любохинівської сільської ради від 13.02.1992, від 01.04.1994 № 14/82, від 19 квітня 2000 № 10/5, земельно-кадастрову книгу колгоспу "ім. К. Маркса" за 1992-2000 роки та прийняття спадкодавицею спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] .. Однак саме рішення Любохинівської сільської ради від 13.02.1992 позивач не додає, посилаючись на те, що воно не збереглося. Вказана обставина позбавляє суд можливості дослідити даний доказ та надати йому оцінку, у зв`язку з чим його до уваги не бере. Згідно з рішенням Любохинівської сільської Ради народних депутатів Старовижівського району № 17/82 від 01.04.1994 на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок" передано безоплатно земельні ділянки у приватну власність громадянам села Любохини для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будинку і господарських будівель в розмірах згідно додатку. Однак, як вбачається з листа директора Державного архіву Волинської області Волинської ОДА С. Карасюка № 2322/01-24 від 11.12.2024 додатки до рішення № 17/82 від 01.04.1994 відсутні ( а. с. 22). За відсутності даного додатку у суду відсутня можливість встановити кому саме з жителів села Любохини було передано земельні ділянки та у яких розмірах. Відповідно до архівного витягу з рішення сесії Любохинівської сільської ради Старовижівського району від 19.04.2000 № 10/5 затверджено додаток до Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Любохинський", у зв`язку з чим [PERSON] одержав право на земельну частку, пай. Однак, розмір замельної частки не вказано ( а. с. 23). З копії Земельно-кадастрової книги колгоспу "ім. К. Маркса" за 1992-2010 роки вбачається, що у [PERSON] перебували у користуванні земельні ділянки площею 0,98 га та 1,4748 га, в тому числі ріллі загальною площею 1,1048 га (земельні ділянки площею 0,61 га, та 0,4948 га). Однак з даної копії неможливо встановити на підставі чого був здійснений даний запис. Документи на підтвердження правомірності здійснення даного запису до матеріалів справи не додано. Крім того, площі земельних ділянок відрізняються від площі земельної ділянки, право на завершення приватизації якої, просить визнати позивач. Позивачем до матеріалів справи не додано жодних доказів того, що площа даних земельних ділянок була у подальшому змінена шляхом їх поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. При цьому, позивач стверджує, що рішення Любохинівської сільської ради від 13 лютого 1992 року у Державному архіві Волинської області не збереглося , так само і оригінал земельно - кадастрової книги колгоспу ім. Карла Мареса за 1992-2010 роки . У постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 545/1631/19 зазначено, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Аналонічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 570/4304/20, від 23.11.2022 у справі № 692/769/21, від 08.12.2022 у справі № 692/768/21, від 19.06.2024 у справі № 570/4304/20, що свідчить про сталу позицію Верховного Суду з приводу дій особи, які вважатимуться процедурою безоплатної приватизації земельної ділянки. З наявної у матеріалах справи заяви [PERSON] від 12.08.2020 установлено, що саме позивач звернувся до Любохинівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (по місцевості) у с. Любохини в урочищі "За канавою" у розмірі орієнтовано 0,55 га для ведення особистого селянського господарства, чим розпочав процедуру приватизації земельної ділянки ( а. с. 40). Рішенням Любохинівської сільської ради № 36/6 від 31.08.2020 ( а. с. 40) надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,55 га, яка знаходиться у межах с. Любохини в упрочищі "За канавою" з метою наступної передачі даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ( а. с. 30). Крім того, 12.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до директора ПФ " Реформатор" , в якій просить виконати комплекс топографо-геодезичних та земельно - кадастрових робіт по виготовленю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства , розташованої в межах с.Любохини , урочище " За канавою" Старовижівського району Волмнської області та стверджує, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території України не скористався та ознайомлений з ч.5 ст. 116 ЗК України ( а. с. 42 ). Водночас будь-яких посилань про перебування у користуванні даної ділянки у спадкодавиці [PERSON] та інших спадкодавців [PERSON] , [PERSON] ані позовна заява [PERSON] , ані рішення Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області , ані будь-які інші матеріали справи, не містять. Рішенням Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 2/4 від 09.12.2020 року " Про початок реорганізації Любохинівської сільської ради шляхом приєднання до Дубечненської сільської ради " припинено юридичну особу Любохинівську сільську раду шляхом приєднання до Дубечненської сільської ради ( а. с. 31). Окрім того, рішенням Дубечненської сільської ради від 20.12.2024 року ( а. с. 62) відмовлено позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на надання у власність відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу Х " Перехідних положень " ЗК України, оскільки не вказано про наявність земельних ділянок у користуванні згідно земельно - кадастрової книги за [PERSON] , відсутність довідки про наявність у фізичної особи земельних ділянок за місцем фактичного проживання у зв`язку з невідповідністю намірів заявника вимогам чинного законодавства. За наведених обставин, з огляду на відсутність належних та достатніх доказів про безоплатну передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,55 га щодо якої позивач розробив проект землеустрою, а також того, що спадкодавиця [PERSON] чи інші спадкодавці [PERSON] , [PERSON] за життя із дотриманням вимог законодавства розпочали процедуру приватизації даної земельної ділянки, яка надавалась їм у власність чи користування , суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed