Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

29.08.2024р. [PERSON] , від імені якої діє адвокат Заставний Р.А., звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя: - виділити у власність [PERSON] : шафу купе; ліжко двоспальне; - виділити у власність [PERSON] : шафу купе; телевізор. Також просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 71750грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля ««SKODA FABIA», 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 03 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2021 року по справі №466/2694/21 За час шлюбу сторонами набуто і у відповідності до ст.60 СК України належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності рухоме майно, а саме: 2 (дві) шафи купе, вартість кожної визначена позивачем становить 10000 гривень; телевізор, вартість визначена позивачем становить 10 000 гривень; ліжко двоспальне, вартість визначена позивачем становить 10 000 гривень. Крім того, 05.06.2020, тобто в період шлюбу було придбано автомобіль марки «SKODA FABIA», 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , правовстановлюючі документи на який були оформлені на ім`я відповідача. 20 листопада 2020 відповідач відчужив вищезгаданий автомобіль «SKODA FABIA» без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди. Згідно інформації інтернет ресурсу АUТО.RIА ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час розгляду справи становить 3500 доларів США, що еквівалентно 143 500 гривень (3500 * 41). Відтак, враховуючи, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільного майна подружжя, відповідач здійснив його продаж без отримання згоди позивача, то в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 05.09.2024р. відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 12.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки зменшив позовні вимоги в частині виділення ліжка двоспального, оскільки його вартість відповідачем відшкодована, в решті позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині виділення у власність позивачці шафи купе. Щодо стягнення з нього на користь позивачки 1/2 частину вартості транспортного засобу заперечив, оскільки автомобіль був придбаний за кредитні кошти, він погашав кредит за автомобіль власними коштами у 2019 році. Також зазначив, що спільна дитина проживає разом з ним, він самостійно несе витрати на утримання дитини і не стягував з позивачки, яка проживає закордоном, аліменти на утримання дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна, набутого подружжям за час шлюбу. За цією статтею майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.03.2005 року. Також встановлено, що 05.04.2021р. Шевченківським районним судом м.Львова було відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2021р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, подружжя набуло у власність 2 (дві) шафи купе, вартість кожної визначена позивачем становить 10 000 гривень; телевізор, вартість визначена позивачем становить 10 000 гривень; ліжко двоспальне, вартість визначена позивачем становить 10 000 гривень. Данні речі, відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Під час розгляду справи в суді позивач зменшила позовні вимоги в частині виділення їй двоспального ліжка, оскільки відповідач відшкодував їй вартість ліжка. Вимогу позивачки про виділення їй у власність однієї із двох шаф-купе відповідач визнав. Крім цього у шлюбі, подружжя набуло у власність легковий автомобіль SKODА FABIA 2002 року випуску, який був зареєстрований на відповідача [PERSON] 05.06.2020 року. 20.11.2020 автомобіль був відчужений на підставі договору купівлі-продажу та перереєстрований на іншого власника. Про це надано інформацію з Головного сервісного центру МВС, РСЦ ГСЦ МВС у Львівській. Івано-Франківській та Закарпатській областях (а.с.11,12). Отже, вказаний автомобіль придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а також і відчужений відповідачем за оплатним договором під час перебування сторін у шлюбі. При цьому, ст.65 СК Украйни дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні договорів одним з подружжя. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Тобто, для врахування вартості автомобіля SKODА FABIA 2002 року випуску при поділі майна подружжя (та задоволення вимоги позивачки про стягнення компенсації) обов`язковим є встановлення того, що кошти, отримані відповідачем від продажу цього автомобіля в шлюбі, були використані не в інтересах сім`ї та що відчуження відбулося без згоди позивачки. Водночас, належних доказів на спростування презумпції взаємного розпорядження майном при продажу автомобіля суду не надано. Самі лише покази позивачки щодо відсутності згоди на продаж авто не є достатніми та належними для висновку про розпорядженням відповідачем майном не в інтересах сім`ї та для врахування вартості авто при поділі майна. Отже, за наявності факту перебування сторін у шлюбі та відсутності доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї, вважається, що укладений одним із подружжя договір був в інтересах сім`ї. До аналогічних вказаних висновків дійшов і Верховний Суд за тотожних обставин спору в Постанові від 24.05.2023 у справі 278/2482/21, що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини вартості автомобіля SKODА FABIA 2002 року випуску немає. Відтак позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позовних вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину понесених нею витрат по сплаті судового збору, що становить 605,60грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial