Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.07.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Від цього шлюбу у позивача з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 22.09.2009 року. В подальшому 30.03.2012 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу їхня дочка проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Після розірвання шлюбу з відповідачем останній не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач є абсолютно відсутнім у житті дочки. Останній не проявляє до неї турботи та уваги, а всі обов`язки щодо піклування та утримання доньки виконує позивач самостійно. Позивач наголошує на тому, що з моменту розлучення та до сьогодні відповідач жодного разу не цікавився здоров`ям, розвитком, потребами, інтересами дочки, не бачив дочку, не проявляє до її життя жодного інтересу, не відвідує її на день народження, свята тощо. Дочка не отримала від батька жодного подарунка, нема жодного спілкування з ним, тощо. В результаті такої недостойної поведінки відповідача, як батька, дочка його зовсім не знає, їй не відоме почуття батьківської турботи та любові зі сторони відповідача. Станом на сьогодні дочці вже 14 років, протягом всього цього часу відповідач жодного разу не проявив бажання та жодних активних дій, щоб налагодити контакт із дочкою та спілкуватися з нею. В сукупності зазначені вище обставини щодо абсолютно пасивної поведінки батька по відношенню до своєї дитини, на переконання позивача, є прямим свідченням його ухилення від виконанням своїх батьківських обов`язків, що порушує не лише норми моралі, а й норми чинного національного та міжнародного законодавства, адже в такий спосіб ним порушуються найкращі інтереси дитини (ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»), що в цілому вказує на недостойну поведінку відповідача, як батька, який є таким лише згідно актового запису в свідоцтві про народження. У зв`язку з цим позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного відповідно до розпорядження керівника апарату № 264/Р, вказану цивільну справу передано для розгляду судді Франківського районного суду м. Львова Величку О.В. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву до провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування. Зобов`язано Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування в строк до 07.04.2025 року надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування. Зобов`язано Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування в строк до 07.04.2025 року надати письмовий висновок щодо розв`язання спору та доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2025 року підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . При цьому, підтвердив, що з донькою він не бачиться, не спілкується, будь-якої участі в її житті не приймає і матеріальної підтримки їй не надає. Чому так відбувається пояснити не може, посилаючись в загальному на складні сімейні обставини. Представник третьої особи - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні зазначила, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . При цьому, вказала, що питання позбавлення батька батьківських прав було предметом розгляду на засіданні органу опіки та піклування, комісією обстежувалися умови проживання дитини та з урахуванням всієї зібраної інформації було встановлено достатньо даних, які вказують на те, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. Представники третіх осіб - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.09.2009 року, видане Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.03.2012 року у справі №2/1312/679/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки, наданої середньої загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6, від 27.05.2019 року №87 батько не бере участі у вихованні дитини [PERSON] , не спілкується з вчителями, не забирає дитину зі школи. Вказане також підтверджується довідками від 12.03.2020 року, 11.06.2021 року, 18.08.2023 року, виданими ліцеєм №6 Львівської міської ради та ліцеєм №24 ім. М. Конопницької Львівської міської ради. Згідно акту ЛКП «Управитель» №131 від 08.05.2019 року батько неповнолітньої [PERSON] з часу розірвання шлюбу дитину не відвідує, участі у вихованні не бере. Акт засвідчено сусідами за місцем проживання дитини. Відповідно до характеристики [PERSON] від 15.05.2024 року, виданої ліцеєм № 24 ім. М. Конопницької, [PERSON] протягом навчання доньки в ліцеї не цікавиться питанням її виховання і навчання, не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями. Згідно висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.04.2025 року № 260001-вих-50300 [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, оскільки він участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, не спілкується з дитиною, матеріально не забезпечує та не піклується про неї вже тривалий час. Розуміє правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Вищезазначена інформація дає підстави вважати, що [PERSON] тривалий час ухиляється від належного виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2009 р.н., не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, що в сукупності підтверджує неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків. Батько дитини довгий період часу відсутній у її житті, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, участі у вихованні дитини не приймає, і не виявляє бажає бажання брати таку участь в майбутньому в житті доньки, а тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності слід розцінювати як ухилення від належного виконання ним своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на це, комісія прийняла рішення рекомендувати голові органу опіки та піклування Личаківської РА ЛМР надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , 2009 р.н. (протокол №9 від 03.04.2025 року). Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 р.), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проявляє до дитини [PERSON] батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує, а тому, суд вважає, що така поведінка відповідача є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до нього, як позбавлення батьківських прав, відповідно, слід позов про позбавлення батьківських прав відповідача задовольнити. Також суд враховує, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, у випадку ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини незалежно від того, чи така вимога заявлялася у позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вказала, що позивач не заперечує щодо отримання нею аліментів з відповідача і зобов`язується використовувати такі виключно на потреби дитини - [PERSON] . Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно частин 2,3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач не надав суду доказів щодо перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб та існування інших обставин, що мають істотне значення для справи. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»). На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку щодо необхідності стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 20.05.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена позивачем, в розмірі 1211 грн. 20 коп. Разом із тим, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за постановлення рішення в частині стягнення аліментів. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved