Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Литовець С.А. звернувся до суду з позовом та просить стягнути із [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість у розмірі 4712 грн 70 коп., судові витрати. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп. Позов обґрунтовано тим, що 12 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» та [PERSON] уклали договір про надання кредиту №1721636. Договір укладений у електронному виді на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (Оферта), що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 20.03.2018 та заявки на отримання кредиту відповідача № 1721636 від 12.06.2018 на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 12.06.2018 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електрону комерцію» та ЦК України. Відповідно до умов договору строк кредиту 22 дні, сума кредиту 3000 грн 00 коп., сума процентів 776 грн 00 коп., до сплати 3776 грн 00 коп. Датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Грошові кошти у розмірі 3000 грн 00 коп. перераховані на рахунок відповідача 12.06.2018 , про що свідчить платіжне доручення №15437 від 12.06.2018. Фінансування карткового рахунку відповідача відбулось через транзитний рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , а потім зараховувалось банком на рахунок відповідача відповідно до призначення платіжного доручення. Таким чином термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором - 04.07.2028. Відповідач у вказаний строк кредит не повернув, проценти не сплатив. Натомість відповідач скористався послугою, щодо продовження строку користування кредитом. Умови даної послуги встановлені розділом ІV Оферти «угода про відтермінування повернення кредиту. Відповідачем укладено угоди про відтермінування строку повернення кредиту, шляхом оплати відповідних комісій. Таким чином з урахуванням наведеного поточний термін повернення кредиту та процентів за кредитом - 22.08.2018. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із початком повномасштабного вторгнення Російської федерації в Україну, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції згідно статті 625 ЦК України до 23.02.2022(за 1281 день). Відповідно до розрахунку станом на 07.02.2025 заборгованість по кредиту становить 3000 грн 00 коп., за процентами - 776 грн 00 коп., 3% річних-333 грн 37 коп., інфляційні втрати -903 грн 33 коп., погашено - 300 грн 00 коп. Всього заборгованість відповідача становить - 4712 грн 70 коп. Ухвалою від 09.01.2025 відкрито провадження в даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивач надав суду копію Заявки №1721636. Заявка містить інформацію, щодо суми кредиту - 3000 грн 00 коп., строку повернення кредиту - 22 дні, сукупної вартості кредиту (проценти) - 776 грн 00 коп., загальної суми до сплати (проценти і кредит) - 3776 грн 00 коп. Наприкінці тексту заявки зазначено, що вона підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором 12.06.2018 [PERSON] , але сам ідентифікатор не вказаний. Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту не містить будь-яких відміток про використання одноразового ідентифікатора відповідачем. Водночас, на окремому аркуші міститься друкований текст, що виконаний іншим шрифтом, де зазначено, про те, що заявка №1721636 на отримання кредиту від 12.06.2018 та пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту від 20.03.2018 підписані [PERSON] 12.06.2018 одноразовим ідентифікатором 9699575. Відповідно до платіжного доручення №15437 від 12 червня 2018 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» перерахувало на рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти у розмірі 3000 грн 00 коп. для виплати кредиту [PERSON] за договором кредиту, заявка №1721636 від 12.06.2018. Платіж проведено банком 12.06.2018. Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26.11.2019 №20.1.0.0.0/7-191112/6006 відмітка банку на платіжному дорученні є відміткою банку на платіжному дорученні є відміткою про дату проведення фінансової операції, відповідно до реквізитів. Зазначених у розрахунковому документі. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, перерахувавши на картковий рахунок відповідача суму позики в розмірі 3000 грн 00 коп. що підтверджується платіжним дорученням №15437 від 12 червня 2018 року. Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, надано докази щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18. У зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за період з 12 червня 2018 року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати складають 903 грн 33 коп., а 3% річних становить 333 грн 37 коп., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП». Відповідач не надав доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, інфляційних витрат та трьох процентів річних. Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3000 грн 00 коп., відсотків за користування кредитом у розмірі 476 грн 00 коп.(з урахуванням погашеної заборгованості у розмірі 300 грн 00 коп.), інфляційні втрати у розмірі 903 грн 00 коп. та три проценти річних у розмірі 333 грн 37 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Суд також звертає увагу та те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04червня 2021року по справі №380/887/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп., та 3028 грн 00 коп. сплаченого судового збору за поданням даного позову. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду копію договору №421-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021, укладений між адвокатом Литвинець Сергієм Анатолійовичем та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»; копію додаткової угоди №13 до договору №21-3 від 06.02.2025 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021; ордер на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; платіжну інструкцію №4 від 18.09.2024 відповідно до якої, ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» сплатило Литвинець Сергію Анатолійовичу 35350 грн 00 коп. передоплати за надання (правничої) правової допомоги згідно Договору №21-3 від 01.09.2021. Відповідно до акту №250207-1 від 07.02.2025 про надання послуги згідно договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021, адвокат надав послуги загальною вартістю 10000 грн 00 коп., зокрема : представництво інтересів клієнта - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» при розгляді справи за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в суді першої інстанції у розмірі 2385 грн 15 коп., що включає вивчення матеріалів справи, підготовку позову до суду. Водночас, акт складений 07.02.2025 про надання послуг правничої допомоги адвокатом Литвинець С.А. при розгляді справи за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в суді першої інстанції у розмірі 2385 грн 15 коп. Предметом даного спору є стягнення заборгованості із [PERSON] за договором кредиту №1721636 від 12.06.2028 у розмірі 4712 грн 70 коп. Отже, акт №250207-1 складений 07.02.2025 не може бути належним доказом на підтвердження надання правничої (правової) допомоги по даній справі у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. У такий спосіб, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп. Відповідно до інформації наданої Переяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області від 04.04.2025 року за №592/30.7-32а за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запит про шлюб №11 від 23 січня 2019 року, складеного Переяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно [PERSON] , [INFO] , тобто відповідач після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у порядку визначеному статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved