Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альона Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач у позовній заяві посилається на те, що 06.10.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений ПН ДМНО [PERSON] за реєстром №1875, за умовами якого позивач отримав у борг від відповідача 148 000,00 доларів США 00 центів, що еквівалентно 3 139 908,00 грн. згідно офіційного курсу НБУ на день посвідчення договору строком на один рік з 06.10.2015 року по 06.10.2016 р. включно. Крім того, 04.07.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений ПН ДМНО [PERSON] за реєстром №11021, за умовами якого позивач отримав у борг 165 600 (Сто шістдесят п`ять тисяч шістсот) доларів США 00 центів. Також, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. до Договору позики від 04.07.2019 було викладено п.1, та п.2 Договору позики від 04.07.2019 в новій редакції згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв в момент підписання договору у власність 240 600,00 (Двісті сорок тисяч шістсот) доларів США 00 центів, що еквівалентно 6 817 232,58 грн. згідно з офіційним курсом встановленим НБУ на день посвідчення договору строком до 10.11.2021 р. включно. Згідно п. 2 Договору позики від 04.07.2019, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. зазначену в п.1 договору суму грошей позичальник зобов`язується повертати позикодавцеві до 10.11.2021 р. включно наступним чином: до 10.08.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.09.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.10.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.11.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.12.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.01.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.02.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.03.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.04.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.05.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.06.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.07.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.08.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.09.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.10.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.11.2020 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.12.2020 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.01.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.02.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.03.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.04.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.05.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.06.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.07.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.08.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.09.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.10.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.11.2021 включно 139050 доларів США 00 центів. Кожний із розрахунків буде підтверджений розпискою позикодавця. Остаточний розрахунок буде підтверджений заявою позикодавця, справжність підпису на якій буде підтверджена нотаріально Згідно п. 5 Договору позики від 04.07.2019, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. в разі коли позичальник не поверне позичені кошти у встановлений строк, договір вважається розірваним між сторонами з одинадцятого листопада дві тисячі двадцять першого року. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики між позивачем та підповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений 04.07.2019 р. Приватним нотаріусом в реєстрі за №1023, предметом іпотеки за яким виступають: - житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (шість). Опис об`єкта: житловий будинок літ. А загальною площею 375,4 кв.м., житловою площею 173 кв.м., колонка літ. К, лазня літ. Б, зливні ями літ. з.я., з.я.1, з.я.2, з.я.3, споруди №1-5. Загальна площа: 375,4 (триста сімдесят п`ять цілих чотири десятих) кв.м. Житлова площа: 173,0 (сто сімдесят три цілих) кв.м., Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 291009612214; - земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (шість). Площа земельної ділянки складає 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) га. Кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:008:0274, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 290777012214; - земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (шість). Площа земельної ділянки складає 0,0898 (нуль цілих вісімсот дев`яносто вісім десятитисячних) га. Кадастровий номер земельної ділянки: 1221455400:02:008:0275, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 290735212214. Відповідно до умов Договору іпотеки іпотекодержатель (Відповідач) має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зобов`язань позичальником за Договором позики від 04.07.2019в один з наступних способів (п.11 Договору іпотеки): - за рішенням суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодеражателя, що міститься в підпунктах 11.3.1., 11.3.2. Договору іпотеки. Відповідно до п. 11.3.1. Договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом позасудового врегулювання з укладанням окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, на підставі ст.36 Закону України «Про іпотеку», або 11.3.2. Передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При реалізації даного способу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки, або 11.3.3 Продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням інших вимог чинного законодавства України. 26.08.2024 на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни від 23.08.2024 про відкриття виконавчого провадження № 75899651 з примусового стягнення на Предмет іпотеки на підставі виконавчого напису вчиненого 23.08.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 23.08.2024 в реєстрі за №1134 на Договорі іпотеки. Позивач вважає вказане незаконним, оскільки попередження про це не було, минув строк позовної давності, сума заборгованості спірна, договір позики від 04 липня 2019 року на його думку є розірваним, порушення допущені і відповідачем при подачі документів до приватного нотаріуса, порушені його права. Позивач вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач стверджує про те, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже відповідач не надав усіх необхідних документів; що виконавчий напис вчинено в порушення вимог положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 при вчиненні Виконавчого напису, крім того виконавчий напис було вчинено не на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Просив визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у своєму відзиві на позов і у судовому засіданні не погодилися з позовом та викладеними в ньому обставинами повністю і заперечувала проти задоволення цього позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа ПН ДМНО Стаднік І.Л. в судове засідання не з`явилася, у своїх поясненнях зазначила, що при вчиненні виконавчого напису порушень не було. Все було зроблено згідно вимог закону. Також було враховано строк для виконання, а саме до 10 листопада 2021 року включно, що зазначено в договорі позики. Прохала розглянути справу за її відсутності. Рішення ухвалити на розсуд суду. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 06 жовтня 2015 року було укладено договір позики, посвідчений ПН ДМНО [PERSON] за реєстром №1875, за умовами якого позивач отримав у борг від відповідача 148 000,00 доларів США 00 центів, що еквівалентно 3 139 908,00 грн. згідно офіційного курсу НБУ на день посвідчення договору строком на один рік з 06.10.2015 року по 06.10.2016 р. включно. Також встановлено, 04 липня 2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений ПН ДМНО [PERSON] за реєстром №11021, за умовами якого позивач отримав у борг 165 600 (Сто шістдесят п`ять тисяч шістсот) доларів США 00 центів. Також, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. до Договору позики від 04.07.2019 було викладено п.1, та п.2 Договору позики від 04.07.2019 в новій редакції згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв в момент підписання договору у власність 240 600,00 (Двісті сорок тисяч шістсот) доларів США 00 центів, що еквівалентно 6 817 232,58 грн. згідно з офіційним курсом встановленим НБУ на день посвідчення договору строком до 10.11.2021 р. включно. Згідно п. 2 Договору позики від 04.07.2019, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. зазначену в п.1 договору суму грошей позичальник зобов`язується повертати позикодавцеві до 10.11.2021 р. включно наступним чином: до 10.08.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.09.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.10.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.11.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.12.2019 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.01.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.02.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.03.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.04.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.05.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.06.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.07.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.08.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.09.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.10.2020 включно 3800 доларів США 00 центів; до 10.11.2020 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.12.2020 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.01.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.02.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.03.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.04.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.05.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.06.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.07.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.08.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.09.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.10.2021 включно 4050 доларів США 00 центів; до 10.11.2021 включно 139050 доларів США 00 центів. Кожний із розрахунків буде підтверджений розпискою позикодавця. Остаточний розрахунок буде підтверджений заявою позикодавця, справжність підпису на якій буде підтверджена нотаріально Згідно п. 5 Договору позики від 04.07.2019, з урахуванням змін внесених згідно договору від 02.10.2020 р. в разі коли позичальник не поверне позичені кошти у встановлений строк, договір вважається розірваним між сторонами з одинадцятого листопада дві тисячі двадцять першого року. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики між позивачем та підповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений 04.07.2019 р. Приватним нотаріусом в реєстрі за №1023, предметом іпотеки за яким виступають: - житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (шість). Опис об`єкта: житловий будинок літ. А загальною площею 375,4 кв.м., житловою площею 173 кв.м., колонка літ. К, лазня літ. Б, зливні ями літ. з.я., з.я.1, з.я.2, з.я.3, споруди №1-5. Загальна площа: 375,4 (триста сімдесят п`ять цілих чотири десятих) кв.м. Житлова площа: 173,0 (сто сімдесят три цілих) кв.м., Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 291009612214; - земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (шість). Площа земельної ділянки складає 0,1500 (нуль цілих п`ятнадцять сотих) га. Кадастровий номер земельної ділянки 1221455400:02:008:0274, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 290777012214; - земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (шість). Площа земельної ділянки складає 0,0898 (нуль цілих вісімсот дев`яносто вісім десятитисячних) га. Кадастровий номер земельної ділянки: 1221455400:02:008:0275, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 290735212214. Відповідно до умов Договору іпотеки іпотекодержатель (Відповідач) має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зобов`язань позичальником за Договором позики від 04.07.2019в один з наступних способів (п.11 Договору іпотеки): - за рішенням суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодеражателя, що міститься в підпунктах 11.3.1., 11.3.2. Договору іпотеки. Відповідно до п. 11.3.1. Договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом позасудового врегулювання з укладанням окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, на підставі ст.36 Закону України «Про іпотеку», або 11.3.2. Передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При реалізації даного способу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки, або 11.3.3 Продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та з дотриманням інших вимог чинного законодавства України. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис 23.08.2024 року зареєстрований в реєстрі № 1134 про звернення стягнення на нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ; - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] ; кадастровий номер 1221455400:02:008:0274; - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] ; кадастровий номер 1221455400:02:008:0275, які передано в іпотеку в забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, посвідчений 04.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] за реєстром №1021. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. від 23.08.2024 постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75899651 з примусового стягнення на Предмет іпотеки на підставі виконавчого напису вчиненого 23.08.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 23.08.2024 в реєстрі за №1134 на Договорі іпотеки. Позивач вважає вказане незаконним, оскільки попередження про це не було, минув строк позовної давності, сума заборгованості спірна, договір позики від 04 липня 2019 року на його думку є розірваним, порушення допущені і відповідачем при подачі документів до приватного нотаріуса, порушені його права. Позивач вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач стверджує про те, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже відповідач не надав усіх необхідних документів; що виконавчий напис вчинено в порушення вимог положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 при вчиненні Виконавчого напису, крім того виконавчий напис було вчинено не на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Враховуючи наведене вимушений був звертатися до суду з позовом про визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При вчинені виконавчого напису нотаріусом були порушені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус \~вчиняє \~виконавчі написи, \~якщо \~подані \~документи підтверджують безспірність (основна вимога)\~ \~заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що\~з\~дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та \~організаціями \~- \~не більше одного року; пункт 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якої, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Позивач заявляє про те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач стверджує про те, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх документів за переліком Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення зобов`язань проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; що виконавчий напис вчинено в порушення вимог п. 283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що виконавчий напис було вчинено не на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Але судом встановлене наступне. Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року з подальшими змінами роз`яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обгрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення, навіть якби вони були допущені, не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року з подальшими змінами, справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем - кредитор. Така ж позиція закріплена в п. 6 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, в якому зазначено, що відповідно до п. 16 постанови № 3 ВССУ спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії' чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Твердження позивача щодо безпідставності вчинення напису є хибними, оскільки виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом з суворим дотриманням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1., 3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості: договір, виписка з рахунку боржника. В п. 13 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року, вказано, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Виконавчий напис було вчинено в межах цього строку. Спеціальним нормативним актом є постанова № 1172 Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 цього нормативного акту, для виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про стягнення боргу не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Така ж позиція закріплена у п. 10 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, в якому зазначено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, їй якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При вчиненні виконавчого напису відповіач (його представник) надав нотаріусу повідомлення про погашення заборгованості від 02 лютого 2024 року, а також докази його надсилання позивачу - квитанцію про поштове відправлення та накладну, копії яких наявні в матеріалах нотаріальної справи, що витребувано судом, а так як строків повідомлення боржника законом не встановлено, то жодного порушення закону допущено не було. Жодними нормативними актами, що регулюють дані правовідносини не встановлено жодних строків повідомлення боржника про усунення порушень зобов`язання, натомість такі строки передбачені лише для іпотечних договорів. Сам факт надсилання письмової вимоги перед вчиненням виконавчого напису був нотаріусом перевірений. Також, позивач вказує, що виконавчий напис вчинено в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», адже нотаріусу не надано доказів безспірності вимог, «якими можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Але в даній статті взагалі не йдеться про те, що доказами безспірності розміру вимог до боржника є виключно первинні документи бухгалтерського обліку. Позивач навмисне вводить суд в оману, адже в ст. 9 вказано лише, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Тому навіть у сфері господарських правовідносин застосування таких вимог до доказів безспірності заборгованості є спірним. Таким чином, необхідність подання для вчинення виконавчого напису первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не передбачено жодним нормативно-правовим актом України, тому додатково витребувати первинні документи бухгалтерської звітності до поданих заявником документів законодавство не зобов`язує, тому посилання позивача не ґрунтуються на законі. З приводу строку: строки, протягом яких може бути вчинений виконавчий напис, передбачені пунктом 3 Розділу II Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2013 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», обумовлені строками позовної давності для відповідного зобов`язання, що встановлені ЦК України. Саме тому підпунктом 3.3 пункту 3 Глави 16 Розділу II вищенаведеного Порядку передбачено, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Отже, початок перебігу строку для вчинення виконавчого напису мають обчислюватися нотаріусом в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України. Згідно ч. 5 ст. 365 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, право вимоги у згаданих вище випадках виникає у кредитора кожен день та не залежить від того, чи пройшов строк позовної давності з того моменту, \~ \~ \~ \~як він виник в перший раз: адже зобов`язання боржника продовжується, незалежно від цього строку. Саме такими зобов`язаннями є, зокрема, кредитні договори. При цьому слід мати на увазі, що в таких правовідносинах, зокрема, в кредитних договорах, які діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, у стягувача можуть виникати нові вимоги в кожний окремий момент часу. В таких випадках нотаріус не має права відмовити у вчиненні виконавчого напису в разі, коли трирічний або інший передбачений законом строк давності не сплинув з моменту виникнення у стягувача права відповідної вимоги до моменту його звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Отже в даному випадку приватним нотаріусом були дотримані вимоги Порядку щодо трирічного строку для вчинення виконавчого напису, оскільки з моменту пред`явлення вимоги, на підставі якою було вчинено виконавчий напис, не минуло трьох років, що підтверджується копіює самої вимоги про усунення порушень поштовою квитанцією. Накладною та іншими матеріалами справи. Таким чином, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи позивача є неспроможними, тому що нотаріус діяв у повній відповідності до закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував його правову позицію, а саме: позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. \~ \~ \~ \~Судом з`ясовано, що відповідачем перед зверненням до нотаріуса з питанням про вчинення виконавчого напису належним чином повідомив про це позивача, останньому було відомо, якими саме документами керувався нотаріус при вчиненні виконавчого напису і стосовно основної заборгованості за кредитним договором, простроченої суми по відсотках та пені за прострочення платежу, які вказуються у виконавчому написі нотаріуса і взагалі чи є безспірність суми і стягнення, чи є спір. Отже, у банку є належні та допустимі докази документи, що засвідчують безспірність заборгованості позивача, які і були надані нотаріусу. \~ \~ \~ \~Наявність інших цивільних справ в інших судах за позовами банку не свідчить про спірність суми заборгованості, а говорить лише про те, що є конкретна заборгованість і її потрібно стягнути; в тих справах відсутні зустрічні вимоги позивача, вимоги про призначення експертизи стосовно суми боргу чи інш.. Для підтвердження саме безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, а не взагалі заборгованості, нотаріусом були отримані всі необхідні документи, отже виконавчий напис вчинений з дотриманням всіх вимог законодавства: ст. 87, 88, 89, Закону України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 590 ЦК України, п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою № 1172 Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року. Згідно вищевказаного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення умов договору позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, \~що залишилася, сплати відсотків, комісій та можливої неустойки, направивши відповідне письмове повідомлення позичальнику і достроково стягнути суму заборгованості, нарахованих відсотків, комісій і штрафних санкцій та/або достроково звернути стягнення на предмет застави/іпотеки. Одним з порушень умов договору є затримання сплати частини боргу та/або відсотків за користування боргом щонайменше на один календарний місяць. Оскільки позивач порушував умови договору щодо своєчасного повернення боргу, то відповідач і звернувся до позивача з вимогою про повернення боргу, вимога не виконана. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. [PERSON] належним чином виконав взяті на себе зобов`язання передбачені умовами договору. У справі відсутні будь-які фактичні дані про те, що позивач не отримав грошові кошти договором, та відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження цього. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду висловленого \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця.\~Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання\~або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Судом було досліджено копію нотаріальної справи про здійснення виконавчого напису № 1134 від 23 серпня 2024 року, з якої встановлено,\~що\~02 лютого 2024 року представник за довіреностю від [PERSON] [PERSON] надіслав вимогу про усунення порушень виконання основного зобов`язання, відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку». У вимозі просив вжити заходів щодо погашення в повному обсязі протягом тридцяти днів наявної у [PERSON] заборгованості у розмірі 240600 долларів США, та попередив, що у разі невиконання вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на майно, передане в іпотеку шляхом вчинення виконавчого напису. На підтвердження направлення надано конверт, накладну 4900811150423, фіскальний чек АТ «Укрпошта», з яких вбачається, що вказана вимога була відправлена [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (яка вказана у всіх договорах). Факт не направлення та не отримання\~вимоги про усунення порушень виконання основного зобов`язання та намір здійснити виконавчий напис нотаріуса позивач не оскаржував, доводів з цього приводу суду не надано, та заперечень щодо цього теж не надано. Таким чином, судом не було встановлено, що [PERSON] в позовній заяві спростовувала факт не направлення та не отримання ним вимоги про усунення порушень виконання основного зобов`язання від 02 лютого 2024 року, яка після направлення боржнику надавалась відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Також відповідачем (представником) було надано приватному нотаріусу оригінал договору позики від 04 липня 2019 року, договір про внесення змін та доповнень до цього договору позики від 02 жовтня 2020 року, іпотечного договору від 04 липня 2019 року, належним чином завірені копії яких була приєднано до нотаріальної справи. Враховуючи наведене суди дійшов висновку відносно того, що відповідачем було надано нотаріусу усі необхідні\~документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Cпір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості, як безспірної. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц. Також під час розгляду цієї справи судом не встановлено, що позивач у встановленому законом порядку спростував належними і допустимими доказами те, що сума заборгованості за договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, у зв`язку з чим суд вважає, а тому відсутні підстави ввжати про незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, на час вчинення спірного виконавчого напису відповідачем було подано приватному нотаріусу усі необхідні докази про безспірність заборгованості за договором, а позивачем вказану безспірність станом на момент вчинення виконавчого напису під час розгляду справи спростовано не було. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Позивачем в порушення зазначених вимог ЦПК України, не доведені обставини, на які він посилається в своєму позові, як на підставу своїх позовних вимог, так і спосіб захисту його нібито порушених прав, який він обрав, а тому це є підставою для відхилення аргументів позивача, викладених в його позові та відмови в задоволенні його позову в повному обсязі, як і відмові у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. До компетенції ж суду відноситься захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд не є органом, який встановлює правовідносини між сторонами, а є органом судочинства, що вирішує спори у встановлений законом спосіб. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідача в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. За\~фактичних обставин\~справи та\~з огляду\~на наведені\~приписи чинного\~законодавства,\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність підстав\~для задоволення\~позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.\~ При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альона Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити. Таким чином вимоги позовної заяви в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені\~позивачем витрати\~по сплаті\~судового збору\~при зверненні\~до суду\~з вказаним\~позовом стягненню\~з відповідача\~не підлягають, а слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed