Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. У підтвердження позовних вимог посилалась на те, що 12 червня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] . Від спільного життя народились діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейне життя не склалося, шлюб було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року. За час їх спільного подружнього життя з відповідачем, ними було придбано різні побутові прилади, два автомобілі, три житлових будинки: будинок по [ADDRESS] , будинок по [ADDRESS] , будинок по [ADDRESS] . Згідно Звіту про оцінку ринкової вартості нерухомості виконаного ТОВ Оціночний центр «СКВЕЙРУМ» ціна будинку [ADDRESS] складає 877000 без урахування ПДВ, вартість земельної ділянки площею 10485 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] складає 6100 грн. 00 коп. Будинок по [ADDRESS] загальною площею 141,3 кв.м. придбаний згідно договору купівлі - продажу у [PERSON] 06 грудня 2005 року за 77000 доларів США, що по курсу долара США на той час становило 114797 грн. Позивач зазначає, що оплату за цей будинок повністю зробили її батьки, про що є відповідна розписка. Згідно Звіту Оціночного центру вартість будинку [ADDRESS] становить 204400 гривень без урахування ПДВ.Згідно Звіту Оціночного центру від 28.10.2024 року вартість будинку [ADDRESS] складає 80300,00 грн. без урахування ПДВ. Також позивач посилалась на те, що у шлюбу було придбано автомобіль марки Нісан д.н.з [NUMBER] вартістю 223000грн, яким вона користується; автомобіль марки КІА д.н.з [NUMBER] (електромобіль) вартістю 738000грн, яким користується відповідач; стіл білого кольору у вітальню вартістю 13000 грн.; посудомийна машина вартістю 10000грн.; пральна машина вартістю 3000грн.; холодильник марки Мulti Sir вартістю 17000грн.; сонячний конвектор вартістю 16000грн., сонячні панелі вартістю 80000 грн., бензиновий генератор вартістю 5000грн. Таким чином загальна вартість спільного сумісного майна придбаного в шлюбі з відповідачем і яке підлягає розподілу становить 2285500 грн. Просила суд розділити в натурі між ними спільне майно виділивши їй: житловий будинок по [ADDRESS] із земельною ділянкою і надвірними будівлями вартістю 77000 доларів США.; бензиновий генератор вартістю 5000 грн.; газовий опалювальний котел вартістю 10000 грн.; стіл у вітальню білого кольору вартістю 13000 грн.; посудомийну машину вартістю 10000 грн.; пральну машину вартістю 3000грн.; автомобіль марки Нісан вартістю 223000 грн.; сонячний конвектор вартістю 16000 грн. Виділити відповідачеві житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 41.6 кв.м. з земельною ділянкою і надвірними будівлями вартістю 80300 грн.; житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 299.5 кв.м. житловою 100.8м кв. з надвірними будівлями вартістю 877000 грн і земельною ділянкою площею 0,0485 кв.м. вартістю 6100 грн.; холодильник вартістю 17000 грн.; сонячні панелі вартістю 80000грн.; автомобіль КІА вартістю 738000 грн. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустріним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що згідно договору дарування 68/100 часток житлового будинку від 30.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] безоплатно передали йому у власність 68/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування 32/100 часток житлового будинку від 30.10.2013 року [PERSON] безоплатно передала обдарованому [PERSON] у власність 32/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Отже, [PERSON] зазначив, що житловий будинок [ADDRESS] , повністю належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки був набутий ним на підставі договорів дарування від 30.10.2013 року. 12.02.2014 року за благословенням керуючого Дніпропетровською єпархією Української Православної Церкви Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського Іринея, [PERSON] разом з віруючими православної церкви створив релігійну громаду «Храм ікони Божої Матері «Віфлеємська» парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви в м. Дніпропетровську», місцезнаходження: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Новосамарська, буд. 6, що підтверджується статутом релігійної громади «Храм ікони Божої Матері «Віфлеємська» парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви в м. Дніпропетровську» від 12.02.2014 року, дата державної реєстрації 08.05.2014 року 2241020000068937. Діючи разом з вірянами, в тому числі зі списку засновників релігійної громади «Храм ікони Божої Матері «Віфлеємська» парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви в м. Дніпропетровську» від 10.02.2014 року, за благословінням керуючого Дніпропетровською єпархією Української Православної Церкви Митрополита Дніпропетровського і Павлоградського Іринея, [PERSON] було вирішено, розпочати будівництво храму шляхом реконструкції об`єкта не рухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 06.03.2014 року №1144426, державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:01:297:0044 за ним. Таким чином, земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:01:297:0044, є особистою приватною власністю позивача. Після отримання земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:01:297:0044 із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, ним було подано повідомлення про початок проведення будівельних робіт ДП 061140860210 від 27.03.2014, у якому повідомлено про проведення реконструкції індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Реконструкція проводилась безпосередньо [PERSON] , який надсилав повідомлення про початок будівельних робіт, замовляв технічну документацію, отримував будівельні матеріали у якості дарунків (пожертв), самостійно брав участь у будівельних роботах, проводив реєстрацію права власності. 02.12.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] . Внаслідок проведеної реконструкції було значно збільшена загальна площа об`єкту із 100,6 кв.м. до 299.5 кв.м. [PERSON] не приймала участі у реконструкції нерухомого майна. Просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 299.5 кв.м. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року відкрито провадження по даній справі. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, при цьому підтвердила, що реконструкція спірного житлового будинку по [ADDRESS] , який фактично використовується під храм, здійснювалась за рахунок коштів прихожан. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечували частково, не заперечували проти поділу майна, придбаного під час шлюбу по частині, а саме житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , житлового будинку по [ADDRESS] . Позовні вимоги, викладені у зустрічному позові, підтримали, просили суд їх задовольнити. У матеріалах справи міститься відзив [PERSON] на позов, в якому він зазначив, що матеріали справи не містять доказів придбання за час шлюбу бензинового генератору вартістю 5000 грн.; газового опалювального котла вартістю 10000 грн.; столу у вітальню білого кольору вартістю 13000 грн.; посудомийної машини вартістю 10000 грн.; пральної машини вартістю 3000грн.; автомобіля марки Нісан вартістю 223000 грн.; сонячного конвектора вартістю 16000 грн.; холодильника; сонячної панелі, автомобіля КІА. Також посилався на те, що [PERSON] значно занижена вартість спірного майна. Виклав пояснення аналогічні змісту зустрічного позову. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступним висновків. Судом встановлено, що 12 червня 2005 року сторонами по справі було укладено шлюб Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білокінь Р.В. Право власності зареєстровано за відповідачем. Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці, який передано відповідачу у власність згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 08.12.1998 року № 020368 на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 1934 від 29.09.1998 року, кадастровий номер 1210100000:09:356:0011. Також сторонами під час шлюбу було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. Право власності зареєстровано за відповідачем. Крім того, сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 050003/2670, укладеного у СГ ТОВ «КЕПІТАЛ С» № 31776 від 06 травня 2019 року придбано автомобіль NISSAN NV 200 державний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 см.куб., Відповідно до відповіді ТСЦ МВС № 1241, станом на 29.01.2025 реєстрація автомобіля відбулась за відповідачем. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК та ЦК України. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально правову презумпцію). З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст.355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне вирішити даний спір шляхом поділу спільного майна подружжя та вважає за можливе провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину вказаного житлового будинку. А також визнавши за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:09:356:0011 площею 0,1 га по [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину вказаної земельної ділянки. Крім того суд важає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину вказаного житлового будинку. А також визнати за [PERSON] право власності на частину автомобіля NISSAN NV 200 державний номер [NUMBER] , залишивши у власності [PERSON] частину вказаного автомобіля. Що стосується вимог [PERSON] про розподіл між сторонами наступного майна: бензиновий генератор вартістю 5000 грн.; газовий опалювальний котел вартістю 10000 грн.; стіл у вітальню білого кольору вартістю 13000 грн.; посудомийну машину вартістю 10000 грн.; пральна машина вартістю 3000грн.; сонячний конвектор вартістю 16000 грн.; холодильник вартістю 17000 грн.; сонячні панелі вартістю 80000грн., суд приходить до висновку про відмову у позові в цій частині, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у сторін вищевказаного майна та докази його придбання, а тому вирішити питання про належність його до спільної сумісної власності подружжя неможливо. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про поділ земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра, відповідно не належить до спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Крім цього, є безпідставними вимоги позивача щодо поділу автомобіля КІА NIRO, що придбаний сторонами під час шлюбу 01.12.2023 року, оскільки, як встановлено судом, станом на час розгляду справи вказаний автомобіль 27.03.2024 відчужено відповідачем іншій особі. У той же час вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Проте, позивачем не надано суду доказів вартості спірного автомобіля, а також доказів того, що відповідач здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його. Щодо вимог позивача про поділ житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , а також зустрічних позовних вимог про визнання вказаного майна особистою власністю, то судом встановлені наступні обставини. Згідно договору дарування 68/100 часток житлового будинку від 30.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] безоплатно передали подарованому [PERSON] у власність 68/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування 32/100 часток житлового будинку від 30.10.2013 року [PERSON] безоплатно передала обдарованому [PERSON] у власність 32/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Дані договору посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дужак М.В. 02.12.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] . Внаслідок проведеної реконструкції була збільшена загальна площа об`єкту із 100,6 кв.м. до 299.5 кв.м. Згідно п. 2 рішення Дніпропетровської міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську» від 29.01.2014 №25/47, [PERSON] було приватизовано та отримано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:01:297:0044, площею 0,0485 га. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 06.03.2014 року №1144426, державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:01:297:0044 за [PERSON] . Майно, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка визначено у статті 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Отже, житловий будинок [ADDRESS] , належать [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки набуті ним на підставі договору дарування, а також внаслідок приватизації земельної ділянки. Статтею 62\~СК України\~передбачено,\~що якщо\~майно дружини,\~чоловіка за\~час шлюбу\~істотно збільшилося\~у своїй\~вартості внаслідок\~спільних трудових\~чи грошових\~затрат або\~затрат другого\~з подружжя,\~воно у\~разі спору\~може бути\~визнане за\~рішенням суду\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.Проте, позивач [PERSON] вимоги про визнання будинку [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не заявляла, навпаки підтвердила суду, що реконструкція вказаного нерухомого майна була здійснена за рахунок спільних коштів прихожан церкви, під яку використовується спірний житловий будинок. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача права або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. На позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту. Суд приходить\~до висновку\~про відмову\~у задоволенні\~зустрічного позову\~відповідача саме\~з підстав\~відсутності порушення\~його права\~особистої власності\~на житловий\~будинок та\~земельну ділянку\~по [ADDRESS] з\~огляду на\~той факт,\~що законом\~покладено обов`язок\~доведення належності\~майна до\~права спільної\~сумісної власності\~подружжясаме на того з подружжя, який вважає його таким (стаття 62 СК України), а отже захисту в судовому порядку право особистої власності позивача не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 4542 грн. Судові витрати відповідача у вигляді судового збору за зустрічним позовом віднести за його рахунок.

Outcome: partial