Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позоних вимог вказано, що мати малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] згідно із заявою батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 07.02.2024 року відмовилась забирати дитину з КПП «Міський перинатальний центр» ХМР. 07.02.2024 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Відомості про батька дитини вказані у свідоцтві про народження згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.05.2024 року № 203 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з Актом про факт передачі дитини від 16.04.2024 року, на підставі Наказу Служби у справах дітей по Немишлянському району від 11.04.2024 «Про тимчасове влаштування малолітньої, позбавленої батьківського піклування, та потрапила до складних життєвих обставин», малолітній [PERSON] був переданий в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.06.2024 року № 263, «Про встановлення, припинення опіки, піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фіщичних осіб їх опікунами, піклувальниками, звільнення фізичних осіб від обовязків опікуна, піклування" влаштовано [PERSON] до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Відповідач до часу звернення позивача з цим позовом до суду не звертався до Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу зацікавленості та можливості повернення у родину малолітнього [PERSON] , та не цікавився долею дитини. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.01.2025 закрито підготовче судове засідання. Справу призначено до судового розгляду. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Побережська Ю.Г. в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] підтримали позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , та просили його задовольнити. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. У відповідності до п. п. 1.1., 2.1. Положення про Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється міською радою. Департамент є юридичною особою, яка має право бути позивачем, відповідачем у суді. Згідно з п. 4.3.6. Положення, Департамент має право брати участь у засіданнях суду, здійснювати підготовку та подавати до суду позовні заяви, подання, висновки (крім висновків про доцільність усиновлення) з використанням бланку Департаменту та інші документи, пов`язані із захистом житлових, майнових та особистих немайнових прав дітей. Згідно з п. 6.2.14. Положення, Директор Департаменту підписує до суду позовні заяви, подання, висновки (крім висновків про доцільність усиновлення), пов`язанні із захистом житлових, майнових та особистих немайнових прав дітей. Зважаючи на ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] народився [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), про що зроблено відповідний актовий запис № 301 /а.с. 9/. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /а.с. 10/. 07.02.2025 року мати [PERSON] - [PERSON] підписала Заяву батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Зі змісту вказаної Заяви від 07.02.2025 року вбачається, що батьки відмовилися забрати свою дитину - [PERSON] , хлопчика, з медичного закладу у зв`язку із відсутнісю власного житла та засобів для існування /а.с. 13/. Крім того 07.02.2024 року складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, в якому, також, вказано причину відмови від дитини - у зв`язку із відсутністю власного житла та засобів для існування /а.с. 14/. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.05.2024 року № 203 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування /а.с. 19/. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.06.2024 року № 263, «Про встановлення, припинення опіки, піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фіщичних осіб їх опікунами, піклувальниками, звільнення фізичних осіб від обовязків опікуна, піклування" влаштовано [PERSON] до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] /а.с. 20/. Згідно з Актом про факт передачі дитини від 16.04.2024 року, на підставі Наказу Служби у справах дітей по Немишлянському району від 11.04.2024 «Про тимчасове влаштування малолітньої, позбавленої батьківського піклування, та потрапила до складних життєвих обставин», малолітній [PERSON] був переданий в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] /а.с. 18/. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] до часу звернення позивача з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини до суду, не зверталась до Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу зацікавленості та можливості повернення у родину малолітнього [PERSON] та не цікавилася долею дитини. Відповідно до Висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] від 14.11.2024 року № 443 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах дитини вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. В той же час, положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батьків особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання (ст. 166 СК України). Зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення до суду позивача із цим позовом до відповідачки стало ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи, представник позивача, також, наголошувала, що відповідачка не забрали дитину [PERSON] , [INFO] , із закладу охорони здоров`я без поважної причини, не відвідувала, не виявляла бажання повернути дитину в сім`ю на спільне проживання та виховання дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з п. 1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи обставин даної справи, вбачається, що матеріалами справи підтверджується, що мати малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , 07.02.2024 року підписала Заяву батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, вказавши причину відмови від дитини - відсутнє власне житло та засоби до існування. Суду не надано доказів звернення відповідачки з часу залишення дитини в медичному закладі, до часу звернення позивача з цим позовом до суду, ані до КНП «Міський перинатальний центр» ХМР, ані до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ані до правоохоронних органів, чи інших органів влади з метою встановлення місцезнаходження малолітнього [PERSON] . Наведене свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] . При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання нею своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини. Таким чином,суд вважає, що існують обставини за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому позов є доведеним та обґрунтованим і підлягає задоволенню в цій частині. З приводу позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів, суд зазначає наступне. Крім того, згідно зі ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З урахуванням наведеного, суд вважає можливим задовольнити позовну виогу про стягнення з відповідачки на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved