Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» звернулось до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс» заборгованість за кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року в розмірі 49599,21 грн., сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 9200 грн. витрат на професійну правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.05.2020 року між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №491025813, відповідно до умов якого АТ «Альфа-банк» надало відповідачу грошові кошти у сумі 32520,71 грн. на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. АТ «Альфа-банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, а відповідач не виконала умов кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 49599,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 32520,71 грн., заборгованість за відсотками 17078,50 грн. Також, позивач зазначив, що 22.02.2021 року АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК ФОРТ», уклали Договір факторингу №1, згідно якого ТОВ «ФК ФОРТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «Альфа-банк», включно і до [PERSON] за Кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року. В подальшому 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс» було укладено договір факторингу №01-23-02/21 за умовами якого права вимоги за кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс». Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та клопотанні просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, задовольнити вимоги у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча своєчасно була повідомлена про час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подавала, про причини неявки суд не повідомила. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав\~передбачених ч.2\~ст.247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.05.2020 року між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491025813, відповідно до умов якого AT «АЛЬФА-БАНК» надав відповідачу кредит у сумі 32502,68 грн., строк кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39.90 %. Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №491025813 від 25.05.2020 року, що є невід`ємною частиною договору затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Відповідно до меморіального ордеру №152007 від 26.05.2020 року AT\~«АЛЬФА-БАНК» перераховано кошти у сумі 32520,71 грн на рахунок відповідача. Таким чином, AT «АЛЬФА-БАНК», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором виконало. Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано особисто відповідачем. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до Розділу 3 Договору тип кредиту-споживчий кредит, сума кредиту 32520,714 грн., строк кредитування 60 місяців. Розділом 4 Договору визначено, що процентна ставка становить 39,90% річних, тип процентної ставки фіксована. За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що умови кредитного договору №491010799 від 25.05.2020 року є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. У даному випадку проценти нараховано за ставкою що визначена умовами договору, у межах погодженого строку надання кредиту, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі зазначеній у позові, що нараховані первісним кредитором. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року та виписки по особовому рахунку відповідача з 25.05.2020 по 20.09.2021 станом на 20.09.2021 [PERSON] має заборгованість в розмірі 49599,21 грн. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу №1, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ», що підтверджується Випискою з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року. 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс» було укладено договір факторингу №01-23-02/21, за умовами якого права вимоги за кредитним договором №491025813\~ від\~25.05.2020\~року перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс». Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року. Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Судом встановлено, що відповідач всупереч умовам кредитного договору та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного Кодексу України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс»» та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс»» заборгованості за кредитним договором №491025813 від 25.05.2020 року у розмірі 49599,21 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 32520,71 грн., заборгованості за відсотками 17078,50 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку відповідача та умовами договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Отже, відповідачем не виконано грошові зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості на користь позивача, якому на підставі договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., який підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03 липня 2024 року укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт фінанс»» та адвокатом Литвиненко О.І., Акт №1 про приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, який містить опис робіт із зазначенням загальної суми 9200 грн, платіжну інструкцію №4945 від 01.10.2024 року про оплату послуг за договором №03-07/24 від 03.07.2025 року. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що види робіт зазначені у Акті №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Outcome: approved