Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») 02 липня 2024 року звернулося у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року в розмірі 30360,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та [PERSON] 02 жовтня 2021 року укладено договір про споживчий кредит №101136642, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 4000 гривень зі сплатою відсотків. 29 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за укладеним з [PERSON] договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року. У свою чергу, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року. Відповідачка не виконує свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 30360,00 гривень, з яких: 4000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 26360,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. За наведених підстав просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року у розмірі 30360,00 гривень, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 гривень та 9000,00 гривень витрат на правову допомогу. Стислий виклад заперечень відповідача 29 жовтня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначає, що на обґрунтування отримання кредиту позивач надає платіжне доручення N33251743 від 02 жовтня 2021 року з якого вбачається, що ТОВ «Мілоан» переказало кошти у розмірі 4000,00 гривень на рахунок [NUMBER]. Водночас із договору про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок. Проте, дані рахунку не було зазначено у Кредитному договорі. Матеріали справи не містять доказів від банківської установи про рух коштів (отримання коштів) по картці [NUMBER]. Таким чином, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №101136642 від 02 жовтня 2021 року. Також зазначає, що нарахування відсотків за кредитним договором у розмірі 26360 гривень, при розмірі тіла кредиту 4000,00 гривень не відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування». Так, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» вказує, що заборгованість відповідача за кредитом становить 4000,00 гривень. При цьому, заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути, становить 26360,00 гривень, яка більш ніж у 6 разів перевищує розмір боргу, що, відповідно, складає 86,82% від розміру всієї заборгованості. Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1160,00 гривень, яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проте, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Таким чином, представник позивача вважає, що позивачем нараховано боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні. Крім того, представник відповідача вказує, що розмір позики становить 4000,00 гривень, строк кредиту - 15 днів, розмір відсоткової ставки - 3,0% та у грошовому виразі - 1800,00 гривень. Отже, відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за процентною ставкою 3,0% в день за період з 02 жовтня 2021 року по 17 жовтня 2021 року, тобто в межах строку кредитування, що становить 1800,00 гривень (4000,00 гривень х 3,0% * 15 днів), а за період після такого прострочення (з 17 жовтня 2021 року) підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, загальний розмір заборгованості за Договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року повинен становити 5800,00 гривень (4000,00 гривень (тіло кредиту) + 1800,00 гривень (відсотки за кредитом) = 5800,00 гривень. Представник відповідача також зазначила, що з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 гривень не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Також зазначила, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідачка звільнена від сплати судового збору та на підтвердження даної обставини надала копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №591358 згідно з якою відповідачці [PERSON] 05 лютого 2024 року встановлено ІІ групу інвалідності. З огляду на наведене, представник відповідача просила врахувати при розгляді справи поданий нею відзив на позовну заяву та відмовити повністю у задоволенні позову. 01 листопада 2024 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якому остання вказує, що ані первісний кредитор, ані позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Небанківські фінансові установи позбавлені можливості створювати виписки по карткових рахунках споживачів. Отже, твердження представника відповідача не заслуговують на увагу. Представник відповідача вказує на недоведеність факту перерахування кредитних грошових коштів відповідачу, але будь-яких доказів цьому не надає. Таким чином, представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Також представник позивача зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Вказує, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодилася на зазначені умови. Отже, нею було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, Відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Представник позивача вказує, що в справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Проте, представник відповідача не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. З огляду на наведене, представник позивача просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 06 листопада 2024 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив в якому остання зазначила, що саме на позивачеві лежить обов`язок довести обставини, на які він посилається у позовній заяві, зокрема на наявність заборгованості, невиконання позичальником умов кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів на картку тощо. Також зазначає, що до позовної заяви представником позивача долучено платіжну інструкцію №0440600000 від 11 червня 2024 року, згідно з якою, ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» кошти у розмірі 200000,00 гривень. Вказана платіжна інструкція надавалась у інших судових справах (про які наразі відомо) на підтвердження сплати витрат на правову допомогу. Тобто, позивач оплативши разово юридичні послуги долучає вказану квитанцію у різні справи та просить суди окремо стягнути витрати на правову допомогу по кожній справі. З огляду на наведене, представник відповідача просить врахувати при розгляді справи поданий відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про стягнення заборгованості з [PERSON] та заперечення на відповідь на відзив. Також просить відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та визнати зловживанням процесуальними правами дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» стосовно надання позивачем копії платіжної інструкції №0440600000 від 11 червня 2024 року як доказу підтвердження витрат на правову допомогу до різних судових справ, включаючи справу №155/1129/24, яка наразі розглядається у суді. 12 листопада 2024 року представником позивача надано додаткові пояснення згідно з яких остання зазначає, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодилася на зазначені умови. Отже, нею було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідач тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Посилання у відзиві на судову практику інших судів не можуть бути підставою для винесення аналогічного рішення, оскільки викладені в них висновки не є обов`язковими для урахування при застосуванні норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Зазначає, що наявні і протилежні висновки судів, зокрема апеляційних інстанцій. Представник позивача вказує, що стороною відповідача не наведено обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надано суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на вартість послуг, наданих адвокатом, оскільки сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Більш того, із наданих документів вбачається, що сторони визнають факт надання правової допомоги, погоджують її обсяг та не мають претензій щодо виконання умов договору. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. З огляду на наведене, представник позивача просить позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. 14 листопада 2024 року від представника відповідача надійшло заперечення на додаткові пояснення в яких остання зазначила, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи. Вказує, що твердження представника позивача про автоматичне пролонгування строку договору в односторонньому порядку без згоди позичальника є несправедливим по відношенню до споживача. З огляду на наведене, представник відповідача просила врахувати при розгляді справи подані нею відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та заперечення на додаткові пояснення по справі. Також просила відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі №155/1129/24. 02 грудня 2024 року представником позивача надано додаткові пояснення згідно з яких остання зазначає, що умовами договору передбачено можливість автоматичної пролонгації договору у разі наявності непогашеної заборгованості без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. При цьому, такий випадок пролонгації не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Зазначає, що позичальник погодився з такими умовами шляхом підписання даного договору. Крім того, зазначає, що з умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням. При цьому, кредитний договір є дійсним як в цілому, так і в частині автоматичної пролонгації договору, не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, відповідає вільному волевиявленню сторін та чинному законодавству. Також зазначає, що для стягнення витрат на правничу допомогу не є обов`язковою оплата таких витрат до моменту розгляду питання про розподіл судових витрат. При цьому, сам факт надання правничої допомоги позивачу підтверджується належними та достатніми доказами. З огляду на наведене, представник позивача просить позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2024 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 грудня 2024 року витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази по справі, зокрема: інформацію, чи видавалась АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) кредитна картка № [NUMBER] ; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4000,00 гривень, які 02 жовтня 2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 02 жовтня 2021 року по 02 листопада 2021 року; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача Німченко А.Р. не з`явилася, в позовних матеріалах міститься заява, в якій позивач просить розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення за фактичним місцем реєстрації. Причину неявки в судове засідання остання не повідомила, жодних клопотань суду не скерувала. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 02 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №101136642 (далі - Договір), який підписаний електронним підписом відповідачки шляхом відтворення одноразового ідентифікатора. За умовами Договору ТОВ «Мілоан» надає [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 гривень (п. 1.2 Договору) строком на 15 днів з 02 жовтня 2021 року (п. 1.3 Договору) до 17 жовтня 2021 року (п.п. 1.4 Договору) зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1160,00 гривень, яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору) та процентів за користування кредитом у розмірі 1800,00 гривень, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору). Тип процентної ставки за цим Договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 Договору (п. 1.7. Договору). Відповідно до п. 2.2.1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених п. 1.5.1.-1.5.2 Договору, в терміни (дату) вказаний у п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний у п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору. Пунктом 2.3. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження вказаного в п. 1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Згідно з п. 2.3.1.1. Договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на вебсайті товариства tengo.ua (далі сайт товариства) за посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. Пунктом п. 2.3.1.2. Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6. Договору. Розділ 2.3 Договору (пролонгація на стандартних (базових) умовах) є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и), щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка(і) полягає(ють) у: а) здійснені платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору (п. 2.3.2 Договору). Згідно п.2.4.2 договору, якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником. За правилами п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан». Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через вебсайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 Договору). Відповідно до п. 6.3 Договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на вебсайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т. ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на вебсайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 Договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору). Згідно із п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Графік платежів за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року та паспорт споживчого кредиту №101136642 представлені в якості додатку №1 та додатку №2 відповідно до Договору про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року. Довідкою про ідентифікацію ТзОВ «МІЛОАН» підтверджується, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 101136642 від 02.10.2021 р., ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Позичальнику на номер телефону [NUMBER] 02 жовтня 2021 року відправлено одноразовий ідентифікатор Z31513. Із копії платіжного доручення №33251743 від 02 жовтня 2021 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за договором № 101136642 перед відповідачкою у справі [PERSON] належним чином, перерахувавши на її картковий рахунок грошові кошти в сумі 4000,00 гривень. Дана обставина також підтверджується випискою за договором №б/н за період 02 жовтня 2021 року - 02 листопада 2021 року, наданою АТ КБ «ПриватБанк», який обслуговує картковий рахунок відповідачки, на виконання ухвали суду про витребування доказів. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року на дату відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги (29 грудня 2021 року) ТОВ «Вердикт Капітал» по тілу кредиту становила 4000,00 гривень, по відсотках - 14960,00 гривень. Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Мілоан» 29 грудня 2021 року укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29-12/2021-45 від 29 грудня 2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 18960,00 гривень, що складається з 4000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту та 14960,00 гривень заборгованості за відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №101136642 станом на 10 січня 2023 року борг становить 30360,00 гривень, з яких: 4000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 14960,00 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 11400,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору. У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 30360,00 гривень, що складається з 4000,00 гривень заборгованості за основною сумою боргу та 26360,00 гривень заборгованості за відсотками. Усупереч умовам Договору, відповідно до картки обліку договору ТОВ «Мілоан» відповідачка не здійснювала оплати за договором, будь- яких доказів повернення нею бодай частини кредиту та відсотків за ним не надала. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за договором. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до частини першої статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення договору: «Якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.» Договір № 101136642 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Z31513», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідачка ознайомилась та погодилась з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на сайт ТзОВ «Мілоан», реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. Таким чином, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.2.6 Договору передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати права за цим Договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 01.10.2021 року між ТзОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Договору про споживчий кредит №101136642 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах платності й строковості. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «Коллект центр» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Як зазначалося, факт отримання відповідачем кредиту відповідно до Договору підтверджений листом КБ «Приватбанк», в якому емітована карта № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Ідентифікаційні дані власника картки ідентичні даним, зазначеним у Анкеті-заяві на кредит № 101136642 від 02.10.2021 р. та у кредитному договорі № 101136642 від 02.10.2021 р. Саме відповідач надала ТОВ «Мілоан» номер картки, на яку мали бути перераховані гроші, під час укладення кредитного договору. Станом на час розгляду справи відповідач не спростувала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надала доказів сплати нею зазначеної суми. Оскільки відповідач не довела, що сплатила за Договором хоча б якусь суму, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 4000,00 гривень, яка нею добровільно не сплачується, що жодним чином не спростовано відповідачкою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 4000,00 грн. тіла кредиту. Окрім основного боргу, позивач просить стягнути проценти за користування коштами за період з 03.10.2021 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 26360,00 грн., що відображено у Розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 р. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 13 800,00 грн. за період з 03.10.2021 р. по 16.12.2021 року з урахуванням автоматичної пролонгації договору на 60 днів. Відповідач заперечує погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредитногот договору після 17.10.2021 року, що підтверджується змістом відзиву на позову. Відповідач вважає, що строк користування кредитними коштами становив 15 днів, відсотки товариство мало право нараховувати в межах строку кредитування 15 днів, пролонгація кредиту не відбулась, відповідачем не сплачено жодних коштів. Водночас, згідно умов договору відповідач повинна була повернути позичальнику 4000,00 грн. основної заборгованості та 1800,00 грн. процентів за користування кредитом, всього 5800,00 грн. Так, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Щодо пролонгації Договору слід зазначити таке. Відповідно до п.2.3.1 Договору продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних умовах. Відповідно до п.2.3.1.1 Договору, який передбачає пролонгацію на пільгових умовах, строк кредиту може бути неодноразово продовжено, якщо позичальник вчинить дії, зокрема, сплатить комісію за управління та обслуговування кредитом та певну частку заборгованості по кредиту. Пролонгація на стандартних умовах передбачає продовження строку кредитування на 1 день відповідно до умов, визначених в п.2.3.1.2 Договору. Збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Таким чином, умовами договору передбачена автоматична пролонгація договору у разі несплати позичальником коштів після закінчення строку кредитування. За даними картки обліку [PERSON] не повернула кредит станом на 17.10.2021 р. - дату закінчення узгодженого сторонами п`ятнадцятиденного строку користування кредитом, тому пролонгація строку кредитування на стандартних умовах була правомірною, а, отже, є правомірним нарахування позивачем передбачених статтею 1048 ЦК України процентів упродовж 60 днів за ставкою 5% в день. Відтак, після спливу 17.10.2021 року п`ятнадцятиденного погодженого строку кредиту, з цього дня відбувалась неодноразова автоматична пролонгація строку кредиту на стандартних (базових) умовах (5%) до 16.12.2021 року включно. Умови пункту 2.3.1.2 щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, застосовуються не більше ніж на 60 календарних днів поспіль. Зазначені умови Договору звільняють сторони від необхідності укладати додатковий договір щодо пролонгації, всі механізми пролонгації завчасно обумовлені в Договорі. Тому суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності укладення додаткового договору для пролонгації договору. Посилання відповідача на ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у даному випадку є безпідставним. На момент укладення Договору діяла інша редакція цієї частини. До того ж, не можна у цій справі твердити, що положення Договору п. 2.3.1.2 є продовженням в односторонньому порядку строку користування кредитом. На думку суду, п.2.3.1.2 Договору - результат домовленості сторін на момент його укладення, а не умова договору, яка дозволяє в односторонньому порядку змінювати його умови. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №101136642 від 02 жовтня 2021 року в сумі 17800,00 гривень, з яких 4000,00 гривень - заборгованість за основною сумою кредиту, 1800,00 гривень - заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за період з 03.10.2021 р. по 17.10.2021 р. та 12000,00 грн. заборгованості за відсотками за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за період з 18.10.2021 р. по 16.12.2021 р. (включно). Оскільки строк Договору, відповідно до п.2.3.1.2 щоразу збільшувався, проте в межах 60-ти днів, відповідач має оплатити проценти не лише за 15 днів (строк кредитування, зазначений у п.1.3 договору), але і за період, на який строк договору збільшився. Одночасно з цим, суд звертає увагу на ту обставину, ТзОВ «Вердикт Капітал» після набуття ним у ТОВ «Мілоан» права вимоги за договором факторингу №29-12/2021-45 від 29 грудня 2021 року не мало права нараховувати відсотки у порядку, встановленому п.1.6 договору, оскільки не є стороною договору, а ТОВ «Мілоан», як сторона договору, відчужуючи 29.12.2021 р. таке право в користь ТзОВ «Вердикт Капітал» вважало, що строк платежу за договором № 101136642 від 02.10.2021 р. настав. Відтак, відсотки, нараховані у період з 29.12.2021 року до 23 лютого 2022 року не підлягають до задоволення, оскільки нараховані поза межами строку дії договору. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллекс Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Щодо судових витрат у справі Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01 листопада 2023 року; платіжну інструкція №0440600000 від 11 червня 2024 року, відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» сплатило 200000 гривень за надання правової допомоги згідно з договором про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №642 від 07 червня 2024 року та витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року, згідно з якими АО «Лігал Ассістанс» надало правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №101136642 на загальну суму 9000 гривень. Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Однак суд вважає зазначену суму витрат надмірною. Правова допомога надавалась у «стандартній» справі, обставини якої, мотивація з посиланнями на норми закону повторюється зі справи в справу і не вимагає від адвоката значних зусиль. Названа «стандартність» зумовлена специфікою організації, якій адвокат надає правову допомогу, а саме, ця організація зосереджена на одних і тих же послугах з одним і тим же стандартизованим алгоритмом юридичних дій. До того ж, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні, без проведення судових засідань. Розумною сумою витрат на правову допомогу за встановлених обставин обставин та з урахуванням особи відповідача є 3000 грн. У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу суд відмовляє. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією Довідки № 591358, що міститься в матеріалах справи. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Зважаючи на те, що відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то правових підстав для стягнення з неї в користь позивача судового збору за подання позовної заяви не має.

Outcome: partial