Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаються на те, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого був [PERSON] , 1942р.н., а членами такого - [PERSON] 1941 р.н, (дружина), [PERSON] 1973 р.н. (дочка) та [PERSON] , 1976р.н. (дочка), а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/4 у такому майні. Вказували, що [INFO] помер голова двору [PERSON] , котрий за життя всім своїм майном розпорядилася, склавши заповіт на користь [PERSON] , яка прийняла дану спадщину. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] як спадкоємиця за заповітом звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав для реалізації права на спадкування майна після смерті [PERSON] . З огляду на що вважають, що [PERSON] стала власником 1/2 частки (1/4 частка як члена колгоспного двору + 1/4 частка, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Покликались на те, що з метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулась до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спірний житловий будинок не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Ствердили, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив [PERSON] звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок або його частку. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними, позивачами, право власності на спірне будинковолодіння за вищевказаною адресою, зокрема: за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , а за позивачами [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці у такому спадковому майні за кожним. Ухвалою судді від 19.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак подали через канцелярію суду заяви, в яких зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять розглядати справу за наявними матеріалами без їх участі. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги визнають та просять розглядати справу у їх відсутності. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином,\~однак в підготовче судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву-повідомлення від 11.03.2025р.; копії сторінок із спадкової справи за №166/2014, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого був [PERSON] , 1942р.н., а членами такого - [PERSON] 1941 р.н, (дружина), [PERSON] 1973 р.н. (дочка) та [PERSON] , 1976р.н. (дочка), що підтверджується виписками із по-господарської книги по селі Новосільці, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/4 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/2 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала йому як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] , за життя своїм майном розпорядився, а саме 19.09.2007р. склав заповіт, яким усе своє майно заповів дочці [PERSON] (позивачці). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №101. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №166/2014, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті останнього прийняла так як звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав та отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Таким чином, [PERSON] стала фактичним власником 1/2 частки у спірному будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/4 частка як члена колгоспного двору + 1/4 частка, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ). При цьому, нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно частину спірного житловий будинок, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів. Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування частини даного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] від 14.01.2014 року, копіями сторінок із спадкової справи за №166/2014, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , виписками із по-господарської книги по селу Новосільці, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р.; листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру №80330137 від 04.03.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру №80330160 від 04.03.2025р. (заповіти/спадкові договори), копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачів; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.06.1976р., копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 01.04.2000 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.06.1976р. та іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] (1/4 частка як члена колгоспного двору + 1/4 частка, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ), а за позивачами [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частці як членів колгоспного двору за кожним.

Outcome: approved