Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

В жовтні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просила суд: - позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні та розвитку дитини не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів, які були стягнуті з нього, за рішенням суду. Оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, щодо виховання, спільного сина сторін, позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 24 березня 2025р. на адресу суду надійшов Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка, її представник, та представник третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив, відзив на позов стороною відповідача не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , суду пояснили, що вони знайомі з позивачкою, добре знають її неповнолітнього сина [PERSON] та теперішнього чоловіка, оскільки разом працюють та товаришують. Так, свідок [PERSON] , зазначала, що крім того, що вона разом працює з позивачкою, вони також проживають в одному гуртожитку, з 2018р., є сусідами. З часу проживання в гуртожитку, свідок ніколи не бачила колишнього чоловіка позивачки, який би приходив до сина [PERSON] і спілкувався з дитиною, при цьому дитина вважає батьком теперішнього чоловіка позивачки. Опитаний, у встановленому законом порядку, неповнолітній [PERSON] , відповідно до положень ст. 171 СК України, який в силу свого розвитку та віку, суду пояснив, що в останнє він бачився з батьком, коли йому було 6-7 років, батько не бажає спілкуватись, зустрічатись, не цікавиться його шкільними успіхами. По батьківській лінії, телефонним зв`язком він спілкується на свята, лише з бабусею (матір`ю відповідача). На теперішній час, його вихованням займається мати та вітчим, який піклується про нього, як про рідного сина. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, представника третьої особи, допитавши свідків та опитавши спільну дитину сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010р., який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018р. по цивільній справі № 761/2136/18. В шлюбі у сторін, [INFO] народився син [PERSON] . Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, і перебуває на її утримані. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 17 березня 2025р. за № 109-1614, було встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи щодо дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров`ям та вихованням. У зв`язку з даними обставинами, Орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом достовірно встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про сина та не відвідує його, має заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59305404, яке відкрите 10 червня 2019р., з примусового виконання виконавчого листа № 761/33452/18 від 18 березня 2019р. Утриманням, вихованням та доглядом за дитиною займається виключно позивачка та її теперішній чоловік, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітній син сторін. В судовому засіданні позивачка наголошувала, що відповідач жодним чином участі у вихованні та утриманні спільної дитини сторін не приймає. В свою чергу відповідач, у письмових поясненнях на ім`я Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації зазначав, що його колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, проте жодного належного і допустимого доказу на обгрунтування зазначених тверджень, ні в досудовому порядку, ні до суду не надав, при цьому зазначені доводи сторони відповідача спростовуються опитуванням дитини, та показами свідків, матеріалами справи (а.с. 21). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатності взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням інтересів дитини, та враховуючи особисту думку дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В силу положень пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подання позову до суду, який понесла сторона позивача у розмірі 1211,2 грн. необхідно компенсувати позивачці, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при цьому судом враховано висновки Верховного Суду в постанові від 17 січня 2025р. по справі № 462/4550/22.

Outcome: approved