Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус", через свого представника - адвоката Прохоренка В.П., звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" заборгованість за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ "КБ "Глобус" від 28.01.2021 в розмірі 21676,96 грн., в тому числі: 10577,96 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 11099 грн. - прострочена заборгованість по процентам. Крім того, просить судові витрати по справі покласти на відповідача, а саме: 3028 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 28.01.2021 між АТ «Комерційний банк «Глобус» та [PERSON] укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору. Позивач вказує, що виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах ліміту в сумі 14798,78 грн, однак останній належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в загальній сумі 21676,96 грн., яку слід стягнути на користь банку, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача АТ "КБ "Глобус" не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило та не подавався відзив. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.01.2021 між АТ «Комерційний банк «Глобус» та [PERSON] укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору, відповідно до якої відповідач отримав кредит в сумі 14798,78 грн. на 36 місяців (а.с.28). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 530 ЦК України передбачає, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, визначений цим зобов`язанням. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, встановлено, що позивач АТ "Комерційний банк "Глобус" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на умовах, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2024 року, з метою позасудового вирішення спору, АТ "КБ "Глобус" відповідачу надіслано вимогу про погашення заборгованості, однак позичальник умови кредитного договору не виконав, свою заборгованість по кредитному договору не погасив. У силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). У відповідності до детального розрахунку заборгованості по позичальнику [PERSON] , згідно кредитного договору №40771259 від 28.01.2021 станом на 01.11.2024, становить 10577,96 грн. прострочена заборгованість по кредиту та 11099 грн. прострочена заборгованість по процентам (а.с. 42-48). Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, судом встановлено, що докази у справі достовірно вказують на те, що АТ "КБ "Глобус" надало кредитні кошти, а відповідач їх отримала та не повернула. Також відповідачем не спростовано розмір заборгованості по кредиту в сумі 10577,96 грн. та заборгованості по процентам в сумі 11099\~грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ "КБ "Глобус" не повернуті, право позивача на повернення кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Протягом розгляду цивільної справи відповідач, з огляду на вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не скористалася своїми процесуальними правами та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак на підставі наявних у справі доказів з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 21676,96 грн. Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, то за змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжної інструкції №1 від 17 грудня 2024 (а.с. 4), позивачем було сплачено 3028 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 39), Договір №010224 про надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2024 (а.с. 37), відповідно до п. 1.3 якого види правової допомоги, умови її надання, вартість/фактичні витрати погоджуються сторонами в цьому договорі та в актах приймання-передачі послуг. Пунктом 3.2 зазначеного договору передбачено, що ставка гонорару адвоката за послуги за 1 годинку роботи становить 1500 грн. Водночас сторони погодили, що окрім гонорару адвоката за послуги, за кожне судове рішення на користь банку клієнт сплачує адвокату гонорар успіху, який встановлено в розмірі 3000 грн. Згідно п. 3.1 даного договору, оплата послуг здійснюється клієнтом на підставі погодженого/підписаного сторонами акту приймання-передачі послуг у спосіб та у строки, визначені у відповідному акті. Відповідно до пункту 3.5 про надання правничої (правової) допомоги, строки та порядок оплати адвокату гонорару успіху визначається за окремою домовленістю сторін. Згідно поданого акту №40771259 від 16.12.2024 прийому-передачі послуг за договором №010224 про надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2024 (а.с. 40) адвокатом надані наступні послуги вартістю 6000 гривень: проведення зустрічі з клієнтом, ознайомлення з наданими клієнтом документами, надання консультації в рамках зустрічі щодо вирішення даної справи - 2,0 год., вартість 3000 грн.; складення позовної заяви про стягнення заборгованості, формування пакету документів для подачі до суду позовної заяви та додатків (у кількості 2 примірників для суду та відповідача), відправлення рекомендованим листом через відділення АТ "Укрпошта" позовної заяви суду у 2 примірниках ( в т.ч., оформлення конверту), копіювання та/або друк копій документів формату А4 необхідних документів для позовної заяви, включаючи гонорар успіху адвоката - 2,0 год., вартість 3000 грн. На підтвердження сплати зазначених сум надано платіжну інструкцію №10659 від 17.12.2024 року, по якому АТ "КБ "Глобус" сплатило адвокату за професійну правничу допомогу 6000 грн. згідно договору № 010224 від 01 лютого 2024 року та акту №40771259 від 16.12.2024 (а.с. 23). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі і до ухвалення рішення по справі було заявлено про стягнення витрат на оплату правової допомоги. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial