Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявлять самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Альфа-Банк», [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила: 1. В порядку поділу всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440, р.н.з. [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб марки КАМАЗ модель 5511, р.н.з. [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер:2124880301:03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2334363321248; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 837462521248. 2. Визнати кредитні кошти, отримані за офертою угода про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , такими, що є спільними борговими зобов`язаннями подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити їх поділ боргового зобов`язання (тіла, відсотків та інших платежів) у рівних частках по 1/2, а саме: - за [PERSON] визнати особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111\~000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми; - за [PERSON] визнати особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111\~000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми. 3. Визнати боргове зобов`язання від 12.04.2021 перед [PERSON] (облікова картка платника податків [NUMBER] ) в розмірі 35 тисяч доларів США, строк виконання до 12.04.2024 такими, що є спільними борговими зобов`язаннями подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснити їх поділ у рівних частках по 1/2 , а саме: - за [PERSON] визнати особистий борг у сумі 17\~500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед [PERSON] (облікова картка платника податків [NUMBER] ) зі строком виконання до 12.04.2024; - за [PERSON] визнати особистий борг у сумі 17\~500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед [PERSON] (облікова картка платника податків [NUMBER] ) зі строком виконання до 12.04.2024. Ухвалою суду від 04.04.2025 позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявлять самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Сенс Банк», [PERSON] , в порядку поділу всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в частині: - визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440, р.н.з. [NUMBER] ; - визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб марки КАМАЗ модель 5511, р.н.з. [NUMBER] ; - визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер:2124880301:03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2334363321248; - визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 837462521248 залишено без розгляду. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] з 27.07.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27.09.2022 рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. За час перебування у шлюбних відносинах подружжям було набуто у власність наступне майно та зобов`язання: - житловий будинок за ціною 308\~274,80 грн.; - земельну ділянку за ціною 50\~860,03 грн.; - транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440середня ринкова вартість складає 94264,00 грн.; - транспортний засіб марки КАМАЗ модель551-середня ринкова вартість складає 305724,00 грн; - боргові зобов`язання на загальну суму 222\~000,00 грн. перед АТ «Альфа-Банк» та 35\~000,00 дол. США перед [PERSON] . Зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф відповідач 24.02.2022 виїхав за кордон та перестав підтримувати будь-які контакти з родиною. Подружжя розлучилось. Зметою утримання дитини позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Вказує, що до початку війни подружжя проживало в м.\~Ужгороді у будинку відповідача, проте 24.02.2022 відповідач покинув територію України, позивач була змушена з сином орендувати квартиру та одночасно сплачувати щомісячні платежу за кредитним договором та оренду. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер:2124880301:03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2334363321248; - на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 837462521248. Тобто рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 здійснено поділ на рівні частки майна подружжя: житлового будинку та земельної ділянки. Однак вказаним судовим рішенням не було вирішено питання щодо іншого майна, в тому числі питання щодо поділу боргових зобов`язань, набутих під час шлюбу. Просила суд врахувати, що подружжям було укладено кредитний договір в інтересах сім`ї на загальну суму 222\~000,00 грн., що підтверджується паспортом споживчого кредиту та офертою та укладення угоди про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022. З часу виїзду відповідача за кордон весь тягар по погашенню кредитних зобов`язань залишився на позивачці. Також зазначає, що кошти на придбання будинку позивачці її батьки, про що свідчить відповідна розписка. У свою чергу батьки позивачки такі кошти отримали у зв`язку з продажем власної земельної ділянки 09.04.2021 та поверненням боргу в розмірі 10\~000,00 дол. США, про що свідчить договір безвідсоткової позики від 29.05.2019, згідно з яким батько позивачки [PERSON] надав позичальнику до 08.05.2020 вказану суму, яку позичальник повернув у вказаний строк. Також [PERSON] отримав грошове відшкодування за моральну шкоду по судовій справі №303/5304/18, а кошти позичив позивачці для придбання будинку та земельної ділянки. За таких обставин, оскільки при поділі майна враховуються також боргові зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї, вважає, що частину боргу відповідач також зобов`язаний погасити. Вважає, що вказані боргові зобов`язання відносяться до спільних зобов`язань подружжя. Ухвалою суду від 16.10.2023 позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 04.12.2023 на виконання вимог указаної ухвали представником позивача адвокатом Резуненко\~О.А подано заяву про усунення недоліків, в якій просить прийняти позовну заяву в новій редакції (з усуненими недоліками) до свого провадження. 08.12.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 25.01.2024 представником відповідача подано відзив, в якому представник просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що боргові зобов`язання, про які зазначає позивачка, є її особистими борговими зобов`язаннями, та [PERSON] не давав згоди на отримання позивачкою даних позик, а тому вони є її особистими боргами. Посилання позивачки на те, що 22.02.2022 вона взяла кредит у сумі 222\~000,00 на потреби сім`ї, не має жодного відношення до розподілу майна, так як спільне майно куплене 12.04.2021, а кредит [PERSON] отримала 22.02.2022. Крім того в оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 вказано, що кредит надається для власних потреб. Згоду на отримання такого споживчого кредиту відповідач не надавав, такі кошти не були направлені на сімейні потреби, так як сторони спору вже проживали окремо і було подано позов про розлучення. Також зазначає, що аргумент щодо боргової розписки від мами позивачки на суму 35\~000,00 дол. США не витримує жодної критики, так як така розписка не відповідає дійсності, а спільне майно (будинок та земельна ділянка) були придбані за спільні кошти за час шлюбу, згоди на отримання грошей в позику [PERSON] не надавав, а така розписка є фіктивною. Вказує, що всі боргові зобов`язання, на які посилається позивачка, є її особистими зобов`язаннями та мають на меті незаконно, всупереч ст. 70 СК України, позбавити відповідача права власності на спільно нажите майно. Ухвалою суду від 02.05.2024 клопотання представника третьої особи\~АТ «Альфа-Банк» про зміну найменування сторони задоволено, змінено назву третьої особи з АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» у справі №308/17670/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявлять самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Альфа-Банк», [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. 11.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Зазначила, що дійсно у подружжя не було коштів для купівлі будинку, в якому вони планували проживати, у зв`язку з чим звернулась до своїх батьків для отримання позики. Також вказала, що куплений будинок не був облаштований для проживання, потребував ремонту, в зв`язку з чим у 2022 році оформила кредит, з тим, щоб використати отримані кредитні кошти на облаштування спільного будинку. У судове засідання з`явився представник позивачки, позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач, представник відповідача не з`явились, у матеріалах справи містяться заяви від представника відповідача про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи АТ «Сенс Банк» не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У судове засіданні третя особа [PERSON] з`явилась, по суті справи надала пояснення, зазначила, що дійсно її донька [PERSON] разом із [PERSON] після одруження проживали у будинку батьків [PERSON] . Проте з часом подружжя почало задумовуватись про купівлю власного будинку. Хоча коштів на такий у них не було. В зв`язку з чим, третя особа, порадившись з чоловіком [PERSON] , вирішила допомогти доньці в придбанні власного житла і надати молодому подружжю в позику кошти на купівлю такого майна. Для цього було продано земельну ділянку, що перебувала у власності подружжя [PERSON] , та кошти за продаж цієї ділянки у сумі 20\~000,00 дол.США, а також кошти, які отримав її чоловік [PERSON] від повернення боргу у сумі 10\~000,00 дол. США, були передані у позику доньці для купівлі будинку із земельною ділянкою. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст.\~13,\~76,\~80,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 27.07.2017 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №493. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.09.2022 у справі №303/4465/22 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти набуто наступне нерухоме майно: 1) житловий будинок, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 837462521248, за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельна ділянка, кадастровий номер: 2124880301:03:008:0021, площею 0.1408 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2334363321248. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 по справі №158/2229/16-ц звертав увагу на таке: «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя». Також у вищевказаній постанові Верховний суд зазначив, що: «Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в силу своїх повноважень міг усунути порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, проте в порушення частини другої\~статті 303 ЦПК України\~не надав оцінку доказам, які були прийнято судом першої інстанції всупереч положенням\~статті 59 ЦПК України 2004 року, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля та стягнення грошової компенсації та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно перевірити та встановити: чи надавала [PERSON] письмову згоду на продаж спірного автомобіля; якими допустимими доказами підтверджується факт отримання позивачем від відповідача коштів від продажу зазначеного автомобіля, та лише після з`ясування зазначених обставин вирішити вимоги про поділ автомобіля, що є спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації від його продажу». Відповідно до\~статті 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хвастою\~М.М., реєстровий №640, [PERSON] отримала у власність належний продавцю ТОВ «Кей-Колект» житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хвастою\~М.М., реєстровий №639, підтверджується, що [PERSON] придбала у власність земельну ділянку кадастровий номер: 2124880301:03:008:0021, площею 0.1408 га. 12.04.2021 [PERSON] на підставі власноруч написаної розписки визнано, що 12.04.2021 нею були отримані у позику від її матері [PERSON] грошові кошти для придбання будинку та земельної ділянки, у розмірі 35\~000,00 дол.США. Кінцевий термін повернення коштів - 12.04.2024 року. Станом на момент розгляду справи грошові кошти не повернуто. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, факт отримання позивачкою коштів у борг від [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами. Також суд звертає увагу, що вказані кошти були отримані позивачкою у борг під час перебування нею у зареєстрованому шлюбі. Доказів використання позивачкою таких коштів на особисті потреби відповідачем не надано. Також судом встановлено, що 22.02.2022 позивачкою було укладено кредитний договір з АТ «Сенс Банк» на загальну суму 222\~000,00 грн., що підтверджується паспортом споживчого кредиту та офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501437256. Мета отримання кредиту на споживчі цілі, строк кредитування 60 місяців, дата повернення кредиту 22.02.2027. Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що кошти за укладеним кредитом не були направлені на сімейні потреби, так як сторони спору вже проживали окремо і було подано позов про розлучення, оскільки, як вбачається з рішення суду від 27.09.2022 по справі №303/4465/22, провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було відкрито 18 липня 2022 року, а шлюб розірвано 27.09.2022. Інших доказів на підтвердження своїх слів відповідач не надав. Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). У постанові Верховного суду України від 05.10.2021 року, справа № 755/16464/20, вказано, що частина четверта\~статті 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (п.п. 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). У постанові КЦС ВС від 05.10.2021 року у справі № 755/16464/20 сформовано висновок, що «внаслідок придбання подружжям квартири у кредит, боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір». Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі № 638/18231/15-ц, зазначено: «Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.» Відповідно до приписів частин першої та третьої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Отже суд констатує, що позивачкою належними і допустимими доказами доведено факт отримання позики та кредитних коштів в інтересах сім`ї, а саме для придбання та утримання спільного майна подружжя, при цьому відповідач власних доказів на спростування позиції позивачки не надав, фактів використання позивачкою кредитних коштів в особистих інтересах не на користь сім`ї суду не навів. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Отже, якщо спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Наведене узгоджується із викладеним у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14. Отже, з огляду на те, що положення сімейного законодавства передбачають рівність часток чоловіка та дружини у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за обставин даної справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved