Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У вересні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У обґрунтування позову вказано, що 31 жовтня 2018 року між громадянином Республіки Узбекистан [PERSON] (далі - позивач) та громадянкою російської федерації [PERSON] (далі - відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що свідчить актовий запис № 2636 від 31 жовтня 2018 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Спільних дітей та спільно нажитого майна сторони не мають. Позивач та відповідач проживали спільно у місті Києві з березня 2018 року до березня 2020 року за адресою: [ADDRESS] . У 2020 році стосунки між сторонами почали погіршуватися через непорозуміння та сварки, що призвело до того, що останні чотири роки сторони проживають окремо та шлюбні стосунки не підтримують. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинено в березні 2020 року. У 2022 року, після початку збройної агресії росії відповідач виїхала за межі України. Місце перебування та місце проживання відповідача на даний час позивачу не відомо. Сім`я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Сторони мають різний світогляд, різні моральні цінності, протилежні погляди на шлюб, сім`ю, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З огляду на повну відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між сторонами подальше збереження шлюбу неможливе. Враховуючи вищенаведене підстав для примирення позивач не вбачає. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без руху. 05 листопада 2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/43423/24-ц, за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 03 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте подала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, вимоги позову підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надала. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 31 жовтня 2018 року між громадянином Республіки Узбекистан [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 2636. Спільних дітей сторони не мають. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved