Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛОН» про стягнення коштів. В позовній заяві позивач зазначив, що 03.08.2020 між ТОВ «Столиця-Зем-Індустрія» (далі - продавець) та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛОН» (далі - первісний покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №БОС/02-КВ/263-МП. Відповідно до п. 1.1 цього договору продавець продає, а покупець придбаває майнові права на апартаменти під будівельним номером 263 на 16 поверсі у багатофункціональному громадському комплексі з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] . 03.03.2021 між позивачем [PERSON] (далі - новий покупець), продавцем та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором №БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги, на підставі цього договору до нового покупця переходить право вимоги первісного покупця до продавця за договором купівлі-продажу майнових прав у частині йому належній на момент укладення цього договору та, внаслідок заміни сторони за договором купівлі-продажу майнових прав, - весь комплекс прав та обов`язків первісного покупця за договором купівлі-продажу майнових прав в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього договору. У порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний покупець відплатно здійснює відступлення права вимоги до продавця за договором купівлі-продажу майнових прав щодо виконання останнім своїх зобов`язань в частині, належній первісному покупцю на момент укладення цього договору, а новий покупець приймає право вимоги, та внаслідок зміни сторони, весь комплекс прав та обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав щодо передачі у власність майнових прав на апартаменти в об`єкті будівництва, в тому обсязі прав та обов`язків, що існували у первісного покупця на момент підписання договору (п. 1.3 Договору). У пункті 6.3 сторони дійшли згоди, що дія цього договору автоматично достроково припиняється у випадку розірвання угоди про визначення ціни відступлення права вимоги. 03.03.2021 між позивачем та відповідачем було укладено угоду №БОС/02-КВ/263 про визначення ціни відступлення права вимоги за договором № БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.08.2020 (далі - угода про визначення ціни відступлення права вимоги або угода). Згідно з п. 1.1 угоди про відступлення права вимоги новий покупець зобов`язується оплатити первісному покупцю ціну відступлення права вимоги, що належить первісному покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав №БОС/02-КВ/263-МП від 03.08.2020 на апартаменти, на момент укладення договору відступлення, а первісний покупець прийняти таку оплату. Ціна відступлення права вимоги первісного покупця новому покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав складає 1 448 177,53 грн без ПДВ, що еквівалентно 51 719,33 доларам США за базовим фіксованим курсом. На виконання умов вищевказаної угоди про відступлення права вимоги позивачем було сплачено на користь відповідача 881 400,00 грн. Сторони дійшли згоди, що дія цієї угоди та автоматично договору відступлення може бути достроково припинена новим покупцем в односторонньому порядку: шляхом направлення новим покупцем первісному покупцю в порядку, передбаченому п. 6.4 даної угоди, повідомлення про розірвання (п. 4.3.2 угоди про визначення ціни відступлення права вимоги). У випадку розірвання цієї угоди в односторонньому порядку угода вважатиметься розірваною на 5 календарний день з дня направлення повідомлення про розірвання стороною-ініціатором (п. 4.4 угоди про визначення ціни відступлення права вимоги). У випадку розірвання цієї угоди з підстав, викладених у п.п. 4.3.2, 4.3.3 даної угоди, первісний покупець протягом 90 банківських днів з дати розірвання (припинення) повертає новому покупцю сплачені ним кошти. Користуючись своїм правом, передбаченим умовами договору, позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору, яке було отримано відповідачем 09.08.2023. Крім того, на адресу відповідача було направлено лист, який був отриманий відповідачем 15.11.2023, про повернення сплачених позивачем коштів. Однак такі повідомлення та лист були залишені відповідачем без реагування. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 16.05.2024 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, у якій представник позивача просила стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛОН» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 881 400,00 грн, 3% річних в розмірі 9 692,43 грн, інфляційні збитки в розмірі 15 865,2 грн, проценти за користування коштами в розмірі 47 775,81 грн та стягнути на користь [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. 22.05.2024 представник відповідача подала до суду клопотання про направлення даної цивільної справи за підсудністю, зазначаючи, що спір виник з приводу стягнення коштів за укладеним між позивачем і відповідачем договором від 03.03.2021 про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором № БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав, предметом якого є відступлення відповідачем на користь позивача права вимоги до ТОВ «Столиця-Зем-Індустрія» щодо передачі у власність майнових прав на апартаменти в об`єкті будівництва: «Будівництво багатофункціонального громадського комплексу з підземним паркінгом на [ADDRESS] » (ЖК BOSTON Creative House), за договором №БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав, а тому дана цивільна справа повинна бути передана до Оболонського районного суду міста Києва для розгляду з дотриманням правил виключної підсудності, визначених ст. 30 ЦПК України. 23.05.2024 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про передачу справи за підсудністю, у якій зазначено, що договір про відступлення права вимоги та заміну сторони від 03.03.2021 та угода про визначення ціни відступлення права вимоги є розірваними в односторонньому порядку, а сплачені кошти стягуються на підставі ст. 1212 ЦК України, тому в даній справі відсутня будь-яка виключна підсудність. Ухвалою суду від 23.05.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Казимиренко К.В. про передачу даної цивільної справи за підсудністю на розгляд Оболонському районному суду міста Києва відмовлено. 08.07.2024 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою представник позивача просить стягнути з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛОН» на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 881 400,00 грн, 3% річних в розмірі 14 108,14 грн, інфляційні збитки в розмірі 21 153,6 грн, проценти за користування коштами в розмірі 67 441,80 грн та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. 19.08.2024 від представника відповідача надійшли пояснення та заперечення у даній справі. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 14.04.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона просить задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи письмових заяв по суті справі, поданих представниками сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 03.08.2020 між ТОВ «Столиця-Зем-Індустрія» та АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АТЛОН» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № БОС/02-КВ/263-МП. За умовами укладеного договору продавець продає, а покупець придбаває майнові права на апартаменти під будівельним номером 263 на 16 поверсі у багатофункціональному громадському комплексі з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] 03.03.2021 між [PERSON] , продавцем та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором № БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав. Крім того, 03.03.2021 між позивачем та відповідачем укладено угоду № БОС/02-КВ/263 про визначення ціни відступлення права вимоги за договором № БОС/02-КВ/263-МП купівлі-продажу майнових прав від 03.08.2020. Ціна відступлення права вимоги первісного покупця новому покупцю за договором купівлі-продажу майнових прав складає 1 448 177,53 грн без ПДВ, що еквівалентно 51 719,33 доларам США за Базовим фіксованим курсом. На виконання умов вищевказаної Угоди про відступлення права вимоги позивачем було сплачено на користь відповідача 881 400,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до норм ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15, від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Суд бере до уваги, що договір між позивачем та відповідачем було розірвано. Таким чином, оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпала, грошові кошти у розмірі 881 400, 00 грн підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту безпідставного отримання грошових коштів. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини другої статті 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)). Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Статтями 536 та 1048 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами, передбачена сплата процентів за весь період їх використання, а не лише за неправомірне користування ними. Відповідно до наданого позивачем розрахунку: - розмір 3 % річних за період з 18.12.2023 по 30.06.2024 становить 14 108 гривень 14 копійок. - розмір інфляційних збитків за період з 18.12.2023 по 30.06.2024 становить 21 153 гривні 60 копійок; - розмір процентів за користування коштами за період з 18.12.2023 по 30.06.2024 становить 67 441 гривня 80 копійок. Суд бере вказані вище розрахунки позивача як такі, що узгоджуються з нормами законодавства та не спростовані позивачем. Ураховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі, із урахуванням останньої заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, поданої до суду. Таким чином, суд вважає вірним стягнути з АТ на користь [PERSON] нараховані за період з 18.12.2023 по 30.06.2024: три відсотки річних у розмірі 14 108 гривень 14 копійок; інфляційні втрати у розмірі 21 153 гривні 60 копійок; проценти за користування коштами у розмірі 67 441 гривня 80 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9841 гривня 34 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: approved