Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінтраст Капітал" ( надалі Товариство ) звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4387385 від 14.02.2024 та додатковим до нього договором у сумі 104940 грн., а також понесені судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство, посилається на те, що 14.02.2024 між ТзОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, шляхом використання надісланого йому одноразового електронного ідентифікатора, було укладено кредитний договір № 4387385 на умовах Правил надання коштів у позику, які розміщено на офіційному сайті Товариства, та надано відповідачу кредитні кошти у сумі 9000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,03 % від суми кредиту на кожен день користування перші 30 днів та стандартною процентною ставкою 2,50 % від суми кредиту на кожен день користування з періодичністю платежів кожні 30 днів. 15.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4387385, згідно з умовами якого сторони домовились про надання відповідачу додаткової суми кредиту 1800 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що Товариство виконало свої обов`язки по наданню кредитних коштів [PERSON] .. \~ \~ \~ \~ \~ \~Проте, відповідач заборгованості по кредитному договору не сплатив і своїх зобов`язань перед Товариством з повернення кредиту не виконав. У зв`язку з цим, Товариством нараховано проценти за користування кредитом за зниженою та стандартною процентними ставками, у період до відступлення права вимоги (25.10.2024), у розмірі 84960,00 грн. Після відступлення права вимоги новому Кредитору (25.10.2024), відсотки за користування кредитними коштами були нараховані, виключно, за стандартною процентною ставкою по 27.01.2025, що становить 25380,00 грн, які Товариство просить стягнути з відповідача у судовому порядку. 25 жовтня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали Договір факторингу №25/10/2024, згідно з яким ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було відступлено право вимоги до відповідача. \~ \~ \~ \~\~У судове засідання представник позивача не з`явився, водночас звертаючись до суду із вказаним позовом, просив здійснювати судовий розгляд у його відсутності. ( а.с. 14) Також, подав клопотання про витребування від АТ "ПриватБанк" інформації про зарахування коштів 14.02.2024 та 15.02.2024 на платіжну картку [PERSON] , емітентом якої є АТ "ПриватБанк", кредитних коштів у сумі 9000 гривень та 1800 гривень. (а.с. 28-31) Відповідач [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового розгляду, шляхом направлення судової повістки та розміщення інформації про дату, час та місце розгляду справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет : http://ml.rv.court.gov.ua/sud1712/, не з`явився. ( а.с. 111-112) Будь -яких заяв, відзиву на позов, чи пояснень по суті справи, на адресу суду не надіслав. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час, місце і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2024 [PERSON] уклав в електронній формі договір № 4387385 про надання споживчого кредиту з ТзОВ «Лінеура Україна». Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 9000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,03 % від суми кредиту на кожен день користування перші 30 днів та стандартною процентною ставкою 2,50 % від суми кредиту на кожен день користування з періодичністю платежів кожні 30 відсотків.15.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4387385, згідно з умовами якого сторони домовились про надання відповідачу додаткової суми кредиту 1800 грн. Отримання кредитних коштів позичальником на банківську картку [NUMBER] підтверджується документально ( а.с. 20-21). При цьому суд враховує, що оскільки відповідач відзиву проти позову не подав, то отримання ним кредитних коштів у загальній сумі 10800 гривень не оспорюється. З цих же підстав необхідності у витребуванні інформації від АТ "ПриватБанк" інформації про зарахування коштів 14.02.2024 та 15.02.2024 на платіжну картку [PERSON] суд не вбачає. Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, всупереч вищезазначеним положенням закону та умовам кредитного договору, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів у строки, на умовах та в розмірах, передбачених Договором, [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на день подання позову за ним утворилась заборгованість у сумі, яка складається з наступного: - 10800,00 грн заборгованість за основним боргом (сумою кредиту); - 68760,00 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; - 25380,00 грн заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». 25 жовтня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» уклали Договір факторингу №25/10/2024, згідно з яким ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було відступлено право вимоги до відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що на підставі вказаного договору ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло статусу кредитора за грошовими вимогами до [PERSON] за кредитним договором № 4387385, укладеним з ТзОВ «Лінеура Україна» 25.10.2024. \~ \~ \~ \~Так, зі змісту вказаного вище договору Факторингу вбачається, що його предметом є, зокрема, право вимоги по укладеному між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитному договорі та додатковому договору до нього. При цьому, таке право вимоги передається по Реєстру прав вимоги, який є Додатком і невід`ємною частиною договору Факторингу. \~ \~ \~ \~За загальними правилами, з якими закон пов`язує чинність правочину, передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~Під змістом правочину розуміються істотні його умови, з приводу яких укладається правочин. Так, згідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Разом з тим, додатки до договору Факторингу (Реєстри прав вимог щодо відступлення права вимоги по заборгованості відповідача [PERSON] , Акти прийому-передачі Реєстрів боржників, повідомлення про відступлення права грошової вимоги) не містять відомостей про прізвище, ім`я та по батькові боржника [PERSON] за конкретним кредитним договором та розмір заборгованості по ньому, які є предметом відступлення права вимоги. Реєстр прав вимоги та Актах прийому-передачі не містять відомостей про ідентифікацію осіб, вказівок відомості про конкретні кредитні договори, а також розмір заборгованості по них. ( а.с. 96-100) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~При цьому суд відмічає, що у наданому до позову реєстрі прав вимоги та актах прийому-передачі, взагалі відсутні ПІБ боржників, відомості про конкретні кредитні договори, а також розмір заборгованості по них. \~ \~ \~ \~Отже, доказів у розумінні ст. ст.76-80 ЦПК України про те, що саме заборгованість [PERSON] була відступлена первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна», позивачем суду не надано. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Таким чином, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203\~ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Таким чином, проаналізувавши письмові докази по справі, беручи до уваги судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку про недоведеність факту переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» прав вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 4387385 від 14.02.2024 та додаткового договору до нього, які було укладено між ТзОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] , що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушених прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», за захистом яких останнє звернулося до суду з цим позовом. \~ \~ \~ \~За таких обставин обов`язок [PERSON] з повернення заборгованості по кредитному договору № 4387385 від 14.02.2024 та додаткового договору до нього від 15.02.2024 перед ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшов, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~Судові витрати, відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача не підлягають. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed