Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Гаврильченко В.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1096935 від 21.06.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача суму коштів в розмірі 55\~213,80 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивача водою, з яких: 17\~054,40 грн. вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт пошкодженої квартири; розмір збитків, завданих внаслідок залиття квартири, 16\~159,40 грн.; 12\~000 грн. витрати на проведення експертного будівельно-технічного дослідження квартири. Також в позові заявлено вимогу про відшкодування судових витрат з оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та правничої допомоги в розмірі 13\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що залиття квартири позивача відбулось через виток води, що стався внаслідок аварії на системі водовідведення (сифон; шланг на водопідігрівачі) в квартирі, де мешкає відповідачка, що розміщена поверхом вище над квартирою позивача. Відповідачка заперечила проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просила відмовити у позові. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що вона пропонувала позивачу усунути наслідки затоплення його квартири шляхом виконання нею робіт з демонтажу, обробки стелі в місцях виявлених протікань, покриття розумних витрат на матеріали та виконання робіт із залученням на приватній основі малярів, але позивач не зміг визначитись із своєю позицією щодо обсягу бажаних до проведення відновлювальних робіт, якості та вартості шпалер, порядку виконання роботи. Саме через відсутність вольового конкретно висловленого рішення з боку позивача спірна ситуація не знайшла свого вирішення в позасудовому порядку. Відповідачка стверджує, що позивач не повідомляв їй своїх вимог про розмір, строки та порядок відшкодування завданих матеріальних збитків. Окремо відповідачка зауважує на тому, що акт про залиття від 19.03.2024р. та акт обстеження від 03.04.2024р. складалися без її участі і за своїми формою та змістом такі акти не відповідають Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, внаслідок чого позивачем не доведено належним чином обсягу необхідного ремонту приміщень його квартири, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовної вартості, а отже доводи позивача про розмір завданої йому шкоди є необґрунтованими. 13.09.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.11.2024р. від представника відповідачки адвокат Траченко І.В., яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 16.10.2024р. №004-2305675, надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідачки стосовно позовних вимог. Додатково у відзиві викладене заперечення щодо обґрунтованості розміру судових витрат позивача, оскільки сторона відповідача вважає такі витрати завищеними та неспівмірними. 04.12.2024р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказується про необґрунтованість аргументів відповідачки стосовно обставин спірних правовідносин та викладено аргументи щодо обґрунтованості позовних вимог в контексті оцінки наданих позивачем доказів. Додатково у такій заяві зазначається, що відсутність між сторонами згоди щодо порядку та розміру відшкодування завданої позивачу шкоди і стала підставою для звернення останнього до суду з даним позовом. Звертається увага, що відповідачка ухилилася від отримання письмової претензії позивача, оскільки поштове відправлення з такою претензією повернулось без вручення «за закінченням терміну зберігання» та «невдалою спробою вручення». За клопотанням представника відповідача усною ухвалою від 11.12.2024р. судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] 30.01.2025р. від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені в уточненій редакції в частині розміру витрат на правову допомогу, які і стали предметом судового розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник позивача додатково пояснив, що відповідачка, як власник квартири в якій стався виток води, зобов`язана відшкодувати позивачу завдану залиттям квартири шкоду, оскільки причиною залиття є виток води у сифоні та на водонагрівачі в квартирі відповідачки. Зазначив, що позивач робив ремонт у своїй квартирі два роки назад і це перший випадок затоплення його квартири. Зауважив, що сторони не змогли врегулювати спірну ситуацію мирним шляхом, оскільки відповідачка відмовлялась прийняти пропозицію позивача. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що вона не заперечує необхідності відшкодування нею позивачу шкоди, обумовленої затопленням його квартири. Зазначила, що згодна відшкодувати позивачу завдані залиттям квартири збитки (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів, витрати на правничу допомогу) в межах розміру 30\~000 грн. з розстрочкою їх сплати на шість місяців по 5 000 грн. в місяць, в порядку мирного врегулювання даного спору. Витрати позивача на проведення експертного дослідження заперечувала. Зауважила, що саме позивач разом з членами своєї сім`ї не погодились на мирне врегулювання спірної ситуації. Також зазначила, що була в квартирі позивача один раз через тиждень після її залиття і стан ремонту в такій квартирі був жахливий, шпалери були відклеєні. Додала, що у себе в квартирі вона ніяких ремонтних робіт не проводила, оскільки в цьому немає необхідності. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Натомість зазначила, що відповідачка не заперечує наявності в неї обов`язку з відшкодування наслідків затоплення квартири позивача, проте саме з вини позивача сторони не дійшли згоди щодо порядку та розміру такого відшкодування. Просила врахувати майновий стан відповідачки, яка є вдовою учасника бойових дій, має статус внутрішньо переміщеної особи, самостійно виховує дитину та труднощі фінансового характеру. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. 25.03.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення рішення по справі. 03.04.2025р. судом постановлено ухвалу про поновлення судового розгляду. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 05.03.2007р. позивач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Зазначена квартира є об`єктом спільної сумісної власності позивача та третіх осіб - [PERSON] і [PERSON] . Така квартира знаходиться на третьому поверсі дев`ятиповерхового будинку і являє собою трикімнатну квартиру посімейного заселення загальною площею 67,2кв.м., що підтверджується технічним паспортом квартири /а.с. 9-10/. Відповідачка з 03.03.2023р. є власником квартири [ADDRESS] в цьому будинку і її квартира знаходиться поверхом вище над квартирою позивача. При цьому, відповідачка фактично проживає у такій квартирі разом із своїм малолітнім сином. 16.03.2024р. в 20год. 13хв. в квартирі позивача в приміщенні санвузла були виявлені витоки води зі стелі (затоплення), в результаті чого були залиті водою стіни (шпалери) в ванній кімнаті та вбиральні. В результаті цього позивачем було викликано аварійну бригаду, яка перекрила водопостачання стояків холодної та гарячої води. Причиною витоку води було визнано аварію на системі водовідведення в квартирі відповідачки (сифон). Водопостачання було відновлено 17.03.2024р. За результатом таких подій представником ТОВ «УК Нова якість» майстер [PERSON] було складено акт від 19.03.2024р., з яким було ознайомлено позивача та відповідачку /а.с. 6/. 31.03.2024р. о 08год. 15хв. позивач звернувся до ТОВ «УК Нова якість» з повідомленням про залиття приміщень ванної кімнати та вбиральні в його квартирі. Аварійна бригада обстежила квартиру відповідачка та не виявила витоків води з труб стояків холодного та гарячого водопостачання. 03.04.2024р. в квартирі позивача було виявлено сиру пляму під стелею з відчуттям вологи, а в квартирі відповідачки виявлено витоки води зі шлангу на водопідігрівачі, з якого вода потрапляла на підлогу в нішу. За результатом таких подій комісією у складі майстра та слюсара ТОВ «УК Нова якість», а також [PERSON] (від кв. [ADDRESS] ) та [PERSON] (від кв. [ADDRESS] ), було складено акт обстеження від 03.04.2024р. /а.с. 7/. Зазначені обставини, окрім їх часткового підтвердження відповідними письмовими доказами, повністю визнаються сторонами і у суду не виникає сумніву у їх достовірності, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не потребують доказування. На замовлення позивача судовим експертом Гнатюком В.Г. в ТОВ «Контакт-Сервіс» було проведено експертне будівельно-технічне дослідження за наслідками якого складений висновок експерта №22/24/Буд від 05.06.2024р. Згідно такого висновку вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт квартири позивача, пошкодженої внаслідок залиття, станом на 05.06.2024р. становить (з ПДВ) 17\~054,40 грн., а розмір збитків (з ПДВ) 16\~159,40 грн. /а.с. 13-28/. Вартість послуг експерта з проведення такого дослідження становить 12\~000 грн. і була сплачена позивачем в повному обсязі /а.с. 11-12/. До теперішнього часу відповідачка в добровільному порядку не відшкодовувала позивачу жодних збитків, пов`язаних із затопленням його квартири. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо порядку та розміру відшкодування відповідачкою збитків позивача, то він звернувся до суду з даним позовом. Тож спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Правовий аналіз зазначеної норми свідчить, що юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому, особливістю регулювання таких відносин є презумпція винуватості, оскільки обов`язок довести відсутність вини у завданні шкоди покладається саме на особу, яка завдала шкоди або має нести відповідальність за її завдання. Відповідно до ст. 319 ЦК власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що в період з 16.03.2024р. по 03.04.2024р. відбувалось підтоплення квартири позивача внаслідок витоку води з систем водовідведення (виток води на сифоні) та водопостачання (виток води на шлангу водопідігрівача) у квартирі відповідачки, а отже факт завдання шкоди позивачу є доведеним. Таким чином, суд вважає доведеним, що залиття квартири позивача відбулося з причин незабезпечення відповідачкою належного стану елементів з`єднання труб систем водопостачання та водовідведення у своїй квартирі. Тож з огляду на положення ст. 319, ч. 2 ст. 1166 ЦК саме відповідачка несе відповідальність за завдану позивачу шкоду. До того ж суд бере до уваги, що сама відповідачка визнає наявність в неї зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок затоплення його квартири. Фактично предметом спору між сторонами є розмір збитків, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки. Визначаючи розмір завданих позивачу збитків, суд звертає увагу, що сторони вільні у наданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Наданий позивачем експертний висновок, складений судовим експертом Гнатюком В.Г. за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, є належним і допустимим доказом в контексті положень ст. 77, 102, 106 ЦПК України. Будь-яких обставин, які б спростували об`єктивність такого висновку судом не встановлено, а доводи сторони відповідача щодо недопустимості такого доказу є необґрунтованими. Натомість суд звертає увагу, що предметом експертного дослідження за висновком експерта №22/24/Буд від 05.06.2024р. було встановлення розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна внаслідок залиття квартири позивача та розміру збитків. В цьому контексті слід зауважити, що поняття «розмір збитку» та «вартість відновлювального ремонту» не є взаємовиключними поняттями. Категорія «вартість відновлювального ремонту» включає в себе «розмір збитку» та додаткові витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Аналіз змісту висновку експерта №22/24/Буд від 05.06.2024 свідчить, що розмір збитку визначається на підставі тих самих вихідних даних, що і вартість ремонтно-відновлювальних робіт, але з урахуванням зменшення показника вартості будівельних матеріалів на коефіцієнт придатності квартири. Зазначене обумовлюється тим, що при здійсненні ремонтно-відновлювальних робіт враховується вартість нових будівельних матеріалів, тоді як розмір збитку визначається реальною вартістю будівельних матеріалів з урахуванням їх фактичного зносу до моменту пошкодження. Таким чином слід виснувати, що в даному випадку позивач має право вимагати або відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт, або розміру збитку, який обчислений експертом з урахуванням фізичного зносу матеріалів оздоблювальних покриттів вбиральні та ванної кімнати на рівні 20%. З урахуванням обставин справи та позиції сторін щодо порядку та розміру відшкодування відповідачкою позивачу всіх його витрат, які останній зазнав у зв`язку із виникненням спірної ситуації, то суд доходить висновку, що правомірними та обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки повної вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в розмірі 17\~054,40 грн. При цьому суд зауважує, що предметом позовних вимог по суті є відшкодування реальних збитків, завданих позивачу внаслідок залиття його квартири, тобто витрат, які позивач мусить зробити для відновлення попереднього стану своєї квартири. Інші витрати позивача (судовий збір, послуги експерта та адвоката), що здійснені позивачем у зв`язку із спором між сторонами, за своєю сутністю є процесуальними витратами, а тому питання їх відшкодування підлягає вирішенню в порядку розподілу судових витрат за результатом розгляду справи. Також при формуванні висновків щодо результату вирішення спору між сторонами суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). З огляду на вищевикладені положення, суд не вбачає необхідності у наданні відповіді на всі інші аргументи сторін, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду та не мають правового значення для результату розгляду справи. Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), наслідки спірної ситуації, суть та обставини спору, норми права, якими регулюються спірні правовідносини, здійснивши належну правову оцінку наданим суду доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах суми 17\~054,40 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн. /а.с.1/, витрат позивача на оплату послуг експерта в розмірі 12\~000 грн. та оплату правничої допомоги в розмірі 13\~000 грн. В даному випадку ціна позову складає 33\~213,80 грн., оскільки саме таку суму коштів позивач просив стягнути з відповідачки для відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах суми 17\~054,40 грн., що складає 51,35% від ціни позову, а відтак на підставі ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивач має право на компенсацію понесених ним судових витрат пропорційно частки задоволених позовних вимог. Щодо витрат зі сплати судового збору. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже в даному випадку позивачу слід компенсувати витрати зі сплати судового збору в межах суми 621,95грн. (1211,20грн. * 51,35% / 100%). Натомість відповідачка має статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув чи пропав без вісті під час проходження військової служби, що підтверджується відповідним посвідченням /а.с. 66/, а отже на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору. За таких обставин позивачу слід компенсувати витрати з оплати судового збору в сумі 621,95грн. за рахунок держави в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845. Щодо витрат з оплати послуг експерта. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2023р. у справі №712/4126/22 виснувала, що: 1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; 2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; 3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; 4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. За обставинами даного судового провадження судом встановлено, що позивач просив відшкодувати йому витрати на проведення експертизи в розмірі 12\~000 грн. На підтвердження понесення таких витрат стороною позивача надано суду рахунок №29/24 від 24.05.2024р. та квитанцію про оплату такого рахунку №69630215 від 29.05.2024р. /а.с. 11-12/. Відповідний висновок експерта №22/24/Буд від 05.06.2024р. визнаний судом належним і допустимим доказом, який врахований як доказ при ухваленні рішення по суті спору. В такому висновку зазначено, що він складений для подання його до суду. Отже витрати на забезпечення такого доказу є необхідними та виправданими і підлягають розподілу в повному обсязі. Стосовно доводів сторони відповідача щодо занадто високої вартості послуг експерта, то відповідні доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки всупереч вимог ч. 9 ст. 139 ЦПК України стороною відповідача не доведено неспівмірність вартості послуг експерта зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт. Отже, з огляду на положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в даному випадку позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки витрати з оплати послуг експерта в межах 51,35% від їх загального розміру, тобто в сумі 6 162 грн. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: договір про надання правової допомоги від 21.06.2024р. з додатковою угодою до нього від 24.01.2025р.; квитанція до прибуткового касового ордеру від 21.06.2024р. про оплату послуг адвоката на суму 10\~000 грн. та від 24.01.2025р. на суму 3 000 грн.; ордер; попередній розрахунок вартості послуг адвоката від 21.06.2024р. та від 24.01.2025р.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 30.01.2025р. /а.с. 29-32, 137-140/. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 13\~000 грн. Натомість сторона відповідача заперечувала обґрунтованість розміру витрат позивача на правову допомогу з підстав їх неспівмірності з реальним розміром таких витрат, а також розміром оплати послуг адвокатів, які надаються на ринку правничих послуг. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial