Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Змисла М.Р., 27.02.2025 звернулася до суду із позовом до Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час її вимушеного прогулу з 30.07.2024 по 19.11.2024, що становить 123595,47 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] працювала на посаді на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади (далі - УДЮМК Галицького району ЛМТГ) з 14.09.2011. Наказом голови комісії з реорганізації Управління молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради №14к від 07.02.2024 її звільнено з посади на підставі п.2 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до мотивувальної частини даного наказу підставою для звільнення виступило неякісне виконання службових обов`язків, незадовільне розпорядження бюджетними коштами, виявлення ряду недоліків та порушень при управлінні коштами Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади, прийняття помилкових рішень та порушення норм чинного законодавства України. Зазначений наказ оскаржено в судовому порядку, та рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 (справа №461/1938/24) визнано наказ №14к від 07.02.2024 незаконним, та поновлено позивача на роботі. У резолютивній частині рішення суд зазначив, що рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. 29.07.2024 [PERSON] надано для підпису Наказ Управління спорту та молодіжної політики ДР ЛМР №243к від 29.07.2024 «Про поновлення на роботі [PERSON] », однак одразу після підписання наказу №243к [PERSON] надано на підпис наказ Управління спорту та молодіжної політики ДР ЛМР №244к «Про звільнення з роботи [PERSON] », яким позивача звільнено з посади директора УДЮМК Галицького району ЛМТГ відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Причиною звільнення, відповідно до мотивувальної частини Наказу №244к стало «систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, враховуючи Акт перевірки фінансово-господарської діяльності Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади за період з 01.01.2017 до 31.12.2022 №2103/9 від 18.12.2023». Наказ №244к також оскаржено в судовому порядку [PERSON] , який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 у справі №461/7067/24, яке на оскаржено та набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано. Крім того, однією з позовних вимог було стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак у задоволенні вказаної позовної вимоги [PERSON] було відмовлено, зважаючи на залучення до справи неналежного відповідача. Так, під час розгляду справи №461/7067/24 встановлено, що УДЮМК Галицького району ЛМТГ є самостійною юридичною особою та саме нею здійснюється нарахування та виплата заробітної плати її директору. З огляду на це, Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради не є належним відповідачем за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки [PERSON] хоч і призначалась та звільнялася наказами Управління, однак перебуває у трудових відносинах із УДЮМК Галицького району ЛМТГ, отримує заробітну плату саме за рахунок коштів вказаної установи. Таким чином, факт протиправності звільнення [PERSON] з посади директора УДЮМК Галицького району ЛМТГ підтверджено рішенням суду, що набрало законної, а питання правомірності звільнення позивача не потребує доказування під час розгляду даної цивільної справи, на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України. [PERSON] незаконно звільнено 29.07.2024, тому початком вимушеного прогулу є 30.07.2024, коли позивач припинила виконувати свої трудові функції в УДЮМК Галицького району ЛМТГ. Водночас, рішенням суду від 19.11.2024 її поновлено на роботі, що свідчить про припинення періоду вимушеного прогулу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 справа визначена для розгляду судді Стрельбицькому В.В. Ухвалою судді від 06.03.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. 11.03.2025 суддею Стрельбицьким В.В. заявлено самовідвід від розгляду справи з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України. Ухвалою суду від 11.03.2025 заяву про самовідвід судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. у справі задоволено, справу передано до канцелярії суду для визначення іншого складу суду, відповідно до положень ст.33 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 справа визначена для розгляду судді Кротовій О.Б., того ж дня передана в провадження судді. Ухвалою суду від 13.03.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання. 02.04.2025 представником відповідача Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади Андрущенко О.В. подано заяву, в якій повідомила, що відповідач позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Змисла М.Р. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без її участі. Представник відповідача Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади Пшемінська С.О. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву, в якій зазначила, що підтримує подану заяву про визнання позову, просить проводити розгляд справи без її участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом в.о. директора Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Павлюк О. №289к від 13.09.2011 [PERSON] призначено на посаду директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Личаківського району м. Львова з 14.09.2011 (а.с.28). Відповідно до наказу в.о. директора Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Березюк О. №257к від 30.09.2014 [PERSON] переведено на посаду директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова з 01.10.2014 (а.с.29). Наказом голови комісії з реорганізації Управління молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради №14к від 07.02.2024 [PERSON] звільнено з посади директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади з 07.02.2024 відповідно до п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України (а.с.30). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/1938/24 позов [PERSON] задоволено. Визнано незаконним звільнення [PERSON] згідно наказу Управління молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради від 07.02.2024 №14к. Поновлено [PERSON] на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади. Стягнуто з Управління молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.02.2024 у розмірі 183104,40 грн. Постановлено рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання (а.с.31-35). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 17.07.2024, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Наказом в.о. начальника Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради Антонової К. №243к від 29.07.2024 «Про поновлення на роботі [PERSON] », [PERSON] поновлено на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади з 08.02.2024 на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024 у справі №461/1938/24 (а.с.36). Наказом в.о. начальника Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради Антонової К. №244к від 29.07.2024 «Про звільнення з роботи [PERSON] », [PERSON] звільнено з посади директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади 29.07.2024 відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.37). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 у справі №461/7067/24 позов [PERSON] до Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради №244к від 29.07.2024 про звільнення з роботи [PERSON] з посади директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади. Поновлено [PERSON] на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади. Рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] ухвалено допустити до негайного виконання. Вказане рішення не оскаржене та набрало законної сили 30.12.2024. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 встановлено незаконність наказу Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради №244к від 29.07.2024 про звільнення з роботи [PERSON] з посади директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади та такий скасовано. Вказане рішення суду набрало законної сили, та в силу приписів ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України, є обов`язковим до виконання, а обставини, встановлені у ньому відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Зі змісту рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 у справі №461/7067/24 вбачається, що судом було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення із відповідача у вказаній справі - Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради не є належним відповідачем за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як позивач хоч і призначалась та звільнялася наказами Управління спорту та молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради, однак перебуває у трудових відносинах із Установою дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади, отримує заробітну плату саме за рахунок коштів вказаної установи. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19, середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі. Абзацами 4, 5 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна)заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Згідно п.8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно матеріалів цивільної справи позивача було звільнено 29.07.2024, тобто початком вимушеного прогулу слід вважати 30.07.2024, що тривав до моменту винесення судового рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/7067/24, яким позивача поновлено на роботі, тобто 19.11.2024. Таким чином позивач [PERSON] перебувала у вимушеному прогулі з 30.07.2024 по 19.11.2024, тобто 81 робочий день. Зважаючи на те, що [PERSON] незаконно звільнена з посади наказом голови комісії з реорганізації Управління молодіжної політики Департаменту розвитку Львівської міської ради №14к від 07.02.2024, що підтверджено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2024, розрахунковим періодом для визначення середньої заробітної плати є грудень 2023 року та січень 2024 року - останні 2 місяці, коли [PERSON] фактично працювала та отримувала заробітну плату. Відповідно до довідки №01-21/40 від 06.03.2024, середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді директора Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади становить 1525,87 грн. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати позивача [PERSON] учасниками справи не оспорено та не спростовано, відтак, такий розмір прийнято до уваги при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Слід також зазначити, що п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, відтак суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Із урахуванням вищенаведеного, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 123595,47 грн, з розрахунку: 81 (кількість робочих днів) х 1525,87 грн (середньоденний розмір заробітної плати). Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник відповідача Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади в ході судового розгляду справи позовні вимоги визнала. Оскільки визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для ухвалення судового рішення по справі. Враховуючи наведе вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.07.2025 по 19.11.2024 в розмірі 123595,47 грн, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що при зверненні до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, при зверненні до суду за позовну вимогу майнового характеру, заявлену у позові, мав би бути сплачений судовий збір у розмірі 1235,95 грн. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи задоволення позову та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з відповідача Установи дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району Львівської міської територіальної громади на користь держави підлягає стягненню 50% витрат зі сплати судового збору в розмірі 617,97 грн.

Outcome: approved