Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ»), 15.01.2025 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №2001205806301 від 23.12.2018 року та №40019821113 від 26.09.2021 року в загальному розмірі 121986 гривень 53 копійки та судові витрати, з посиланням на те, що відповідачем в добровільному порядку належним чином умови кредитного договору не виконуються. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2025 року було\~прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 03.04.2025 року представник позивача не з`явився, однак в позові зазначив, що підтримує заявлені вимоги, просить розгляд справи провести за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. [PERSON] (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 03.04.2025 року також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином. Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у\~разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю №1039110 від 16.01.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, оскільки останній не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, на вказану адресу місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за зазначеною адресою. Додатково, судом здійснювалось повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, шляхом скерування судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позову з додатками до нього на адресу, зазначену [PERSON] у заповненій заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, однак,\~у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2018 року [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» із заявою №2001205806301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якої банк надає відповідачу споживчий кредит у виді кредитної лінії на рахунок в сумі 3000,00 грн., строком на 30 місяців, реальна річна процентна ставка якого складає 47.88% річних. У анкеті зафіксовано, що відповідач у тому числі підтвердив, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Під час розгляду справи відповідачем не спростовувалось підписання вищевказаної заяви від 23.12.2018 року. Позивачем надано до позову копію паспорту споживчого кредиту від 23.12.2018 року, у відповідності до якого останній містить інформацію щодо основних умов кредитування за заявою №2001205806301 від 23.12.2018 року, а саме: про дані кредитодавця АТ «ПУМБ»; про кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; визначено порядок повернення кредиту та додаткову інформацію, інші правові аспекти. Даний паспорт міститьпідпис [PERSON] , який під час розгляду справи не спростовувався останнім. У відповідності до довідки про збільшення кредитного ліміту за кредитним договором №2001205806301 від 23.12.2018 року укладеного з [PERSON] , банком за даним кредитним договором встановлювались наступні кредитні лінії: 23.12.2018 року 3000,00 грн.; 21.03.2019 року збільшено до 5000,00 грн.; 11.07.2019 року збільшено до 9500,00 грн.; 20.11.2019 року - 14300,00 грн.; 30.04.2020 року збільшено до 18100,00 грн.; 14.08.2020 року збільшено до 23100,00 грн.; 21.04.2021 року збільшено до 28100,00 грн.; 20.05.2021 року збільшено до 33100,00 грн.; 16.06.2021 року збільшено до 38100,00 грн.; 22.07.2021 року збільшено до 40000,00 грн.; 27.02.2022 року збільшено до 31210,00 грн.; 03.03.2022 року збільшено до 36210,00 грн. У відповідності до наданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №2001205806301 від 23.12.2018 року вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість за даним кредитним договором, яка станом на 31.10.2024 року у загальному розмірі становить - 52429,52 грн., що складається з: 31209 гривень 84 копійки заборгованості за тілом кредиту, 21219 гривень 68 копійок заборгованості за відсотками. Даний розрахунок заборгованості містить інформацію про здійснені відповідачем суми погашення заборгованості за даним кредитним договором. Також судом встановлено, що 26.09.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «ПУМБ» із заявою №40019821113 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якої відповідач просив надати йому споживчий кредит в сумі 69802,00 грн., строком на 24 місяці, реальна річна процентна ставка якого складає 0,01% річних. У анкеті зазначено, що відповідач зокрема підтвердив, що ознайомлений з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згодний; всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; до підписання заяви отримав в письмовій формі інформацію згідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі шляхом надання доступу до такої інформації на сайті банку. Під час розгляду справи відповідачем також не спростовувалось підписання вищевказаної заяви від 26.09.2021 року. Позивачем надано до позову копію паспорту споживчого кредиту від 26.09.2021 року, у відповідності до якого останній містить інформацію щодо основних умов кредитування за заявою №40019821113 від 26.09.2021 року, а саме: про дані кредитодавця АТ «ПУМБ»; про кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; визначено порядок повернення кредиту та додаткову інформацію, інші правові аспекти. Даний паспорт міститьпідпис [PERSON] , який під час розгляду справи не спростовувався останнім. У відповідності до платіжної інструкції №TR.52461715.23254.359 від 26.09.2021 року, АТ "ПУМБ" на виконання умов вказаного кредитного договору було здійснено переказ на ім`я [PERSON] кредитних коштів в сумі 69802,00 грн., що свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за умовами кредитного договору №40019821113 від 26.09.2021 року. Дані обставини також підтверджуються наданою до позову випискою по картковому рахунку з 26.09.2021 року по 31.10.2024 року, відкритого на ім`я [PERSON] , у відповідності до якої, 26.09.2021 року на рахунок відповідача зараховані кошти в сумі 69802,00 грн., які були переказані на виконання умов кредитного договору №40019821113 від 26.09.2021 року. У відповідності до наданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №40019821113 від 26.09.2021 року вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість за кредитом, яка станом на 31.10.2024 року у загальному розмірі становить - 69557 гривень 01 копійка, що складається з: 48603 гривні 84 копійки заборгованості за тілом кредиту, 12 гривень 57 копійок заборгованості за відсотками, 20940 гривень 60 копійок заборгованості за комісією. Даний розрахунок заборгованості містить інформацію про здійснені відповідачем суми погашення заборгованості за даним кредитним договором. 04.11.2024 року за вих. номером КНО-44.2.2/683 банком на адресу [PERSON] скеровано повідомлення вимогу, яка містить інформацію про наявність заборгованості за кредитними договорами №2001205806301 від 23.12.2018 року та №40019821113 від 26.09.2021 року, яка станом на 31.10.2024 року в загальному розмірі складає 121986,53 грн. та необхідність її погашення. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по вищезазначеним договорам щодо своєчасного погашення кредиту, зумовило звернення АТ «ПУМБ» до суду із відповідним позовом. Частиною 2\~статті 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За правилом ч.1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~207\~ЦК України,\~в\~редакції станом\~на момент\~укладення договору,\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно положень\~ст.626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1\~ст.638 ЦК України). Згідно зі ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України, \~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.\~1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею\~526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2\~ст. 612 ЦК України встановлено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки\~грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з\~ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, судом враховується, що відповідачем особистим підписом були підписані Паспорт споживчого кредиту від 23.12.2018 року та Паспорт споживчого кредиту від 26.09.2021 року, які в свою чергу містять інформацію про розміри кредитів, розмір відсотків та порядок і умови їх сплати, строки погашення кредитних коштів, розмір, порядок та умови нарахування і сплати штрафів і пені за невиконання взятих на себе зобов`язань, реальні відсоткові ставки та орієнтовну загальну вартість кредиту, тощо. Приймаючи викладене, а також, що в даному випадку зміст кредитних правовідносин між сторонами зафіксовано у декількох документах, у тому числі Паспортах споживчого кредиту з якими відповідач, як позичальник, ознайомлений, суд вважає, що вказані обставини свідчать про повну обізнаність [PERSON] про основні умови кредитування за вищевказаними кредитними договорами №2001205806301 від 23.12.2018 року та №40019821113 від 26.09.2021 року. Судом встановлено належне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором №2001205806301 від 23.12.2018 року з надання відповідачеві кредитних коштів в сумі 3000,00 грн. у виді кредитної лінії на рахунку та за кредитним договором №40019821113 від 26.09.2021 року з надання останньому кредитних коштів в сумі 69802,00 грн. З поданих представником позивача до позову розрахунків заборгованості вбачається, що за кредитним договором №2001205806301 від 23.12.2018 року у відповідача з підстав неналежного виконання своїх обов`язків за вказаним кредитним договором, станом на 31.10.2024 року, утворилась заборгованість за кредитом в загальному розмірі 52429,52 грн., а також заборгованість за кредитним договором №40019821113 від 26.09.2021 року, яка станом на 31.10.2024 року в загальному розмірі складає 69557,01 грн. Загальна сума заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, станом на 31.10.2024 року становить - 121986,53 грн. Вказані розрахунки боргу є зрозумілими та доступними, в тому числі містять усю необхідну інформації щодо періоду та розміру виникнення боргу. Крім того, із вказаних розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем використовувались кредитні кошти, з одночасною сплатою відсотків за наданими відповідачеві кредитами, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2\~глави 71 ЦК України\~«Кредит». Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження пред`явлення АТ «ПУМБ» жодних претензій щодо умов взятих в кредит грошових коштів. При цьому, [PERSON] не надано до суду жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. На підставі вищевикладеного, суд вважає достатніми докази, що підтверджують укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору №2001205806301 від 23.12.2018 року та кредитного договору №40019821113 від 26.09.2021 року, умови яких належним чином виконані Банком. Ухвалюючи рішення суду по даній справі, судом враховується, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є\~\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~чи\~заперечення для\~розгляду справи\~і підлягають\~встановленню при\~ухваленні судового\~рішення. \~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК\~України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності\~до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК\~України,\~суд\~\~розглядає\~справи\~не\~інакше\~як\~за зверненням\~особи,\~поданим\~відповідно\~до\~цього\~Кодексу,\~межах заявлених\~нею вимог\~і на\~підставі доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних\~судом у\~передбачених\~цим\~Кодексом випадках.\~Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обов`язком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких\~обмежена,\~а\~також\~в\~інших\~випадках,\~передбачених\~цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до\~\~\~ст.\~263\~ЦПК\~України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «ПУМБ» підлягають задоволенню, стягненню з відповідача, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №2001205806301 від 23.12.2018 року та кредитного договору №40019821113 від 26.09.2021 року, підлягає на користь позивача заборгованість за вказаними кредитними договорами, яка станом на 31.10.2024 року становить у загальному розмірі 121986 гривень 53 копійки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору - 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved