Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 176151,55 грн. заборгованості за договорами позики, укладеними з фінансовими установами, що в подальшому передали право вимоги за ними на користь позивача: у розмірі 23886,55 грн. за договором №77521568 від 07.09.2024, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі ТОВ «1 БАНК»), у розмірі 117750,00 грн. за договором № 100290495 від 10.09.2021, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан»), 34515,00 грн. заборгованості за договором № 3994978 від 09.09.2021, укладеним ним з ТОВ «Мілоан», а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладених [PERSON] з ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 БАНК» кредитних договорів, відповідач отримав кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредитів та сплати відсотків та інших платежів, у зв`язку з чим у нього перед цими фінансовими установами утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договори факторингу з ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 БАНК», а в подальшому - ТОВ "Коллект Центр" з ТОВ "Вердикт Капітал", відповідно до умов яких до позивача перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними [PERSON] договорами. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, у встановленому ЦПК України порядку був належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подавав. На підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 09 вересня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 3994978 (індивідуальна частина, надалі договір № 3994978), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, з 09.09.2021 по 09.10.2021, на умовах сплати процентів у загальному розмірі 15,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 % за кожен день користування кредитом, без комісії, та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по тілу кредиту та процентам по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 3994978, а також додатки до нього: Графік платежів за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту - укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 09.09.2021 заяви № 3994978 на отримання кредиту через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 3994978, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Z49142, що відповідає положенням п.п.6.1-6.2 договору № 3994978. Судом встановлено також, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 10 вересня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 100290495 (індивідуальна частина, надалі договір № 100290495), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів, з 10.09.2021 по 10.10.2021, на умовах сплати процентів у розмірі 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1 % за кожен день користування кредитом, комісії у розмірі 1500,00 грн., та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по тілу кредиту, процентам та комісії по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 100290495, а також додатки до нього: Графік платежів за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту - укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 10.09.2021 заяви № 100290495на отримання кредиту через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 100290495, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора F92801, що відповідає положенням п.п.6.1-6.2 договору № 100290495. Крім того, судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачем [PERSON] 07 вересня 2021 року укладено договір позики № 77521568 (надалі договір № 77521568), за умовами якого [PERSON] отримав в позику грошові кошти у розмірі 7050,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за процентною ставкою 1,99 % на день та зобов`язався повернути кредитні кошти 07.10.2021 у розмірі 7050,00 грн. та сплатити 4208,85 грн. процентів, а всього 11258,85 грн., по закінченню строку кредитування. Вказаний договір № 77521568, а також додаток до нього: Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит - укладені шляхом підписання відповідачем [PERSON] тексту договору 07 вересня 2021 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 7V0cqruniS, що відповідає положенням п.12 договору № 77521568. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 12.12.2024 підтверджується, що на підставі договору № 40484607_26/10/18-2 від 26.10.2018 про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного з ТОВ «Мілоан», через електронну систему FONDY 09.09.2021 за дорученням ТОВ «Мілоан» було проведено операцію із зарахування коштів у розмірі 5000,00грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] MONOBANK [NUMBER] . Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 08.11.2024 підтверджується, що на підставі договору № 40484607_26/10/18-2 від 26.10.2018 про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного з ТОВ «Мілоан», через електронну систему FONDY 10.09.2021 за дорученням ТОВ «Мілоан» було проведено операцію із зарахування коштів у розмірі 15000,00грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] MONOBANK [NUMBER] . З довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000004386/ТНПП від 18.12.2024 вбачається, що за дорученням ТОВ «1 БАНК» 07.09.2021 було проведено операцію із зарахування коштів у розмірі 7050,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] [NUMBER] . Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», ТОВ «1 БАНК» було укладено вищезазначені кредитні договори в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, що включають істотні умови кредитних договорів. Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-12/2021-62, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом приймання-передавання Реєстру боржників від 17.12.2021 за договором факторингу № 17-12/2021-62 від 17.12.2021. Як вбачається з Реєстру боржників до договору факторингу № 17-12/2021-62 від 17.12.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 100290495 від 10.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 17.12.2021 становить 66000,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 15000,00 грн., за відсотками 49500,00 грн., за комісією 1500,00 грн. Крім того, як встановлено судом, 28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом приймання-передавання Реєстру боржників від 28.12.2021 за договором факторингу № 28-12/2021-72 від 28.12.2021. Як вбачається з Реєстру боржників до договору факторингу № 28-12/2021-72 від 28.12.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 3994978 від 09.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 28.12.2021 становить 20015,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 5000,00грн., за відсотками 15015,00 грн. Судом встановлено також, що 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 22/02/2022, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Як вбачається з Реєстру боржників № 4 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за договором № 77521568 від 07.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 22.02.2022 становить 23885,40 грн., у тому числі за основною сумою боргу 7050,00 грн., за відсотками 16835,40 грн. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» за договором № 3994978, договором № 100290495, ТОВ «1 БАНК» за договором № 77521568, право вимог у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Як встановлено судом, в подальшому, на підставі договору № 10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного ТОВ «Вердикт Капітал» з ТОВ «Коллект Центр», право грошових вимог, переданих ТОВ «Коллект Центр» за договорами факторингу, у тому числі № 17-12/2021-62 від 17.12.2021, № 28-12/2021-72 від 28.12.2021, укладеними з ТОВ «Мілоан», а також № 22/02/2022 від 22.02.2022, укладеним з ТОВ «1 БАНК», перейшли від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр». Згідно з Витягами з Додатку № 3 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023, Реєстр боржників містить записи про передання за цим договором прав вимог за укладеними з [PERSON] договорами, зокрема, за договором № 3994978 від 09.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 10.01.2023 становить 34515,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 5000,00 грн., за відсотками 29515,00 грн. (запис у реєстрі № 37732); за договором № 100290495 від 10.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 10.01.2023 становить 117750,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 15000,00 грн., за відсотками 101250,00 грн., за комісією 1500,00 грн. (запис у реєстрі № 20081); за договором № 77521568 від 07.09.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 10.01.2023 становить 23886,55 грн., у тому числі за основною сумою боргу 7050,00 грн., за відсотками 16835,40 грн., 3 % річних 1,15 грн. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» за договором № 3994978, договором № 100290495, ТОВ «1 БАНК» за договором № 77521568, право вимог у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так як строк повернення кредитних коштів за усіма договорами на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення сум позичених коштів (тіла кредиту) у неповернутому відповідачем розмірі, який зазначений позивачем у поданих документах та не спростований відповідачем, зокрема: у розмірі 5000,00 грн. за договором № 3994978 від 09.09.2021, у розмірі 15000,00 грн. за договором № 100290495 від 10.09.2021, у розмірі 7050,00 грн. за договором № 77521568 від 07.09.2021, та передбаченої договором № 3994978 від 09.09.2021 комісії у розмірі 1500,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позики коштами, передбачених вищезазначеними договорами №№ 3994978, 100290495, 3994978 суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Застосовуючи вищезазначену правову позицію до правовідносин позики, що виникли у [PERSON] за договорами №№ 3994978, 100290495, 3994978, суд вважає за необхідне навести наступні розрахунки. За умовами укладеного [PERSON] договору № 3994978, розмір кредиту становить 5000,00 грн., строк кредиту 30 днів з 09.09.2021, процентна ставка складає 0,01 % в день (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5.2 договору № 3994978). Отже, нарахуванню підлягали проценти: 5000,00грн. * 30 днів * 0,01 % = 15,00 грн. Проте зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості за договором № 3994978\~вбачається,\~що до\~стягнення з позичальника [PERSON] заявлено проценти за користування кредитом у розмірі 29515,00 грн. При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 3994978 чи його пролонгації суду не надано, у позовній заяві такий розмір нарахування процентів не обґрунтовано. Положення п.2.3.1.2 договору № 3994978 про те, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, і таке продовження відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але не більше 60 днів, при цьому застосовується стандартна процентна ставка (5 % у день), з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору № 3994978 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі № 3994978 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.1.4 договору № 3994978 строк кредитування та не змінює його. У Розділі 4 вказаного договору передбачено відповідальність позичальника у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у виді неустойки та застосування ст.625 ЦК України. Проте зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним договором вбачається, що вимог про стягнення з [PERSON] таких сум у позові не заявлено. Відтак, виходячи з вищенаведених положень ст.ст.530, 612, 625, 1048 ЦК України, а також вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» нарахованих ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» позичальнику [PERSON] за умовами договору № 3994978 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 15,00 грн., за період строку кредиту з 09.09.2021 по 09.10.2021. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №3994978 складає: 5000,00 грн. (тіло кредиту) + 15,00 грн. (проценти) = 5015,00 грн. За умовами укладеного [PERSON] договору № 100290495, розмір кредиту становить 15000,00 грн., строк кредиту 30 днів з 10.09.2021, процентна ставка складає 1 % в день (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5.2 договору № 100290495). Отже, нарахуванню підлягали проценти: 15000,00 грн. * 30 днів * 1 % = 4500,00 грн. Проте зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості за договором № 100290495\~вбачається,\~що до\~стягнення з позичальника [PERSON] заявлено проценти за користування кредитом у розмірі 101250,00 грн. При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 100290495 чи його пролонгації суду не надано, у позовній заяві такий розмір нарахування процентів не обґрунтовано. Положення п.2.3.1.2 договору № 100290495 про те, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, і таке продовження відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але не більше 60 днів, при цьому застосовується стандартна процентна ставка (5 % у день), з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору № 100290495 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі № 100290495 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.1.4 договору № 100290495 строк кредитування та не змінює його. У Розділі 4 вказаного договору передбачено відповідальність позичальника у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання у виді неустойки та застосування ст.625 ЦК України. Проте зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним договором вбачається, що вимог про стягнення з [PERSON] таких сум у позові не заявлено. Відтак, виходячи з вищенаведених положень ст.ст.530, 612, 625, 1048 ЦК України, а також вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» нарахованих ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» позичальнику [PERSON] за умовами договору № 100290495 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 4500,00 грн., за період строку кредиту з 10.09.2021 по 10.10.2021. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №100290495 складає: 15000,00 грн. (тіло кредиту) + 4500,00 грн. (проценти) + 1500,00 грн. (комісія) = 21000,00 грн. Аналізуючи умови договору № 77521568, суд бере до уваги, що за цим договором позика у розмірі 7050,00 грн. надана [PERSON] на термін 30 днів, з 07.09.2021 по 07.10.2021, на умовах сплати процентів у розмірі 1,99 %, за кожний день користування кредитом (п.п.2.1, 2.2, 2.3 та таблиця в п.2.3 договору № 77521568).\~За цей період нарахуванню підлягають проценти у розмірі: 7050,00 грн. * 1,99 % * 30 днів = 4208,85 грн. Проте зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 77521568 вбачається, що [PERSON] проценти за користування кредитом нараховані у розмірі 16835,40 грн. При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 77521568 суду не надано, у позовній заяві такий розмір нарахування процентів не обґрунтовано. Положення п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БАНК», затверджених наказом № 12/08/2021 від 12.08.2021, які є частиною укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 БАНК» договору № 77521568 (публічною офертою), про те, що у разі неповернення/повернення не у повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику або її частину товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною) починаючи з першого дня такого понадстрокового користування і закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. Суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору № 77521568 та надання позичальником згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у договорі № 77521568 умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.2.2, 2.3 договору № 77521568 строк кредитування та не змінює його. Відтак, виходячи з вищенаведених положень ст.ст.530, 612, 625, 1048 ЦК України, а також вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» нарахованих ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» позичальнику [PERSON] за умовами договору № 77521568 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 4208,85 грн., за період строку кредиту з 07.09.2021 по 07.10.2021. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором №77521568 складає: 7050,00 грн. (тіло кредиту) + 4208,85 грн. (проценти) = 11258,85 грн. За договором № 77521568, ТОВ «Вердикт Капітал» [PERSON] також нараховано 3 % річних за період тривалістю 2 дні, з 22.02.2022 по 23.02.2022 включно, у розмірі 1,15 грн. На підставі ст.625 ЦК України, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вбачає правові підстави для стягнення цих коштів як відповідальності у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання. Отже, на підставі положень вищезазначеного договору, з [PERSON] підлягає стягненню: 11258,85 грн. + 1,15 грн. = 11260,00 грн. Підсумовуючи викладене, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договорами №№ 3994978, 100290495, 3994978 складає: 21000,00 грн. + 5015,00 грн. + 11260,00 грн. = 37275,00 грн. Відтак, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами №№ 3994978, 100290495, 3994978 у загальному розмірі 37275,00 грн., на користь нового кредитора - позивача ТОВ «Коллект Центр». Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду подано: договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» на послуги, Заявку на надання юридичної допомоги № 521 від 02.12.2024 щодо підготовки документів про стягнення боргу з [PERSON] , з наданням послуг усної та письмової консультацій з вивченням документів, складання позовної заяви на загальну суму 25000,00 грн., Витяг з Акту № 4 від 27.12.2024 про надання юридичної допомоги за договором № 01-07/2024 від 01.07.2024, згідно з яким АО «Лігал Ассістанс» надано зазначену у заявці правничу допомогу на суму 25000,00 грн. Згідно зі ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки обов`язок доведення неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покладається на відповідача, від якого клопотань про зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу не надходило, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову, а саме: стягнути з [PERSON] на користь позивача 512,60 грн. судового збору та 5290,19грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, а всього 5802,79 грн. понесених судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial