Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Короткий зміст позову. З позовом в суд звернувся [PERSON] , правонаступником якого після смерті є позивач [PERSON] до [PERSON] ; третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), [PERSON] про визнання недійсним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івно-Франківськ). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на спадкове майно в [ADDRESS] та при зверненні до нотаріуса, остання повідомила що [PERSON] , у березні 2022 року склала заповіт на користь [PERSON] . Зазначають, що їм було відомо, що 13 лютого 2015 року [PERSON] за життя склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Новосельською І.Л. 58000 Чернівецька обл.. Чернівецький р. м. Чернівці, вул.. Головна 101/1, тел.. [NUMBER] , як про те, що майно яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . і заповіла квартиру своєму сину [PERSON] , який народився [INFO] в м. Тернопіль та [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Оренбург, в рівних частках кожному. Вважає, що [PERSON] на дату складання заповіту через власний психічний та емоційний стан, в якому вона на той час перебувала, не могла усвідомлювати значення своїх дій, оскільки, у 2016 році [PERSON] перебувала на лікуванні у обласному некомерційному підприємстві «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» із діагнозом судинна деменція. Психічне захворювання судинна деменція відноситься до категорії тяжкого психічного розладу, внаслідок чого особа, як правило, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Звернуто увагу на те, що у разі відсутності необхідної опіки поза лікарнею, така особа може бути госпіталізована до психічного закладу у примусовому порядку на підставі статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу". Хворі на судинну деменцію, в залежності від ступеню вираженості деменції, можуть бути здатні зрозуміти інформацію, що надається доступним способом та надати усвідомлену згоду відповідно до ст. 1 Закону України "Про психіатричну допомогу". Усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування. Вказують, що 23.02.2022р. [PERSON] була госпіталізована в стаціонар у плановому порядку із діагнозом церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ, виражена атаксія та 05.03.2022р було встановлено [PERSON] основний діагноз Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ГПМК по ішемічному типу. Ускладнення: мозкова кома. Набряк мозку, набряк легень. Просить визнати недійсним заповіт наданий [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , складений і посвідчений 03 березня 2022 року приватним нотаріусом Новосельською І.Д. Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №731. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.09.2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.10.2022 року забезпечено позов шляхом заборони приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Новосельській І.Л. вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо оформлення права на спадщину відносно спадкового майна [PERSON] , яка померла [INFO] , до набрання рішенням у справі законної сили. \~ \~ Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2022 року призначено посмертну судову комісійну медичну - психіатричну експертизу щодо [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.12.2022 року виправлено описку в ухвалі суду від 23.11.2022 року про призначення експертизи. 05.06.2023 року до суду надійшов висновок експерта №416 від 22.03.2023 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.06.2023 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.06.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.08.2023 року зупинено провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] до встановлення його правонаступників. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.07.2024 року до участі в справі залучено приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Новосельську І.Л.,в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Правонаступник позивача [PERSON] [PERSON] та в її інтересах представники, адвокати Кутровська Н.М., Гінгуляк В.М. у судовому засіданні просили задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Зокрема посилалися на те, що на дату укладення заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки в ході розгляду даної справи було встановлено, що покійна [PERSON] дійсно хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджує Висновок судово психіатричної експертизи № 416 від 22.03.2023 року. Вважають, що [PERSON] могла здійснювати психологічний тиск на [PERSON] , яка через психічний стан не усвідомлювала змісту своїх дій і не могла ними керувати. Зазначили, що відповідачка отримувала оплату за свою роботу, і після смерті [PERSON] продовжувала знімати гроші з її рахунку, поки брат померлої [PERSON] не звернувся до банку з проханням про блокування рахунку. Просили позовні вимоги задовольнити повністю, визнавши заповіт наданий [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , складений і посвідчений 03 березня 2022 року приватним нотаріусом Новосельською І.Д. Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №731, недійсним. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Дубець М.О. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову та визнання заповіту недійсним. Пояснив, що твердження позивача щодо наявної у [PERSON] судинної деменції не відповідають дійсності, оскільки свідки обох сторін повідомили суду, що вона зберігала ясність розуму, пам`ятала людей, самостійно себе обслуговувала, спілкувалася, підтвердили, що [PERSON] була у свідомості, логічно мислила та підтримувала розмову. Представник відповідача вказав на те, що під час судового розгляду стороною позивача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] в момент вчинення правочину не була спроможна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначив також, що у дослідницькій частині експертного висновку відсутні посилання на застосовані методики, що ставить під сумнів належність проведеного дослідження. Вважає, що з огляду на відсутність повідомлення експертами про неможливість проведення експертизи, визначеної судом, брак посилань на методики дослідження, використання незасвідчених копій медичних документів (наприклад, ксерокопії медичної карти №576/5046), висновок експерта слід визнати недопустимим доказом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що до останніх днів життя [PERSON] перебувала на утриманні своєї рідної сестри [PERSON] . За словами відповідачки, покійна [PERSON] не приймала самостійних рішень усе обговорювалось із Нелею або її невісткою. Заначила, що вказані родички вирішували долю майна, яке [PERSON] успадкувала після смерті сина. Відповідачка також пояснила, що довіреність на управління коштами була оформлена на неї через неможливість приїзду інших родичів до Чернівців, це оформлення було погоджено з невісткою [PERSON] . [PERSON] зазначила, що знала покійну протягом 10 років. Просила, в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору, нотаріус [PERSON] пояснила, що за життя знала [PERSON] , оформляла їй різні документи нотаріально. Оплату послуг по оформленню заповіту оскаржуваного здійснила не сама [PERSON] , а [PERSON] . Зазначила, що перед складанням заповіту психіатр, не проводив обстеження стану дієздатності [PERSON] . Нотаріус не отримувала медичних довідок і не консультувалась із лікарями. Пояснила, що [PERSON] не могла самостійно сплатити нотаріальні послуги, жодних сумнівів у її здатності розуміти вчинювані дії у нотаріуса в неї, як нотаріуса не виникло. Вказала, що [PERSON] не знала про майбутній заповіт, але при цьому мала при собі повний пакет документів для його оформлення. Зазначила в показах, що вона, як нотаріус попередньо спілкувалась з [PERSON] телефоном, а саме з мобільного телефону відповідачки. [PERSON] боялася залишитися в лікарні без догляду, оскільки вважала, що її родичі не приїдуть із -0 за кордону. Пояснила, коли вона прийшла в лікарню до [PERSON] , то остання її впізнала і розповіла про родичів, зокрема про тих, що в Росії, і вони не претендуватимуть на майно. Просила, ухвалити рішення на розсуд суд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Положеннями\~ст. 4 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.ст.12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом, належними та допустимими доказами по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.4, т.1). 13 лютого 2015 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Новосельською І.Л. 58000 Чернівецька обл.. Чернівецький р. м.Чернівці, вул.. Головна 101/1, тел.. [NUMBER] , як про те, що майно яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . заповідач заповіла своєму сину [PERSON] , який народився [INFO] в м. Тернопіль та [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Оренбург, в рівних частках кожному (а.с.12, т.1). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № витягу 69458615 від 13.07.2022р. зазначено про те, що заведена спадкова справа під номером у спадковому реєстрі 69211211; номер у нотаріуса 10/2022; місце заведення Чернівецька область, Чернівецький міський, Приватний нотаріус Новосельська І.Л.; дата заведення 18.03.2022р. місце зберігання Приватний нотаріус Новосельська І.Л. [ADDRESS] (а.с.13, т.1). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 24 червня 2022р відповідно до номеру актового запису 558 від 28 грудня 1958 р. зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції прізвище до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.14, т.1). У відповіді\~на адвокатський\~запит стосовно\~ [PERSON] ,\~департамент охорони\~здоров`я Чернівецької\~обласної державної\~адміністрації обласне\~некомерційне підприємство\~«Чернівецька обласна\~психіатрична лікарня»\~зазначили:\~Відповідно до\~ст..6\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу»:\~«Право на\~одержання і\~використання конфіденційних\~відомостей про\~стан психічного\~здоров`я особи\~та надання\~їй психіатричної\~допомоги має\~сама особа\~чи її\~законний представник.\~Допускається передача\~відомостей про\~стан психічного\~здоров`я особи\~та надання\~їй психіатричної\~допомоги без\~згоди особи\~або без\~згоди її\~законного представника\~для: 1)\~організації надання\~особі,\~яка страждає\~на тяжкий\~психічний розлад,\~психіатричної допомоги; 2) провадження досудового розслідування, складання досудової доповіді щодо обвинувачених або судового розгляду за письмовим запитом слідчого, прокурора, суду та представника уповноваженого органу з питань пробації (а.с.15, т.1). 23.02.2022 року [PERSON] була госпіталізована в стаціонар в плановому порядку з діагнозом церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ, виражена атаксія. 05.03.2022 року їй було встановлено основний діагноз Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ГПМК по ішемічному типу. Ускладнення: мозкова кома. Набряк мозку, набряк легень, що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого №576/5046 (а.с.16-39, т.1). 01.11.2022 року\~на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.10.2022 року (Справа N? 725/4717/22 провадження N? 2/727/1703/22) приватним нотаріусом Новосельською І.Л. було направлено до суду спадкову справу N?10/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , відкриту провадженням 18 березня 2022 року Новосельською І.Л., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу (а.с. 84-122, т.1). 03 березня 2022 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Новосельською І.Л., про те, що [PERSON] заповідала [PERSON] , яка народилася [INFO] все своє майно (а.с.97, т.1). Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , дійсно хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджує Висновок судово психіатричної експертизи № 416 від 22.03.2023 року. Зокрема, у висновку зазначено: «За даними медичної документації у [PERSON] за життя, в період з 2016 року по день смерті - [INFO] було наявне єдине захворювання, шо носило характер психічного, а саме: хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції. За даними наявної в матеріалах цивільної справи медичної документації, а саме: ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого N?576/5046 (арк. N?N?16-39цив.спр.) та ксерокопії медичної карти амбулаторного хворого N?1882/16 із ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (арк.N?N?113-118цив.спр.) у переліку лікарських препаратів, що призначались [PERSON] , вводились їй та які вона приймала з моменту їх призначення по день смерті - [INFO] були відсутні лікарські препарати, що впливали на її психічний стан та здатність нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за життя, у період складання нотаріусом заповіту 03 березня 2022 року, за своїм психічним станом, в силу наявного у неї хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції, не могла розуміти вчиняємі дії щодо складання заповіту, підписувати заповіт та надавати оцінку і керувати своїми діями. 3 урахуванням обставин, визначених у справі 725/4717/22, [PERSON] не могла усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків при укладенні правочину (заповіту) 03 березня 2022 року. Провести медико-психіатричну експертизу не представляється можливим, оскільки, в штаті Чернівецької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров?я України» відсутні судово-медичні експерти. Питання, які були поставлені судом на розгляд експертів є компетенцією виключно експертів психіатрів і комісією експертів були розглянуті в повному обсязі». (а.с.151-155, т.1). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 20.07.2023 року позивач по справі [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено актовий запис №1597 (а.с.179, т.1). Згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , що видано повторно 17.02.2010 року, [PERSON] та [PERSON] , 24.05.2002 року зареєстрували шлюб, актовий запис №448 (а.с.29, т.2). З довідки вих.83/02-14 від 28.07.2023 року вбачається, що Макеєвою Н.В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, 29.07.2023 року заведено спадкову справу 48/2023 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що також підтверджується витягом в спадковому реєстрі (а.с.180-181, т.1). З довідки вих.10/02-14 від 22.01.2024 року, що видана Макеєвою Н.В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина, [PERSON] , [INFO] (а.с.191, т.1). Позивачем [PERSON] надано суду медичні документи щодо стану здоров`я первісного позивача [PERSON] , [INFO] , зокрема медичний висновок ЛКК №822 від 22.08.2018 р. (а.с.5-9, т.2). Позивачем [PERSON] також надано спільні з покійною [PERSON] фотографії на 7 арк. в кількості 14-ти штук, на підтвердження підтримання стосунків з покійною (а.с.10-16, т.2). Вищедосліджені докази є спів мірними і з показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, зокрема, свідок [PERSON] , у судовому засіданні під присягою повідомила, що працює цитоморфологом, а отже виконує завдання в галузі лабораторної діагностики, не маючи стосунку до лікувальної діяльності чи психіатрії. Вона підтвердила, що востаннє у 2012 році до [PERSON] приїжджала її рідна сестра [PERSON] , яка провела з нею близько тижня. Суд звертає увагу на те, що у той же час, за словами відповідачки [PERSON] , вона вже доглядала [PERSON] у цей період, але при цьому стверджує, що з [PERSON] не перетиналась, хоча стверджувала про робочий графік без перерв та чергування через день. [PERSON] під час дачі показів також зазначила, що підтримувала тісне спілкування з покійною. Однак, разом з цим повідомила, щ не відвідувала покійну [PERSON] у лікарні та не була на її похороні. Про наявність заповіту на користь [PERSON] їй стало відомо саме від неї. Свідок [PERSON] , під присягою, у судовому засіданні дала наступні покази. Зазначила, що її квартира розташована на першому поверсі будинку, на протилежному боці від оселі [PERSON] . За твердженням [PERSON] , покійна не спускалась самостійно донизу, однак вказала на те, що вони з покійною регулярно та тривало спілкувалися у дворі. На запитання про освіту свідок зазначила, що працює на ринку. [PERSON] також розповіла, що часто бачила [PERSON] на балконі другого поверху, де та, за її словами, гуляла до самої смерті. Однак, свідок не змогла назвати дату або час смерті, заявивши, що дізналась про неї від сусідки [PERSON] . Свідок [PERSON] , у судовому засіданні у режимі відеоконференцз`язку, під присягою пояснила, що за життя знала покійну [PERSON] понад 40 років ще з часу, коли та мешкала поруч у квартирі батьків, яку згодом після смерті матері викупив банк. Свідок також зазначила, що їй було відомо про візити до [PERSON] її сина [PERSON] та брата [PERSON] , з якими у неї були приязні стосунки. Особисто вона відвідувала [PERSON] до 2019 року, а після початку пандемії COVID-19 спілкування з нею відбувалося лише телефоном. Зазначила, що їй було відомо про те, що [PERSON] допомагає жінка по імені Ірина, яка приходила до неї три рази на тиждень. [PERSON] має досвід догляду за власною свекрухою, яка страждала на деменцію. Саме під час спілкування з [PERSON] вона помічала в неї схожі прояви: з 2008 року часту забудькуватість, уповільненість у поведінці, повторення однієї й тієї ж інформації як нової. У 2022 році вона остаточно втратила контакт із [PERSON] , бо та перестала відповідати на телефонні дзвінки. Лише пізніше свідок дізналася про її смерть. З показів в судовому засіданні свідка [PERSON] встановлено, що син [PERSON] [PERSON] під час візитів до матері звертав увагу на її психічний стан. Зокрема, вона плутала предмети, намагалася говорити через будильник, не пам`ятала попередні розмови, повторювала одну й ту ж інформацію, могла витратити всю пенсію на солодощі, не замислюючись про подальше виживання. Аналогічні симптоми спостерігала і сама [PERSON] , коли відвідувала [PERSON] разом із [PERSON] , своїм колишнім цивільним чоловіком. Свідок також повідомила, що рідна сестра покійної Неля регулярно фінансово допомагала [PERSON] , пересилаючи кошти її сину [PERSON] , щоб той міг оплачувати послуги доглядальниці [PERSON] . Свідок зазначила, що коли [PERSON] захворів, відповідачка [PERSON] стала відвідувати його замість того, щоб виконувати свої обов`язки з догляду за [PERSON] , хоча її робочий час оплачувався саме через догляд за останньою. Свідок в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] доглядала за сином покійного у межах оплаченого часу, і просила додаткову оплату за похід до магазину. Свідок також зазначила, що бачила документи на квартиру покійної [PERSON] за адресою [ADDRESS] у [PERSON] , і, наскільки їй відомо, ці документи до самої його смерті залишались у нього. [PERSON] також повідомила, що відповідачка [PERSON] мала доступ до особистих речей сина [PERSON] , зокрема після його смерті зникли планшет і телефон [PERSON] . Свідок також зазначила, що [PERSON] мала звичку приймати у себе не більше однієї особи на день, що на її думку свідчить про обмеженість її соціальних контактів та можливу вразливість до зовнішнього впливу. У судовому засіданні також був допитаний судовий експерт [PERSON] , під присягою, підтвердила, що ще в 2016 році [PERSON] було встановлено діагноз судинної деменції (F01.8), вона перебувала на обліку у психіатрів і оглядалася щонайменше п`ятьма фахівцями. Усі підтвердили той самий діагноз. Комісійна судово-психіатрична експертиза №416 від 22.03.2023 року дійшла висновку, що на момент складання заповіту [PERSON] через хронічне психічне захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій, оцінювати їх, підписувати заповіт і керувати власною поведінкою. За поясненнями експерта [PERSON] , судинна деменція це незворотне порушення когнітивних функцій, яке поглиблюється при супутніх соматичних хворобах, зокрема церебральному атеросклерозі та гострому порушенні мозкового кровообігу. У таких пацієнтів можуть зберігатись елементарні побутові навички, однак здатність до юридично значимих дій втрачена. Вони схильні до психотичних станів, тунельного мислення, навіювання та страхів, що створює сприятливі умови для маніпуляцій і відчуження майна. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною ч. 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до положень статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-125 2цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Так відносини щодо недійсності або нікчемності заповіту регулюються положеннями ст. 1257 ЦК України, як спеціальною нормою законодавства, а також субсидіарно нормами Глави 16 Розділу ІV ЦК України. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 06 вересня 2017 року по справі 6-2424цс16, спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи відповідно до вимог статей 229, 230, 231 ЦК України. Згідно зі статтею 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний об`єм цивільної дієздатності, волевиявлення учасника угоди повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У відповідності до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1222 ЦК України зазначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, до держання яких є необхідним для чинності правочину. Вимогами п.1 гл. 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року передбачено, що тексти заповітів на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, що залишаються у справах нотаріуса. За змістом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. За позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦКУ), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним. При цьому, підставами визнання недійсним заповіту є: складання заповіту особою, яка не мала на це права, тобто недієздатною особою; складання заповіту з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення; при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як встановлено судом, [INFO] померла рідна сестра чоловіка позивачки (правонаступника позивача [PERSON] ) [PERSON] , та як наслідок відкрилася спадкова справа на таке майно: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та грошові кошти, які розміщені на рахунку у банку, та які належали покійній, в орієнтовному розмірі 40 000,00 42000,00 дол.США, які були отримані від продажу квартири, яка належала покійному сину [PERSON] , [PERSON] , який помер ще за її життя. З матеріалів справи вбачається, що при відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] було встановлено, що окрім рідного брата [PERSON] (який є чоловіком позивачки), є інший спадкоємець [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована у [ADDRESS] , за Заповітом, який був складений 03.03.2022 року, тобто за 4 дні до смерті [PERSON] у лікувальному закладі. Оскільки, [PERSON] , брат покійної [PERSON] , за життя не погодився із складеним на користь [PERSON] заповітом, оскільки знав, що вона хворіє, та неодноразово звертався до медичних закладів щодо надання їй медичної допомоги, в т.ч. до Чернівецької психіатричної лікарні. Зокрема, як було встановлено у судовому засіданні, в тому числі підтверджено показами свідків, саме у зв`язку зі станом здоров`я та психічними розладами [PERSON] для неї наймали на платній основі людину, яка надавала догляд, оскільки в силу стану свого здоров`я, що підтверджує Висновок ЛКК №822 від 22.08.2018 року, [PERSON] не мав можливості здійснювати догляд за своєю сестрою Як встановлено судом, тривалий час, такий догляд здійснювала [PERSON] на платній основі 1 2 рази на тиждень приходила до [PERSON] , приносила продукти, та таку оплату проводила рідна сестра [PERSON] [PERSON] , яка проживає в Росії. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Судом належними та допустимими доказами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно хворіла та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджує Висновок судової психіатричної експертизи № 416 від 22.03.2023 року. Як вбачається із висновку: «За даними медичної документації у [PERSON] за життя, в період з 2016 року по день смерті - [INFO] було наявне єдине захворювання, шо носило характер психічного, а саме: хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції. За даними наявної в матеріалах цивільної справи медичної документації, а саме: ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого N?576/5046 (арк. N?N?16-39цив.спр.) та ксерокопії медичної карти амбулаторного хворого N?1882/16 із ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (арк.N?N?113-118цив.спр.) у переліку лікарських препаратів, що призначались [PERSON] , вводились їй та які вона приймала з моменту їх призначення по день смерті - [INFO] були відсутні лікарські препарати, що впливали на її психічний стан та здатність нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за життя, у період складання нотаріусом заповіту 03 березня 2022 року, за своїм психічним станом, в силу наявного у неї хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції, не могла розуміти вчиняємі дії щодо складання заповіту, підписувати заповіт та надавати оцінку і керувати своїми діями. 3 урахуванням обставин, визначених у справі 725/4717/22, [PERSON] не могла усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідків при укладенні правочину (заповіту) 03 березня 2022 року. Провести медико-психіатричну експертизу не представляється можливим, оскільки, в штаті Чернівецької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров?я України» відсутні судово-медичні експерти. Питання, які були поставлені судом на розгляд експертів є компетенцією виключно експертів психіатрів і комісією експертів були розглянуті в повному обсязі». Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України: від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12 та підтриманий у постановах Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року в справі № 359/3849/14-ц, від 16 травня 2022 року в справі № 127/8183/19. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що перед складанням заповіту жоден лікар, зокрема психіатр, не проводив обстеження стану дієздатності [PERSON] . Нотаріус не отримувала медичних довідок і не консультувалась із лікарями. Послуги нотаріуса, як вона сама пояснила у судовому засіданні, оплачувала [PERSON] . При цьому, незважаючи на те, що [PERSON] не могла самостійно сплатити нотаріальні послуги, жодних сумнівів у її здатності розуміти вчинювані дії у нотаріуса не виникло. На думку суду, суттєвими та такими, що варто врахувати є зокрема медичні обставини, а саме те, що згідно протоколу патолого-анатомічного дослідження за №1 від 07.03.2022 року, 05.03.2022 року о 7:30 [PERSON] була в стані мозкової коми, а [INFO] померла від набряку головного мозку. Заповіт же був складений 03.03.2022 о 15:20 лише за 39 годин до коми. На той момент вона перебувала в хірургічному відділенні, мала діагноз судинної деменції на тлі дисциркуляторної енцефалопатії. У такому стані людина не може критично мислити, орієнтуватися в новому просторі, тим більше приймати юридично значимі рішення. Як пояснила судовий експерт Васкан Ж.В., комісійна судово-психіатрична експертиза №416 від 22.03.2023 року дійшла висновку, що на момент складання заповіту [PERSON] через хронічне психічне захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій, оцінювати їх, підписувати заповіт і керувати власною поведінкою. При цьому, ще в 2016 році [PERSON] було встановлено діагноз судинної деменції (F01.8), вона перебувала на обліку у психіатрів і оглядалася щонайменше п`ятьма фахівцями. Усі підтвердили той самий діагноз. Згідно пояснень експерта [PERSON] у судовому засіданні, судинна деменція це незворотне порушення когнітивних функцій, яке поглиблюється при супутніх соматичних хворобах, зокрема церебральному атеросклерозі та гострому порушенні мозкового кровообігу. У таких пацієнтів можуть зберігатись елементарні побутові навички, однак здатність до юридично значимих дій втрачена. Вони схильні до психотичних станів, тунельного мислення, навіювання та страхів, що створює сприятливі умови для маніпуляцій і відчуження майна. Таким чином, з урахуванням висновків експертів, у тому числі висновку судової психіатричної експертизи № 416 від 22.03.2023 року, медичних документів, показань свідків, нотаріуса та експерта, є всі підстави вважати, що [PERSON] на момент складання заповіту не могла керувати своїми діями та розуміти їх значення, що є підставою для визнання заповіту наданого [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , складений і посвідчений 03 березня 2022 року приватним нотаріусом Новосельською І.Д. Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №731, недійсним. Щодо клопотання відповідача про визнання доказу недопустимим, а саме висновку судово-психіатричної експертизи №416 від 22.03.2023 року. Представник відповідача, скерував до суду клопотання про визнання доказу недопустимим, а саме висновку судово-психіатричної експертизи №416 від 22.03.2023 року. Свої доводи мотивував тим, що у дослідницькій частині експертного висновку відсутні посилання на застосовані методики, а експертами було лише проаналізовано медичні документи померлої, а не здійснено повноцінну посмертну судово-психіатричну експертизу. Зазначив, що твердження позивача щодо нібито наявної у [PERSON] судинної деменції не відповідають дійсності оскільки свідки обох сторін повідомили суду, що вона зберігала ясність розуму, самостійно себе обслуговувала, спілкувалася, користувалася побутовими приладами. Вважає, що всі покази підтверджують, що [PERSON] була у свідомості, логічно мислила та підтримувала розмову. Посилається на те, що з огляду на відсутність повідомлення експертами про неможливість проведення експертизи, визначеної судом, брак посилань на методики дослідження, використання незасвідчених копій медичних документів (наприклад, ксерокопії медичної карти №576/5046), висновок експерта слід визнати недопустимим доказом. Заслухавши думку відповідача, вивчивши доводи викладені в заяві про недопустимість доказів, заслухавши позицію сторін по справі, суд зважає на наступне. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог\~ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів. Спеціальний характер допустимості - це правила, що передбачають використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів (негативна допустимість). Допустимість судових доказів необхідно розглядати в широкому і вузькому значенні. Допустимість доказів в широкому сенсі означає, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, можуть бути отримані на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду. Існує спеціальне правило, відповідно до якого суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише під час прийняття рішення по справі. Недопустимість доказу не є очевидною. Особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє. Наведене визначено в правовій позиції Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Зважаючи на ч. 4\~ст. 265 ЦПК України, питання щодо недопустимості доказів вирішується під час ухвалення рішення суду. Щодо пункту 15 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи: У випадку проведення амбулаторної або стаціонарної СПЕ дійсно передбачено залучення психолога та обов`язкове застосування щонайменше двох методик для дослідження когнітивних процесів і двох для індивідуально-психологічних особливостей. Водночас, це стосується виключно експертиз живих осіб, що підтвердила експерт під час допиту. Обсяг дослідження та вибір методик у кожному конкретному випадку визначає експерт (психолог). Отже, згідно методик дослідження особливостей перебігу когнітивних процесів (увага, пам?ять, мислення) та дослідження індивідуально-психологічних особливостей стосується виключно судово-психіатричної експертизи живих осіб, що підтвердила експерт під час її допиту. Так, згідно з тим самим пунктом 15, якщо експертна установа не може провести призначену експертизу, її керівник має повідомити про це орган, який призначив експертизу, і повернути матеріали. Відповідно до ст. 111 - ст. 112 ЦПК України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15), Комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів - фахівців у одній галузі знань. Комплексна експертиза призначається у випадках, коли необхідно провести дослідження за участю декількох експертів, які є фахівцями у різних галузях знань. Разом з цим, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2022, призначено саме посмертну комісійну медико-психіатричну експертизу. Водночас, питання, які поставлені перед експертами, стосувалися виключно психіатричної оцінки й не вимагали участі судово-медичних експертів. Суд зауважує на тому, що якби йшлося саме про медико-психіатричну експертизу, то суд мав би доручити її проведення ще й установі, в якій є судово-медичні експерти. Тому вживання в ухвалі терміну «медико-психіатрична» обґрунтовано можна вважати механічною опискою, що не впливає на допустимість висновку. Посилання сторони Відповідача на пункт 4.4 Наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 року є хибним, оскільки цей пункт регулює виключно судово-медичні експертизи, зокрема щодо тілесних ушкоджень. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи не містить вимоги про використання лише оригіналів медичних документів. Це також підтвердила експерт у судовому засіданні. У постанові ВС від 14.02.2024 у справі №404/7153/20 наголошено: допустимим є той доказ, що отриманий без порушення закону. Недопустимість може бути встановлена лише у випадках порушення процесуального порядку або надання неправдивих висновків. Допустимість доказів визначається дотриманням законності способу їх отримання, а не формальними ознаками, такими як заміна оригіналу на копію при відсутності вимоги закону щодо оригіналів. Таким чином, суд приходить до висновку, що посмертна судово-психіатрична експертиза №416 від 22.03.2023 проведена з дотриманням процесуальних вимог. Питання, поставлені перед експертами, були у межах їхньої компетенції. Вимоги щодо використання оригіналів документів не є обов`язковими у таких випадках. Підстав для визнання експертного висновку недопустимим немає. Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Відповідачем [PERSON] про недопустимість як доказу копії позовної заяви про розірвання шлюбу з дружиною, додатком до якої є копія паспорту останньої заявлені не в стадії підготовчого засідання а після їх дослідження судом. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи відповідача про недопустимість доказів, а саме висновку судово-психіатричної експертизи №416 від 22.03.2023 року, спростовані, відтак задоволенні клопотання про недопустимість доказів слід відмовити. Суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини\~вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту наданого [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , складений і посвідчений 03 березня 2022 року приватним нотаріусом Новосельською І.Д. Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №731, недійсним обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved