Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Одеська універсальна біржа «Вітязь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимоги позивач вказує на те, що 25.07.2000 року його матір [PERSON] придбала у відповідача згідно договору купівлі-продажу нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . При укладенні договору відбулося повне виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна покупцем та продавцем. [PERSON] сплатила грошові кошти за житловий будинок, вселилася в неї, сплачувала комунальні послуги, виконувала усі права та обов`язки власника, а продавці знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй вищевказаний житловий будинок. Позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте в оформленні спадкових прав на вказаний житловий будинок позивачу було відмовлено, так як договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства щодо нотаріального посвідчення. На теперішній позивач не може розпорядитися своєю власністю та прийняти спадщину після смерті матері, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 14.01.2025 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , про час та місце слухання справи повідомлялася, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно із положенням ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно із принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 25.07.2000 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» укладено договір №2000-0086 купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач [PERSON] продала, а мати позивача [PERSON] купила житловий будинок, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 15.11.2024 року за №45980/04-04, вбачається, що на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу №2000-0086 від 25.07.2000 посвідченого на Одеській універсальній біржі «Вітязь» за [PERSON] з 16.08.2000 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості під реєстраційним №15849 у реєстровій книзі 158 на ст.258. З матеріалів справи також вбачається що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу №2000-0086 від 25.07.2000 року щодо житлового будинку [ADDRESS] . Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідач [PERSON] знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою та передала у власність [PERSON] вказаний житловий будинок, а остання сплатила за це її вартість та вселилася у житло. Після придбання житлового будинку мати позивача не підтримувала зав`язків з відповідачем тому не мала можливості в подальшому їх розшукати для подальшої реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08.07.2024 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Позивач, як спадкоємиць першої черги за законом після смерті матері, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак дізнався, що оформити свої спадкові права на вищевказаний житловий будинок він не може, так як договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства щодо нотаріального посвідчення. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 04.08.1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж нерухомого майна. Відповідно до ст.\~153\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Частиною 2\~ст.47\~ЦК Української\~РСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, в самому Законі України\~«Про товарну\~біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.\~15\~цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про\~порядок Державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкти\~нерухомого майна,\~які перебувають\~у власності\~юридичних і\~фізичних осіб» передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстрованих біржею. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу №2000-0086 від 25.07.2000 року, оформленого та зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», дійсним. Відповідно до ч. 2. ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від 01 липня 2004 року в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на 2000 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, на думку позивача на сьогодні фактично втрачена можливість нотаріального посвідчення угоди через відсутність відповідача та смерті покупця, а також неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Однак, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже,\~діючим законодавством\~України чітко\~визначений порядок\~отримання спадкоємцем\~документа,\~який посвідчує\~його право\~на успадковане\~майно -\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~видачу якого,\~відповідно до\~норм цивільного\~законодавства та\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~покладено на\~нотаріальний орган.\~Визнання права\~власності на\~спадкове майно\~в судовому\~порядку є\~способом захисту,\~що має\~застосовуватися,\~якщо існують\~перешкоди для\~оформлення у\~нотаріальному порядку. Суд вправі за вимогою визнати угоду дійсною, в цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Визнання угоди дійсною є ефективним способом захисту у даних правовідносинах, що в послідуючому знімає перешкоду в оформленні спадщини за відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial