Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник-адвокат Руккас Д. М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. Позов обґрунтував тим, що 10 серпня 2023 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого вони зобов`язалися протягом терміну вказаного в цьому договорі укласти основний договір купівлі-продажу автомобіля марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначав, що в цьому попередньому договорі зазначено, що укласти основний договір сторони зобов`язані до 10 серпня 2025 року. Також сторони домовились, що ціна основного договору становить 322\~701,00 гривню. Пунктом 1 даного договору передбачено, що відповідач на підтвердження своїх дійсних намірів в укладенні основного договору сплачує йому 26\~208,00 гривень. Сторони домовились і про те, що протягом 24 місяців решту коштів у розмірі 296\~493,00 грн [PERSON] перераховує йому щомісяця по 12\~354,00 грн, не пізніше 10-го числа кожного місяця (пункт 2.2.3 договору). Однак відповідач порушив свої зобов`язання та повністю не сплатив йому кошти станом на день звернення до суду з цим позовом у розмірі 37\~062,00 гривень. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд стягнути з відповідача на свою користь 37\~062,00 гривень заборгованості. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.03.2025 відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.17, 18). Своїм правом\~подати відзив\~на позов\~ [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Руккас Д. М. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому представником позивача [PERSON] адвокатом Руккасом Д. М. до суду було подано заяву від 15.04.2025, в якій він просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с.40). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився повторно, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень ч. 11 ст. 128, 131 ЦПК України (а.с.23,\~39). При\~цьому клопотань\~про відкладення\~розгляду справи\~чи її\~розгляду за\~його відсутності\~до суду\~не подавав,\~а відтак\~суд уважає\~за можливим\~розглянути цю\~справу за\~відсутності [PERSON] . За положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що 10 серпня 2023 року сторони між собою уклали нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого вони зобов`язалися протягом терміну вказаного в цьому договорі укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах установлених цим договором /пункт 1.1. договору/ (а.с.9-12). Предметом основного договору буде транспортний засіб марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить продавцю (позивачу) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 4647, дата реєстрації 09.08.2023, дата первинної реєстрації в Україні 25.11.2020 /пункт 1.2. договору/. За пунктами 1.4.-1.6. договору пропозицію укласти основний договір може зробити кожна зі сторін такого договору. Сторони домовилися укласти основний договір до 10 серпня 2025 року. Істотна умова основного договору: «Продавець зобов`язується передати транспортний засіб у власність покупцю, вартістю 322\~701,00 гривня». Положеннями пунктів 2.1.-2.2.5 передбачено, що на підтвердження дійсних намірів сторін в укладенні основного договору, покупець передає продавцю грошові кошти в розмірі 26\~208,00 грн, а продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких коштів. Строк протягом якого буде здійснюватися розрахунок за транспортний засіб становить 2 роки, тобто з 10.08.2023 по 10.08.2025. Сума, яка підлягає до оплати становить різницю між сумою зазначеною в п.1.6. та в п.2.1., а саме 296\~493,00 гривні. З 10 серпня 2023 року по 10 серпня 2025 року, не пізніше 10-го числа кожного місяця, покупець сплачуватиме продавцю готівкою суму в розмірі 12\~354,00 грн. Підтвердженням сплати сум буде сплата на картковий рахунок [NUMBER] . Якщо покупець прострочить оплату згідно з п.2.2.3. даного договору більш як на 5 календарних днів, продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з поверненням автомобіля, без повернення коштів отриманих відповідно до цієї угоди. Як видно з розрахунку заборгованості станом на 28.02.2025, складеного стороною позивача, то з вересня 2023 року по листопад 2024 року у відповідача є відсутня заборгованість зі щомісячної сплати по 12\~354,00 грн за даний автомобіль. Однак [PERSON] не здійснено щомісячну оплату по 12\~354,00 грн за три місяці, а саме грудень 2024 року та січень і лютий 2025 року на загальну суму 37\~062,00 гривень /12354 х 3 = 37062/ (а.с.13). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Положеннями ст. 6 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом частин перших статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~установлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як регламентовано ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, установлених попереднім договором. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). \~Відповідно до ч.1 ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні установлений строк\~\~(термін)\~\~його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). \~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За таких обставин з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень (а.с.1).

Outcome: approved