Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

20 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із вказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений 29.06.1996 із відповідачем [PERSON] . Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 29 червня 1996 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Галицького району м. Львова, актовий запис №202. У шлюбі у них народилася двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми. Як стверджує позивач, спільне життя сторін не склалося і протягом семи років вони проживають окремо, а відповідно спільним побутом сторони не пов`язані. Підсумовуючи викладене, позивач у позові зазначає, що подальше спільне проживання сторін та збереження між ними шлюбу є неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області. Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 10 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Статтею 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 07 березня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 березня 2025 року відкладено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до 08 год 30 хв 03 квітня 2025 року у зв`язку із відсутністю у діях відповідача повторності (ч.4 ст.223 ЦПК України), з якою законодавець пов`язує можливість ухвалення заочного рішення за умови відсутності заперечень позивача та/або її представника проти заочного розгляду справи (п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України). Водночас у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 07.03.2025 судом роз`яснено відповідачу наслідки повторної неявки, передбачені ч.4 ст.223 ЦПК України, а саме: суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач [PERSON] у судове засідання, що призначено о 08 год 30 хв 03 квітня 2025 року, не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на адресу реєстрації проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , що отримана позивачем особисто 19.03.2025. Водночас у матеріалах цивільної справи міститься заява позивача [PERSON] від 20.11.2024, що адресована Сихівському районному суду м. Львова (вхідний №26975/24), в якій позивач просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.11). Відповідач [PERSON] у судове засідання 03 квітня 2025 року о 08 год 30 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 29 червня 1996 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Галицького району м.Львова, актовий запис №202, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Галицького району м. Львова 29.06.1996. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.2). Із безпосередньо досліджених копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 12.11.1996 відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, та № [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси Черкаської області 09.06.2004, суд встановив, що, перебуваючи у шлюбі, у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які, на час розгляду цивільної справи, досягли повноліття (а.с.7,9). Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`янення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що немає згоди позивача на продовження шлюбу із відповідачем. Водночас відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не подав до суду заяви про надання строку на примирення, тобто не виявив волі на продовження перебування у шлюбі із позивачем. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача та відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам як подружжя за відсутності згоди одного із них (у конкретному випадку позивача) на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам сторін, що має істотне значення, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач ані в прохальній частині позовної заяви, ані в будь-якій іншій заяві по суті справи, не виявила волі на зміну прізвища після розірвання шлюбу, тому суд не вбачає правових підстав для відновлення позивачу дошлюбного прізвища. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої у судовому засіданні квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» від 20.11.2024 (а.с.3) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн, які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас ані в позовній заяві, ані в будь-якій іншій заяві по суті справи, позивач не виявила волі на не стягнення судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, із відповідача, а тому суд,

Outcome: approved