Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] народилась [INFO] у м. Дрезден, Німеччина, що вбачається з копії паспорта [NUMBER] . 20.08.1993 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.1993), внаслідок чого змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] після розірвання шлюбу залишила собі прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане 28.07.2010 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Відповідно до копії трудової книжки прізвище « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Згідно із свідоцтва про право власності на житло від 06.02.1998 квартира яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до заповіту від 23.11.2021 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що усі її права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть їй належати у майбутньому, та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй частку квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] заповідає [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Дрезден, Німеччина. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні була допитана в якості свідка та пояснила, що [PERSON] її донька. Народила вона її у Німеччині, свідоцтво про народження отримувала. Батьком [PERSON] є [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є сестрою її батька, тобто є її тіткою. [PERSON] є донькою [PERSON] , та її двоюрідною сестрою. Заявницю знає з 1979 року, а її мати - з народження (1961 року). Свідок зазначила, що бачила свідоцтво про народження, у ньому написано м. Дрезден, Німеччина. В Україну [PERSON] переїхала між 1970 та 1980 роками. Вони жили у Дніпропетровській області. [PERSON] це чоловік [PERSON] і батько [PERSON] . Вони разом зустрічаються на свята. Заявниця народилася [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Згідно письмового повідомлення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо здійснення пошуку актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , проведеною перевіркою облікових даних органів державної реєстрації актів цивільного стану та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по Харківській області фактів державної реєстрації народження стосовно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції розглянувши адвокатський запит Катерини Репетун від 13.12.2024 щодо витребування копії актового запису про народження [PERSON] з Російської Федерації, повідомило, що 1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у спільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який передбачає зупинення дії Конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь з 27.12.2022. Таким чином, з 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації та Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у томі числі безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. У свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції Російської Федерації та Республіки Білорусь. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки. Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У даній справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту того, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] з метою отримання свідоцтва про народження, оскільки таке свідоцтво заявником було втрачено. Водночас, згідно з ч. 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану (ч. 4 ст. 6 Закону № 2398-VI). Статтею 13 Закону № 2398-VI передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. У разі народження дитини мертвою державна реєстрація народження проводиться без видачі свідоцтва про народження. Для підтвердження такої реєстрації орган державної реєстрації актів цивільного стану видає довідку про народження із зазначенням факту мертвонародження. Державна реєстрація смерті в такому разі не проводиться. У разі якщо смерть дитини настала на першому тижні життя, державна реєстрація народження проводиться з видачею довідки про народження, у якій зазначено, що дитина померла. Державна реєстрація смерті дитини проводиться в установленому порядку з видачею свідоцтва про смерть. Про народження дитини мертвою або про її смерть на першому тижні життя заклад охорони здоров`я, що надавав медичну допомогу матері під час пологів або в якому помер новонароджений, та судово-медична установа (якщо факт смерті встановлено поза закладом охорони здоров`я) повідомляють органи державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація народження дитини, яку не забрали з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, підкинули або яка була знайдена, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за письмовою заявою представника органу опіки та піклування. Державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заявників за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров`я та довідки з місця проживання дитини. У разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред`явленням паспорта громадянина України. Тобто, передумовою для видачі свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану є актовий запис цивільного стану про народження. Згідно зі ст.\~23\~Закону №\~2398-VI поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону. Заява про поновлення актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення. У разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. У разі якщо втрачено актовий запис цивільного стану, складений компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок поновлення, відмінний від передбаченого законодавством України, актовий запис цивільного стану поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану повідомляється компетентному органу іноземної держави. На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Аналогічні правові норми викладені в Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства\~юстиції України\~від 12.01.2011\~N\~96/5 (далі - Правила). Пунктом 1.5. Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами. Пунктом 1.3 розділу І Правил передбачено, що заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил. Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально. Згідно з пунктом 3.11 розділу ІІІ Правил на підставі поданих заявником та затребуваних відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України документів та їх аналізу складається висновок про поновлення або відмову в поновленні актового запису цивільного стану (додаток 12). Відповідно до пункту 1.15 розділу І Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Таким чином, з наведених вище положень чинного законодавства вбачається, що рішення суду про встановлення факту родинних відносин не є підставою для поновлення актового запису цивільного стану та видачі свідоцтва про народження, тоді як метою звернення заявника до суду з даною заявою є саме отримання свідоцтва про народження. Отже, задоволення судом у даному конкретному випадку поданої заяви про встановлення факту родинних зв`язків, враховуючи вказану заявником мету (для отримання свідоцтва про народження) не призведе до виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що рішення суду про встановлення факту родинних відносин не може бути підставою для видачі заявнику свідоцтва про народження, а є лише підставою для отримання відповідних документів або для вирішення інших правових питань, які потребують підтвердження родинних відносин. Свідоцтво про народження видається на підставі актового запису про народження, який веде орган реєстрації актів цивільного стану. Жодної іншої мети, для якої заявнику необхідно встановити факт родинних відносин, заявником зазначено не було. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту родинних зв`язків.

Outcome: dismissed