Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася із позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2015 року вона познайомилася з відповідачем. Після їхнього знайомства вони стали зустрічатись і через деякий час їхні зустрічі переросли у близькі стосунки, наслідком чого вона завагітніла. Після вони стали проживати в фактичних подружніх стосунках, хоча шлюб державних органах не реєстрували. Вони 29.04.2017 обвінчалися у церкві в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області і справили весілля. У них [INFO] народилася донька [PERSON] . Реєстрація дитини проведена 08.05.2018 у виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис № 27, що стверджується повторно виданим свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 24.01.2025, видане Надвірнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.06.2022 (справа №348/2289/21) задоволено пред`явлений позивачкою позов до відповідача про визнання батьківства і визнано [PERSON] батьком [PERSON] . Цим же судовим рішенням з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі по 2 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. В даний час позивачка зареєстрована і проживає з неповнолітньою дочкою [PERSON] , в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS] . На даний час, позивачка ніде не працює, так як займається вихованням малолітньої дочки, яка часто хворіє і на її лікування витрачається значні кошти, яких їй не вистачає. Доходів від підсобного господарства немає, підприємницькою діяльністю не займається. Таким чином, її сім`я є малозабезпеченою, а тому вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню дочку [PERSON] у зв`язку з чим зазнає значних матеріальних труднощів через відсутність належної матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Позивачка свого житла немає, а тому проживає у важких матеріально-побутових умовах. Вказані обставини стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 04.02.2025, складений старостою Пнівського старостинського округу Пасічнянської сільської ради. Крім того, [PERSON] постійно хворіє і знаходиться на «Д» обліку у педіатра. На прийом до лікаря з дитиною приходить тільки позивачка і виконує всі призначення лікаря щодо лікування дочки. Батько дитини за останні шість років жодного разу не супроводжував дитину до лікаря. Догляд та утримання неповнолітньої дочки [PERSON] потребує значних коштів, яких у позивачки немає, а присуджений розмір аліментів згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області на суму 2 000 грн щомісячно на її утримання є явно недостатнім для забезпечення нормальних умов її розвитку, беручи до уваги стан здоров`я та потреби дитини. Більше того, відповідач, зовсім не цікавиться станом здоров`я дочки і не проявляє увагу відносно неї, не надає, крім присуджених на даний час аліментів, будь-якої додаткової матеріальної підтримки на необхідні витрати дитини, в тому числі на її лікування. Враховуючи, що матеріальний стан відповідача змінився в сторону покращення порівняно з 2022 роком, тобто на час ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів, так як він працює постійно зварювальником в приватного підприємця, де отримує сталі доходи, розмір яких від неї приховує, а тому вона бажає збільшити розмір аліментів з нього і продовжувати одержувати їх на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі, однак вже у більшому розмірі. Також, зазначає, що прожитковий мінімум для дітей постійно змінюється і кожного року зростає. Крім того з часу ухвалення судом попереднього судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідних товарів та продукти. Також вона несе витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг, придбанням одягу та продуктів харчування для дочки, забезпечую всі потреби пов`язані з лікуванням дитини та на інші необхідні потреби для дитини. Лікування дитини потребує додаткових матеріальних витрат, а тому в теперішніх умовах підвищення цін для неї стає все складніше справлятися з ними. При таких обставинах вона старається економити на всьому з метою забезпечення умов доньки. Посилаючись на викладене та те, що відповідач фізично здорова працездатна особа, працює постійно і отримує регулярний дохід, просила збільшити розмір аліментів і стягувати з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача просив провести розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та судових повісток. Проте, 05.03.2025 та 01.04.2025 до суду повернуто конверти з відправленням, згідно довідки підприємства поштового зв`язку причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою». У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 24.01.2025, видане повторно Надвірнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 27 від 08.05.2018, складений виконавчим комітетом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області по справі № 348/2289/21 від 01.06.2022, яке набрало законної сили 05.07.2022, визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Пнів, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Цим же судовим рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.02.2025 встановлено, що на час обстеження, зі слів [PERSON] , вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку матері. На утриманні заявниці знаходиться донька [PERSON] . З батьком дитини вона не проживає, він вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини не дає, донька часто хворіє і багато коштів [PERSON] витрачає на лікування доньки, заявниця не працює, проживає у важких матеріально-побутових умовах. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2025/001924192, №2025/001924525 [PERSON] зареєстрована разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради від 31.01.2025 [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у педіатра. На прийом до лікаря з дитиною приходить [PERSON] , виконує всі призначення, батька за останні 6 років не на прийомі у лікаря не було. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанови Верховного Суду від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20,від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21). Згідно роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 196 грн. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що донька сторін проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. [PERSON] постійно хворіє і знаходиться на «Д» обліку у педіатра. З часу попередньої зміни розміру аліментів погіршився стан здоров`я дитини, що є підставою для зміни розміру аліментів, а лікування дитини потребує додаткових матеріальних витрат. При цьому, раніше визначених аліментів на утримання [PERSON] в розмірі по 2 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатньо для рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Зі збільшенням віку дитини, вона природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів (2022 рік) зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Матеріальне становище позивачки також погіршилося у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. Таким чином на цей час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім. Доказів того, що відповідач не може надавати доньці матеріальну допомогу, має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище, відсутність даних про інших документально підтверджених його утриманців, а також, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей і цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них, дійшов висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] до 3 500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. На думку суду такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Визначений судом розмір аліментів є гарантованим, справедливим, розумним, необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, збільшення їх розміру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року у розмірі 3 028 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 грн на користь державного бюджету України. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved