Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

24 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 02 травня 2024 року на виконання даної ухвали [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунув недоліки первісної заяви. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що він та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області. З вересня 2022 року відповідач [PERSON] повністю самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не спілкується з ними та не відвідує їх, зокрема надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просив суд: позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримав з обставин, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою, відповідно до якої позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей, заява посвідчено нотаріально. Представники третьої особи - Адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської радив судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши сторін, а також думку малолітнього, 2016 р.н., дослідивши надані учасниками справи докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 71, складений 09 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області) та [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 261, складений 04 червня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Дніпропетровській області), що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Судом встановлено, що малолітні діти проживають разом з батьком [PERSON] та знаходяться на його повному утриманню. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належить останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВС № 050358 від 29 січня 2016 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. за р. № 1-98, після смерті матері [PERSON] , 1959 р.н, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42798335 від 29 січня 2016 року Встановлено, що в зазначеній квартирі з 12 лютого 2024 року зареєстровані та проживають малолітні діти - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягами з Реєстру територіальної громади від 12.02.2024 року № 20247/001474065 та № 2024/001474998. Також встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82527446 від 15 березня 2017 року. Як зазначалося вище, позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В судовому засіданні було заслухано думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який вважає за доцільне позбавити батьківських прав його матір [PERSON] . Зокрема [PERSON] зазначив, що він разом з молодшим братом [PERSON] , 2019 р.н. проживає разом з батьком [PERSON] . Матір в останнє він бачив, коли йому було 6 років, вона грубо себе поводила, казала, що сім`я їй не потрібна, зокрема діти. Коли він хворів, врна його зовсім не лікувала. Наголосив на тому, що мама [PERSON] , проживаючи окремо, його та брата жодного разу не привітала з днем народження, а також з іншими святами. Судом також було досліджено заяву відповідача [PERSON] , посвідченої 07 лютого 2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. за р. № 4-141, згідно якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та просить розглядати справу без її участі. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей, не цікавиться їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не спілкується з ними та не відвідує їх, надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з батьком, тобто позивачем [PERSON] , він має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства відносно матері малолітніх дітей. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. У висновку Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 5/5-386 від 06 серпня 2024 року органом опіки та піклування встановлено, що відповідач [PERSON] і позивач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради був здійснений вихід на адресу проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та складено акт умов проживання № 04/669 від 14.02.2024 року, в якому зазначено, що умови проживання задовільні. Для дітей виділено окрему кімнату з двохповерховим ліжком для сну, шафою для одягу (відповідно до віку дітей), місце для навчання, іграшки. Відповідно до характеристики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 58» Дніпровської міської ради батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина [PERSON] , [INFO] , своєчасно надає роботу до закладу, цікавиться успіхами дитини. Мати [PERSON] жодного разу не відвідувала навчальний заклад і не цікавиться успіхами дитини. 16.07.2024 року було розглянуте питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1986 р.н. відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровського району. На засіданні були присутні батьки дітей. [PERSON] повідомив, що мати дітей не має бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно їх спільних дітей, тому вирішив звернутися до суду з відповідним позовом про позбавлення батьківських прав останньої. Мати дітей [PERSON] повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей та підтримує позовні вимоги. Крім того зазначила, що вона склала заяву, посвідчену 07 лютого 2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. за р. № 4-141, згідно якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та просить розглядати справу без її участі. Комісією було вирішено перенести розгляд даного питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Так, 05.08.2024 року комісією було повторно розглянуте питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на засіданні комісії батько дітей [PERSON] повідомив, що мати дітей [PERSON] не має бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно їх спільних дітей, зокрема зазначив, що мати дітей понад 2 (два) роки не бере участі у вихованні дітей. [PERSON] на засіданні повідомила, що вона проживає та працює на заході України, не бажає займатися вихованням дітей та добровільно відмовляється від своїх дітей, у зв`язку з чим не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей. В своєму висновку орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської радивважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу, не цікавився долею дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченн і малолітніх синів, повністю обірвала з ними зв`язок, відмовилася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved