Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Короткий зміст позову. 21.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.02.2015 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1\~статті 286 КК України\~та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а на підставі\~статті 75 КК України\~ звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік. Вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.02.2015 року установлено, що 16 жовтня 2014 року близько о 18.00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Пролетарській в місці Кременчуці Полтавської області, не вживши заходів зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, допустив наїзд на [PERSON] , яка внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз. Позивач [PERSON] стверджувала, що внаслідок завданих [PERSON] у ДТП тілесних ушкоджень, вона змушена була неодноразово проходити стаціонарне та амбулаторне лікування як за місцем свого проживання, так і за кордоном, на що нею були витрачені власні кошти в розмірі 664638 грн. 67 коп., які вона прохає стягнути з ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» в межах ліміту страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000 грн., а решту матеріальної шкоди з особисто відповідача [PERSON] в розмірі 564638 грн. 91 коп. Ще позивач [PERSON] стверджувала, що внаслідок вищезгаданих протиправних дій відповідача [PERSON] їй була спричинена й суттєва моральна шкода, яка виразилася в порушенні її звичайних життєвих зв`язків та способу життя внаслідок тривалого лікування отриманих тілесних ушкоджень, перенесених операцій та постійного відчуття погіршення стану здоров`я, в душевних стражданнях з цього приводу, яку вона оцінює у 50000 грн. та з врахуванням визначеного Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру моральної шкоди що підлягає стягненню із страховика прохає стягнути 5000 грн. із ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» та решту 45000 грн. з відповідача [PERSON] . Заявою від 12.12.2017 року представником позивача було збільшено розмір позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в якій останній прохав стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 624649 грн. 54 коп., оскільки лікування у ФРН було сплачено у євро, а за час розгляду справу курс Євро до гривні збільшився. Решту позовних вимог прохав залишити без змін, залишивши їх в попередній редакції. Підставою для збільшення позовних вимог зазначено, що оплата за лікування [PERSON] у ФРН проводилася у Євро, а на час розгляду справи курс Євро до гривні збільшився. (т.1 а.с.201-202). Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу від 21.02.2017 року справу передано на розгляд судді Мурашової Н.В. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.03.2017 року (суддя Мурашова Н.В.) відкрито провадження у справі. (т.1 а.с.56). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 07.04.2017 року за клопотання представника позивача [PERSON] витребувано докази. (т.1 а.с. 111-112) Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 30.05.2017 року, за розпорядженням керівника апарату №36 від 30.05.2017 року з підстав закінчення терміну повноважень судді Мурашової Н.В., справу передано на розгляд судді Степури А.А. (т.1 а.с. 139-140). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.03.2017 року (суддя [PERSON] ) за клопотанням представника позивача адвоката Гольдінова Ю.Л. витребувано докази. (т.1 а.с. 163-165). Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 15.09.2017 року, за розпорядженням керівника апарату №110 від 15.09.2017 року з підстав звільнення у відставку судді [PERSON] , справу передано на розгляд судді Зоріної Д.О. (т.1 а.с. 183-184 ). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.09.2017 року (суддя Зоріна Д.О.) справу прийнято до провадження. (т.1 а.с. 185). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука (суддя Зоріна Д.О.) від 25.04.2018 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 6555,18 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15 тис. грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Розподілено судові витрати. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір 704,80 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь держави судовий збір 1762,00 грн. (т.2 а.с.25-37). Постановою апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 року\~рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.04.2018 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на «Порядок направлення громадян України для лікування за кордон», затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України № 1079 від 27 грудня 2017 року\~та «Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон», затверджене\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 991. В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.04.2018 року залишено без змін. (т.2 а.с. 119-124). Постановою Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №537/682/17, провадження №61-45609св18 задоволено частково касаційні скарги [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес». Ухвалено скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука (суддя Зоріна Д.О.) від\~\~25.04.2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції з наступних підстав. Верховний суд установив, що пред`являючи позов, [PERSON] посилалася на те, що лікування в Україні не мало бажаного ефекту та не повернуло їй можливість ходити, тому вона прийняла рішення про продовження лікування у клініці Богенхауз, що знаходиться у м. Мюнхені, Німеччина. Як стверджувала позивачка, після проходження курсу лікування у цій клініці, який включав дві операції на травмованій у ДТП нозі, стан її здоров`я значно поліпшився. Відмовляючи у позові в частині стягнення з відповідачів вартості лікування [PERSON] за кордоном, суд першої інстанції виходив із положень\~статті 24 Закону України № 1961-IV, яка передбачає, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Також суд послався на Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого\~постановою Кабінету міністрів України від 08 грудня 1995 року № 991. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував того, що позивачка просила стягнути вартість її лікування за кордоном не лише зі страхової, зобов`язання якої визначені\~Законом № 1961-IV\~та договором, укладеним зі страхувальником, а й з винуватця ДТП, якого наведений вище\~Закон\~не звільняє від відповідальності. Мотивів відмови у стягненні з [PERSON] витрат, понесених [PERSON] на лікування у закордонній клініці, районний суд взагалі не навів. Апеляційний суд виключив із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затверджене\~постановою Кабінету міністрів України від 08 грудня 1995\~\~року № 991, проте, залишаючи це рішення в решті без змін, взагалі не мотивував причин відмови у відшкодуванні витрат на лікування позивачки за кордоном та не навів законодавчого обґрунтування такого свого рішення. Заперечуючи проти позову, ПрАТ «СК «Брокбізнес» посилалося на те, що [PERSON] не виконала вимог пункту 35.2\~статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема не надала до заяви копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити, про що також було зазначено у листі від 23.11.2016 року, адресованому [PERSON] (т. 1 а.с. 89). У позові [PERSON] вказала, що паспорт та ідентифікаційний номер вона надавати страховій відмовилась і вважає такі вимоги страховика незаконними (т. 1 а.с. 3). Задовольняючи позов у частині стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, суди взагалі не проаналізували, чи зверталася позивачка [PERSON] до ПрАТ «СК «Брокбізнес» із належно оформленою заявою про страхове відшкодування та чи виконала вимоги пункту 35.2\~статті 35 Закону № 1961-IV, а відтак, чи виник у страхової компанії обов`язок сплатити їй страхове відшкодування. За правилами пункту 36.7\~статті 36 Закону № 1961-IV\~рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Брокбізнес» щодо безпідставності стягнення з нього страхового відшкодування, вказав, що страховик не прийняв жодного рішення за заявою [PERSON] . При цьому суд не з`ясував чи оскаржувала [PERSON] дії або бездіяльність страхової компанії щодо неприйняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі встановлення судом, що дії або бездіяльність ПрАТ «СК «Брокбізнес» щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачкою оскаржуються в межах даної справи, то судам необхідно перевірити виконання сторонами вимог\~Закону № 1961-IV\~та в залежності від цього вирішити питання наявності у ПрАТ «СК «Брокбізнес» обов`язку зі сплати страхового відшкодування. Крім того, в залежності від вирішення позовних вимог [PERSON] до страхової компанії, має бути визначений обсяг матеріальної відповідальності [PERSON] . Відтак, Верховний Суд визнав, що судові рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до ПрАТ «СК «Брокбізнес» та [PERSON] є передчасними та ухвалені без належної перевірки усіх доказів, доводів та обставин справи. При цьому немає підстав для відмови у відшкодуванні вартості лікування за кордоном. (т.2 а.с. 252-256). Колегія суддів Верховного Суду наголосила, що суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, які не були предметом дослідження судами, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, зокрема поданих\~позивачкою документів\~щодо її\~лікування у\~закордонній клініці,\~а також\~щодо обставин\~її звернення\~до страхової\~компанії із\~заявою про\~виплату страхового\~відшкодування, відтак, і ухвалити своє рішення немає процесуальної можливості. Тому відповідно до ст.400, ст.411 ЦПК України скасував рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу від 10.02.2021 року справу передано на новий розгляд судді Мурашовій Н.В. (т.3 а.с. 20). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.02.2021 року (суддя Мурашова Н.В.) справу прийнято до провадження. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (т.3 а.с. 30). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.07.2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Білоконя О.О. витребувано докази. (т.3 а.с.99-102). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гонтара В.М. про повернення без розгляду відповідачу [PERSON] поданого ним відзиву на позов. За клопотанням відповідача [PERSON] призначено комісі \~ \~ \~ \~йну судово-медичну експертизу у справі, проведення якої доручено експертам Полтавського обласного бюро судово-медичної експертизи. Зупинено провадження у справі. (т.3 а.с.148-154). 11.11.2021 року від експерта Полтавського обласного бюро СМЕ надійшло клопотання про необхідність подати додаткові медичні документи з лікування [PERSON] травм, отриманих у ДТП 16.10.2014 року. Просили надати дозвіл на залучення додаткових спеціалістів. Зазначили попередньо вартість експертизи, яку просили оплатити. (т.3 а.с.161). 03.03.2021 року від експерта Полтавського обласного бюро СМЕ повторно надійшло аналогічне клопотання (т.3 а.с.162). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2021 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта. (т.3 а.с.167). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.12.2021 року за клопотанням експертів та представника позивача адвоката Гонтара В.М. витребувано докази. Провадження у справі зупинено. (т.3 а.с.171-172). Листом Полтавського обласного бюро СМЕ №2700 від 10.12.2021 року, який надійшов до суду 21.12.2021 року, повідомлено, що призначену судом експертизу знято з виконання, оскільки в установлений законом строк експерту не подані документи, необхідні для проведення експертизи. (т.3 а.с.179). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.02.2022 року після отримання додаткових медичних документів, які були зазначені в клопотанні експертів, за новим клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Білоконя О.О. призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Обласному бюро СМЕ Полтавської обласної державної адміністрації. Провадження у справі зупинено. (т.3 а.с. 198-203). 15.03.2022 року від експерта Обласного бюро СМЕ Полтавської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про необхідність подати додаткові медичні документи з лікування [PERSON] травм, отриманих у ДТП 16.10.2014 року. Просили надати дозвіл на залучення додаткових спеціалістів. Зазначили попередньо вартість експертизи, яку просили оплатити. (т.4 а.с.1-2). 01.04.2022 року та повторно 07.04.2022 року, 25.04.2022 року, 18.05.2022 року від заступника начальника Обласного бюро СМЕ Полтавської обласної державної адміністрації надійшли клопотання про необхідність подати додаткові медичні документи з лікування [PERSON] травм, отриманих у ДТП 16.10.2014 року. Подана судом медична документація була ретельно вивчена експертами. При цьому\~установлено,\~що вона\~не відображує\~в повній\~мірі травматичний\~процес в\~динаміці.\~Не було\~подано всі\~рентгензображення на\~плівках або\~цифрових носіях,\~а подані\~на папері\~не є\~інформативними.\~Зазначили,\~що без\~надання всього\~переліку вказаного\~експертом медичних\~документів [PERSON] \~клінічна картина\~протікання травматичної\~хвороби [PERSON] \~являється неповною,\~що позбавляє\~членів експертної\~комісії надати\~обґрунтовані відповіді\~на поставлені\~судом питання. (т.4 а.с.4-10). Листом від 25.05.2022 року адвокат Гонтар В.М. повідомив суд, що більше не представляє інтереси [PERSON] , а тому просив не направляти йому повідомлення по цій справі. (т.4 а.с.14). Листом заступника начальника Обласного бюро СМЕ Полтавської обласної державної адміністрації, який надійшов до суду 06.06.2022 року, повідомлено, що призначену судом експертизу знято з виконання, оскільки в установлений законом строк експерту не подані документи, необхідні для проведення експертизи, клопотання експерта не виконані, не проведено її оплату. (т.4 а.с.15). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.09.2022 року поновлено провадження у справі після повернення експертом. Призначено підготовче засідання.(т.4 а.с.45-46). В підготовче засідання 27.02.2023 року з`явився адвокат Гонтар В.М. представляти інтереси позивача [PERSON] , який на підтвердження своїх повноважень подав ордер від 27.02.2023 року та договір про надання правової допомоги [PERSON] від 24.02.2023 року. (т.4 а.с. 75-76). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.04.2023 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Білоконя О.О. витребувано докази, зокрема у [PERSON] , в медичних установах та у лікарів. (т.4 а.с.114-116). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 15.09.2023 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Білоконя О.О. витребувано докази, зокрема в медичних установах. (т.4 а.с.211-213). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.10.2023 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Білоконя О.О. призначено комісійну судово-медичну експертизу у справі, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро сулово-медичної експертизи» Дніпровської обласної ради. Зупинено провадження у справі. (т.4 а.с.233-236). 12.12.2023 року від судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Зубова О. надійшло клопотання про надання додаткової медичної документації на підекспертну [PERSON] , надано рахунок на оплату експертизи [PERSON] , установлено необхідність явки підекспертної [PERSON] на огляд к експертам. (т.5 а.с.1-2). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.12.2023 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання для розгляду клопотання експерта. (т.5 а.с. 5). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2024 року представника позивача, відповідача [PERSON] та його представника ознайомлено зі змістом клопотання експерта про необхідність надати додатково медичну документацію [PERSON] , необхідність для [PERSON] з`явитися к експертам для огляду, необхідність відповідачу [PERSON] оплатити експертизу. Зупинено провадження у справі для проведення експертизи. В підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. впевнив, що [PERSON] з`явиться до експерта. Тоді [PERSON] повідомив, що оплатить експертизу. (т.5 а.с.17-18). 22.01.2024 року від судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Зубова О. надійшло повідомлення, що відповідач [PERSON] оплатив експертизу. Просили забезпечити\~явку позивача\~ [PERSON] \~для обстеження\~членами експертної\~комісії.\~Тільки після\~обстеження підекспертної\~ [PERSON] \~може бути\~виконана комісійна\~судово-медична\~експертиза. (т.5 а.с.22). 23.01.2024 року клопотання експерта про необхідність забезпечити явку позивача [PERSON] для обстеження членами експертної комісії було направлено учасникам справи для ознайомлення (т.5 а.с.23). 01.02.2024 року від судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Зубова О. надійшло повідомлення, що позивач [PERSON] не з`являлася для обстеження членами експертної комісії. Тільки після обстеження підекспертної [PERSON] може бути виконана комісійна судово-медична експертиза. (т.5 а.с.31). 15.02.2024 року начальник КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» листом №79 у зв`язку з неявкою підекспертної [PERSON] для обстеження членами експертної комісії повернув матеріали справи суду без виконання експертизи. (т.5 а.с.46). [PERSON] була обізнана про необхідність з`явитися на дослідження к експертам, що підтверджено листом її представника від 15.02.2024 року. Проте не з`явилася на дослідження. (т.5 а.с. 35). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.03.2024 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання. (т.5 а.с. 49). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.05.2024 року задоволено клопотання про виклик свідків в судове засідання. За клопотання представника відповідача витребувано докази, зокрема про перетин кордону [PERSON] та про її лікування на території України. Закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. (т.5 а.с. 88-90). На виконання ухвали суду від 16.05.2024 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом №19-41900/18/24-вих. від 17.06.2024 року повідомив суду, що інформація про перетин кордону особами зберігається 10 років з 08.11.2017 року. За період з 08.11.2017 року по 17.06.2024 року не виявлено в Базі даних інформації про перетин кордону [PERSON] , [INFO] (т.5 а.с.126-134). Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася належним чином про місце і час розгляду справи. ЇЇ представник адвокат Гонтар В.М. просив задовольнити позов, з наведених в ньому підстав. Повідомив, що [PERSON] своєчасно зверталася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну її здоров`ю [PERSON] під час керування застрахованим транспортним засобом. [PERSON] надала страховій компанії документи, визначені Законом, а саме паспорт та ідентифікаційний код. Проте страхова компанія добровільно не виконала свої зобов`язання, не виплатила страхове відшкодування. Тому [PERSON] оскаржує цим позовом такі дії страхової компанії. Також адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні визнав, що [PERSON] добровільно сплатив [PERSON] у відшкодування заподіяної моральної шкоди 15000 грн. на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.04.2018 року у цій справі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] з представником адвокатом Білоконем О.О. позовні вимоги визнали частково. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо завдання з його вини позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень у ДТП, погодився із заподіянням ним матеріальної та моральної шкоди, одночасно не погоджувався із визначеним позивачкою розміром шкоди, вважаючи його необґрунтовано завищеним. Щодо стягнення з нього матеріальної шкоди заперечував з підстав незаконності та необґрунтованості останніх, оскільки: 1) відповідач виплатив за вироком суду витрати, понесені державою на лікування позивача при проходженні останньою стаціонарного лікування в третій міській лікарні в розмірі 8504 грн. 80 коп.; 2) відсутні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між заподіяними ним 16.10.2014 року в ДТП тілесними ушкодженнями [PERSON] та її лікуванням в закладах охорони здоров`я у Німеччині протягом червня-липня 2016 року, відсутності доказів про необхідність проходження лікування позивача за кордоном саме від заподіяних ним тілесних ушкоджень, неможливості надання закладами охорони здоров`я України необхідної медичної допомоги від отриманих [PERSON] саме у ДТП травм; 3) невідповідність наданих позивачем квитанцій на підтвердження понесених позивачем витрат пов`язаних з придбанням ліків, відповідним призначенням лікарів, що містяться в наданих стороною позивача доказах; 4) на підставі ст.1193 ЦК України зменшити розмір зазначеної позивачем шкоди, яку вона просила стягнути з відповідача, з урахуванням вини потерпілої, оскільки її груба необережність сприяла виникненню заподіяння їй шкоди у ДТП, що сталася 16.10.2014 року. Окрім того, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»», розмір страхового відшкодування за заподіяну життю і здоров`ю шкоду 100000 грн., і ним були вчиненні усі передбаченні Законом дії щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, то завдана відповідачем матеріальна та моральна шкода підлягає стягненню саме з ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». Відповідач ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» в судове засідання не направив своїх представників. Представник [PERSON] подав заяву від 20.03.2023 року про розгляд справи без його участі. (т.4 а.с.90). Представник [PERSON] подав заяву від 27.06.2023 року, від 14.08.2023 роук про розгляд справи без участі представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» (т.4 а.с. 166, 179). Подали відзив на позов, яким заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав: 1) при зверненні позивача [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»» з вимогою по виплату страхового відшкодування, позивачкою було порушено визначений статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок останньої в частині надання визначених Законом документів; 2) позивачем не було погоджено зі страховиком лікування в іноземній державі, необхідність якого, на думку відповідача, не була підтверджена жодним висновком закладу охорони здоров`я; 3) медичні препарати та продукція побутового призначення, квитанції та чеки про оплату яких наданні позивачем на підтвердження факту проходження лікування на території України, не відповідають призначенням лікаря, 4) платником за лікування позивача [PERSON] в іноземній державі є інша особа [PERSON] .\~\~Тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Обставини, установлені судом. Мотиви ухваленого рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд установив наступне. Вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09.02.2015 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,\~та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. На підставі\~статті 75 КК України\~ [PERSON] було звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік. Позов старшого прокурора міста Кременчука було задоволено: стягнуто на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з [PERSON] кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в розмірі 8504 грн. 80 коп. Вироком суду установлено, що 16 жовтня 2014 року близько о 18.00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Пролетарській в місці Кременчуці Полтавської області, не вживши заходів зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, допустив наїзд на позивача [PERSON] , яка внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз. Згідно з висновком експерта №1435 від 09-12.12.2014 року, за дослідженою медичної документацією підекспертної установлено, що у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз. Тілесні ушкодження могли утворитися одночасно, в результаті ДТП, коли вона як пішохід була збита автомобілем легкового типу, при цьому в момент зіткнення ударялася об виступаючи частини кузова автомобіля, у час і при обставинах вказаних в постанові та представленій медичній документації, про що свідчить характер та локалізація наявних у неї тілесних ушкоджень. (матеріали кримінального провадження №12014170090003145 а.с. 46-48). Відповідно до частини 6\~статті 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 82 ЦПК України\~визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням викладеного суд вважає, що встановленими є обставини та не потребують доказування з приводу подій які мали місце 16 жовтня 2014 року щодо порушення [PERSON] \~Правил дорожнього\~руху та їх причино-наслідковий зв`язок із спричиненням тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] , які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я у вигляді закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в її верхній третині, зі зміщенням уламків закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, саден обличчя в ділянці спинки носа, синців правої половини голови та біля вушній ділянці, правостороннього посттравматичного осумкованого плевриту, в подальшому пневмофіброз, оскільки зазначена обставина підтверджується наведеним вище вироком суду (а.с.9,10). У кримінальному провадженні №12014170090003145 установлено висновком експерта НДЕКЦ в Полтавській області УМВС України №466 від 10.12.2014 року, що у ДТП від 16.10.2014 року оцінка дій пішохода [PERSON] не потребує застосування спеціальних технічних знань, може бути проведена слідчим, судом самостійно, згідно до вимог розділу 4 ПДР. В умовах даної пригоди величина мінімальної швидкості руху автомобіля ЗАЗ Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , по довжині сліди юза, до початку гальмування визначається рівною не менше 54,2-56,6 км/год. Дане значення швидкості руху автомобіля є мінімальним, оскільки в розрахунку не враховані витрати кінетичної енергії, витраченої на деформацію деталей при наїзді на пішохода. У заданій дорожній обстановці водій автомобіля ЗАЗ Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] в усіх варіантах мав технічну можливість своєчасним екстреним гальмуванням запобігти наїзду на пішохода, в його діях вбачається невідповідність вимогам п.12.3. ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням подій даної пригоди. (матеріали кримінального провадження №12014170090003145 а.с.63-68). З дослідженого відеозапису ДТП, протоколу огляду та перегляду відеозапису від 17.11.2014 року, судом вбачається, що 16.10.2014 року о 18:24 год у м. Кременчуці по вул. Пролетарській (нова назва Небесної Сотні) зі сторони Крюківського мосту проїхало маршрутне таксі. Поза пішохідним переходом, хоча пішохідний перехід був в зоні видимості, [PERSON] раптово вийшла за тим маршрутним таксі з тротуару на проїзну частину дороги з трьома смугами руху в обох напрямках, з розділювальною смугою, у місці, де установлені для огородження проїзної частини стовпчики. При цьому [PERSON] не впевнилась у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Після чого на другій з її сторони полосі для руху транспортних засобів в напрямку Крюківського мосту на неї наїхав автомобіль ЗАЗ Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (матеріали кримінального провадження №12014170090003145 а.с.56-58). Відповідно до п.4.7. ПДР, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. За п.4.8. ПДР, якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки. За п.4.10. ПДР, перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Відповідно до п. 4.14 ПДР України, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; …. г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку. Тому суд враховує, що факту травмування [PERSON] у ДТП сприяло порушення нею п.4.7., п.4.8., п.4.10, п.4.14 ПДР, тобто її груба необережність. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.06.2021 року у справі №175/4256/18. Сторонами по справі не заперечується той факт, що на час вчинення відповідачем [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та відповідно до діючого на той час полісу серії АС № 8525458 ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складав 100000 грн. Франшиза 510 грн. Цей факт підтверджено полісом АС/8525458 від 05.12.2013 року, який діє 08.12.2013 року 00:00 год. до 07.12.2014 року включно. (т.1 а.с.48, матеріали кримінального провадження №12014170090003145 а.с.21). Відповідно до ч.5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. За вимогами ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Відповідно до ст.411, ст.417 ЦПК України, під час нового розгляду справи суд врахував вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції у постанові від 20.01.2021 року, де Колегія суддів Верховного Суду наголосила, що суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, які не були предметом дослідження судами, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, зокрема поданих\~позивачкою документів\~щодо її\~лікування у\~закордонній клініці,\~а також\~щодо обставин\~її звернення\~до страхової\~компанії із\~заявою про\~виплату страхового\~відшкодування, відтак, і ухвалити своє рішення немає процесуальної можливості. Суд дослідив подані позивачкою [PERSON] документи щодо її лікування, а також обставини її звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки для оцінки документів, щодо лікування [PERSON] необхідні спеціальні знання у галузі медицини, то відповідно до ст.103, 105 ЦПК України, суд за клопотання відповідача [PERSON] та його представника адвоката Білоконя О.О. тричі призначав експертизи в різні експертні установи для встановлення характеру і ступеня ушкодження здоров`я [PERSON] , для встановлення причини ушкоджень, відновлення від яких [PERSON] здійснювала протягом червня-липня 2016 року в закладах охорони здоров`я у Німеччині, для встановлення чи пов`язані причинно-наслідковим зв`язком травми, отримані [PERSON] у ДТП 16.10.2014 року , з її лікуванням протягом червня-липня 2016 року в закладах охорони здоров`я у Німеччині. На виконання ухвал суду про призначення експертизи, експерти заявляли клопотання про надання додатково медичної документації [PERSON] , надання оригіналів її знимків для забезпечення можливості їх читання, забезпечення явки [PERSON] на огляд експертів. Проте такі клопотання експертів Цемах З.З. не виконала, ані добровільно, ані за ухвалами суду, що слід оцінювати з врахуванням вимог ст.109 ЦПК України. Для забезпечення повноти та об`єктивності розгляду справи, за клопотаннями відповідача [PERSON] та його представника адвоката Білоконя О.О. суд витребував медичну документацію [PERSON] як у неї самої, так і в усіх закладах охорони здоров`я, про які згадувалися у матеріалах справи, з метою забезпечення проведення експертизи. Проте зібраних судом медичних документів [PERSON] виявилося недостатньо для проведення експертизи. 07.09.2023 року в підготовчому засіданні експерт Полтавського обласного бюро СМЕ Лукачіна Є.І. пояснив, що для виконання експертизи, надання відповіді на поставлені судом питання необхідно дослідити медичні документи з лікування [PERSON] травм, отриманих у ДТП 16.10.2014 року, від початку лікування до лікування у червні-липні 2016 року. Подана судом медична документація була ретельно вивчена експертами. При цьому установлено, що вона не відображує в повній мірі травматичний процес в динаміці. Не було подано всі рентгензображення на плівках або цифрових носіях, а подані на папері не є інформативними. Зазначив, що без надання всього переліку вказаного експертом медичних документів [PERSON] клінічна картина протікання травматичної хвороби [PERSON] являється неповною, що позбавляє членів експертної комісії надати обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. За відсутності медичної документації про повну динаміку протікання травматичної хвороби [PERSON] з 16.10.2014 року до липня 2016 року неможливо надати відповідь на поставлені судом питання, зокрема чи пов`язані причинно-наслідковим зв`язком травми, які отримала [PERSON] в ДТП 16.10.2014 року, з її лікуванням у Німеччині в червні-липні 2016 року. З клопотань експертів з м. Дніпра вбачалося неможливим проведення експертизи та надання відповіді на поставлені судом питання по наданим медичним документам без обстеження [PERSON] . Так, з поданих медичних документів, пояснень експерта [PERSON] вбачається що після отримання [PERSON] лікування в медзакладах України тілесних ушкоджень, отриманих 16.10.2014 року у ДТП, її переломи спочатку стали консолідовані (зрощені), проте в подальшому зазначено, що переломи у стадії консолідації (у стадії зрощення), неправильно консолідований перелом, звідки, коли, з яких підстав виявилося незрощення суглоба гомілки (псевдоартроз) з варусною деформацією праворуч, незрощення проксимального відділу великогомілкової кістки в варусній деформації, про які йдеться у медичній документації 2016 року з поданої медичної документації не зрозуміло. За відсутності медичної документації про повну динаміку протікання травматичної хвороби [PERSON] з 16.10.2014 року до липня 2016 року неможливо надати відповідь на поставлені судом питання, зокрема чи пов`язані причинно-наслідковим зв`язком травми, які отримала [PERSON] в ДТП 16.10.2014 року, з її лікуванням у Німеччині в червні-липні 2016 року. Щодо звернення [PERSON] до страхової компанії із заявою про виплату страхового відкшодування, суд установив, що [PERSON] зверталася до страховика ПАТ «СК «Брокбізнес» із заявою від 24.10.2016 року вх. №281/1 про\~виплату\~ страхового відшкодування. Проте до заяви не подала паспорт та ідентифікаційний код на своє ім`я. (т.1 а.с. 86-88). Листом ПАТ «СК «Брокбізнес» від 23.11.2016 року вих. №1424-11 просили [PERSON] подати до заяви документи, перелічені у статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити.\~ Повідомлено [PERSON] , що після надання вказаних документів, ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» повернеться для розгляду її заяви. (т. 1 а.с. 89). Представник позивача пояснив суду, що бездіяльність страхової компанії, яка не виплатила їй страхове відшкодування за заподіяну її здоров`ю внаслідок ДТП шкоду, не прийняла рішення по її заяві про виплату страхового відшкодування, \~ позивач оскаржує в цьому позові. 21.02.2017 року [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «СК «Брокбізнес»\~про відшкодування шкоди, заподіяної в ДТП, додала до позову паспорт та ідентифікаційний номер на своє ім`я. Разом з тим у позові [PERSON] вказала, що паспорт та ідентифікаційний номер вона в досудовому порядку надавати страховій відмовилась, оскільки вважає такі вимоги страховика незаконними. (т.1 а.с. 3, 7). На виконання вимог ЦПК, в редакції чинній на момент виконання процесуальної дії, при відкритті провадження у справі суд направив відповідачам копію позова [PERSON] з додаткам, зокрема з паспортом та ідентифікаційним номером\~на ім`я позивача. Таким чином у трирічний строк з моменту вчинення ДТП 16.10.2014 року, визначений у п.37.1.4 ст. ЗУ №1961-IV, \~страховику ПАТ «СК «Брокбізнес»\~від [PERSON] , як потерпілої в наслідок ДТП, надійшла заява про страхове відшкодування шкоди, заподіяної її здоров`ю, \~з додатками, зокрема паспортом та ідентифікаційним кодом (РНОКПП). Також [PERSON] вдруге зверталася до ПАТ «СК «Брокбізнес» із заявою від 05.05.2021 року про виплату їй страхового відшкодування за заподіяну її здоров`ю шкоду в ДТП, до заяви додала копію паспорту та ідентифікаційного коду на своє ім`я, зазначила свій картковий рахунок для проведення перерахування страхового відшкодування у зв`язку з ДТП.\~ ПАТ «СК «Брокбізнес» листом від 24.05.2021 року вих. №951-11 надало відповідь [PERSON] на її заяву від 05.05.2021 року, до якої вона додала копію паспорту та ідентифікаційного коду на своє ім`я, зазначила свій картковий рахунок для проведення перерахування страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася 16.10.2014 року біля будинку [ADDRESS] , а також просила надати інформацію щодо несплати страхового відшкодування. Повідомлено, що ПАТ «СК «Брокбізнес» неодноразово зазначала [PERSON] про необхідність\~надати копію паспорту та ідентифікаційного коду на виконання вимог ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте вказані документи не були подані нею раніше. На теперішній час спір про відшкодування [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в ДТП, розглядається Крюківським районним\~судом м. Кременчука у справі №537/682/17, а тому відповідно до ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», \~якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. (т.3 а.с.112-113). Відповідно до пункту 24.1 статі 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, витрати пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, рішення про проходження позивачем лікування в іноземній державі було прийнято нею самостійно, без погодження проходження такого лікування із страховою компанію в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, в даному випадку відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 15\~ЦК України надається право громадянам на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого у відповідності з вимогами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Щодо відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачу [PERSON] . Згідно з частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовуються особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року дано роз`яснення, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ст.\~979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно дост.\~3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від 01.07.2004\~року №\~1961-IV\~(далі\~Закон № 1961-IV), \~ який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно пункту 23.1.статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до\~п.24.1\~статті 24\~Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовується обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.\~\~ Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~ кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~ передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами не заперечувався факт, що зазначене у позові лікування [PERSON] з 16.10.2014 року в медичних закладах та амбулаторно в Україні, проведено саме від травм, отриманих в ДТП 16.10.2014 року з вини [PERSON] , внаслідок порушення ним ПДР під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому для придбання ліків [PERSON] використовувала власні кошти. Допитані в судовому засіданні лікарі медичних закладів України, підтвердили, що лікували [PERSON] за обставин, наведених у поданій суду медичній документації. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, позивачка [PERSON] в період з 16 жовтня 2014 року по 19 листопада 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені 3-ї міській лікарні міста Кременчука і впродовж зазначеного періоду часу витратила на своє лікування 8677 грн. 45 коп. особистих коштів. На подальше амбулаторне лікування позивачка в період з січня по квітень 2015 року витратила ще 713 грн. 79 коп. Із врахуванням таких фактів, позивачка [PERSON] остаточно прохала стягнути з відповідачів на її користь витрати, пов`язані з її лікуванням як потерпілої по кримінальній справі, в розмірі 9391 грн. 24 коп. (8677,45 грн. + 713,79 грн.= 9391,24 грн.) На виконання ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10.08.2017 року про витребування доказів з третьої міської лікарні міста Кременчука були наданні відомості про назви та кількість медичних препаратів, які були придбані позивачем [PERSON] за власні кошти, відповідно до листів лікарських призначень медичних карт стаціонарного хворого (а.с. 189-190 т.1). Проаналізувавши надані стороною позивача докази на обґрунтування зазначеного вище розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення останніх саме в частині визначеного позивачем розміру з підстав невідповідності назв та кількості ліків наявних у лікарських призначеннях (а.с. 11,12 т.1) та листі лікарні від 28 серпня 2017 року № 01-16/693, тим що містяться в фіскальних чеках та квитанціях, наданих позивачкою на обґрунтування свої вимог (а.с.13-24 т.1) З наведених вище підстав, судом було виключено із загального розміру понесених позивачкою витрат на лікування, вартість ліків які були придбанні нею самостійно і назви яких відсутні в призначеннях лікарів та прийнято до уваги як належний доказ на обґрунтування понесених позивачем витрат на придбання ліків та діагностику наступні докази: фіскальні чеки від 1.11.2014 р. на суму 145,74 грн., від 24.10.2014 р.\~128,52 грн., від 28.10.2014 р.\~1011,89 грн., від 20.10.2-14 р.\~122,94 грн. (а.с. 13 т.1); від 17.10.2014 р.\~604,87 грн., від 23.10.2014 р.- 73,44 грн., від 20.10.2014 р. 323,97 грн., чек без № - 46,99 грн., від 21.10.2014 р.\~276,34 грн., від 6.11.2014 р.\~88,29 грн. (а.с. 14 т.1); від 25.10.2014 р.\~92,74 грн., 20.11.2014 р. 181,74 грн., від 8.11.2014 р.\~346,36 грн., від 7.11.2014 р.\~68,57 грн.(а.с. 15 т.1); від 22.10.2014 р.\~1169,58 грн., від 22.11.2014 р.\~18.00 грн., від 21.10.2014 р.\~24,86 грн.(а.с. 16 т.1); від 22.10.2014 р.\~1637,19 грн. (а.с. 17 т.1); від 22.01.2015 р.\~39,37 грн., від 9.03.2015 р.\~28,16 грн.(а.с. 20 т.1); від 11.02.2015 р.\~14,34 грн., 20.02.2015 р.\~28,58 грн., від 1.02.2015 р.\~5,40 грн. (а.с. 21 т.1), що із врахуванням вартості рентгенової плівки в кількості 4 шт. на суму 80 грн. разом та вартості п`яти пакетів на суму 2,70 грн., які суд не приймає до уваги, складає - 6555,18 грн., що підлягають відшкодуванню позивачу як понесенні останньою витрати, повязанні із її лікуванням. Таким чином суд вважає доведеним належними допустимими та достатніми доказами витрати [PERSON] на лікування в Україні травм, отриманих внаслідок ДТП, що сталася 16.10.2014 року з вини [PERSON] , за призначеннями лікарів в медзакладах України на суму 6555,18 грн. При цьому суд враховує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] за керуванням транспортним засобом була застрахован ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес». Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII\~до\~статті 124 Конституції\~були внесені зміни та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених\~законом\~випадках суди розглядають також інші справи.\~Законом\~може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Тобто, можливість звернення до суду із позовом пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений\~законом\~як обов`язковий. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України,\~законом\~може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України № 1961-IV. У\~Законі № 1961-IV\~детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. Відповідно до\~п.35.1. статті 35 цього Закону\~для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, в якій зазначається: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви (пункт 35.1). Крім того, у пункті 35.2\~статті 35 Закону № 1961-IV\~визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви, зокрема: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Слід відзначити, що рішення страховика про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі приймається на підставі належним чином оформленої заяви цієї особи або її законного представника. Законодавець відрізнив що вважати заявою про страхове відшкодування (п.35.1. \~статті 35 Закону № 1961-IV), а які документи додаються до цієї заяви (п.35.2\~статті 35 Закону № 1961-IV). Заперечуючи проти позову, ПрАТ «СК «Брокбізнес» посилалося на те, що Позивач [PERSON] не виконала вимог пункту 35.2\~статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема не надала до заяви копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити, про що також було зазначено у листі від 23 листопада 2016 року, адресованому [PERSON] (т. 1 а.с. 89). Проте з пояснень позивачки [PERSON] та страховика, досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що [PERSON] зверталася до страховика із заявою від 24.10.2016 року вх. №281/1 про виплату страхового відшкодування, до заяви не подала паспорт та ідентифікаційний код на своє ім`я. (т.1 а.с. 86-88). Представник позивача пояснив суду, що бездіяльність страхової компанії, яка не виплатила їй страхове відшкодування за заподіяну її здоров`ю внаслідок ДТП шкоду, не приняла рішення по її заяві про виплату страхового відшкодування, позивач оскаржує в цьому позові, поданим 21.02.2017 року, разом з яким страховику надавалися паспорт та ідентифікаційний номер на ім`я [PERSON] (т.1 а.с. 3, 7). Також вдруге [PERSON] зверталася до страховика із заявою 05.05.2021 року про виплату їй страхового відшкодування за заподіяну її здоров`ю шкоду в ДТП, до заяви додала копію паспорту та ідентифікаційного коду на своє ім`я, зазначила свій картковий рахунок для проведення перерахування страхового відшкодування у зв`язку з ДТП. Страховик ПАТ «СК «Брокбізнес» не розглянув по суті заяви [PERSON] про виплату їй страхового відшкодування, й виплати не провів. Листом ПАТ «СК «Брокбізнес» ПАТ «СК «Брокбізнес» від 23.11.2016 року вих. №1424-11 просили [PERSON] на її заяву від 24.10.2016 року подати до заяви документи, перелічені у статті 35 Закону № 1961-IV, зокрема копії паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера платника податку та відомостей про банківські реквізити. (т. 1 а.с. 89). ПАТ «СК «Брокбізнес» листом від 24.05.2021 року вих. №951-11 надало відповідь [PERSON] на її заяву від 05.05.2021 року, що на теперішній час спір про відшкодування [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в ДТП, розглядається Крюківським районним судом м. Кременчука у справі №537/682/17, а тому відповідно до ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. (т.3 а.с.112-113). Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Водночас в\~Законі\~наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто\~Закон\~як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV). Тобто положення цього\~Закону\~спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика. При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13\~ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільний кодекс України\~також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті\~14 ЦК України) Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах\~закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним/трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного/трирічного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного/трирічного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.». (постанова ВС від 01.06.2022 року у справі № 577/5482/19, провадження № 61-13591св20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року\~у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що\~ «у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1\~статті 37 цього Закону\~щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), можна ознайомитися за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/7529655, висловлена правова позиція, що у заподіювача шкоди та його страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування. Так Велика Палата Верховного Суду висловила позицію про те, що законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. Постанова ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) особа до якої подається позов СК чи особа, винна у скоєнні ДТП? Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~№ 1961-IV, страховик,

Outcome: partial