Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

26 листопада 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Бердніченко Оксани Павлівни в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 ідеальну частку. Позовна заява обґрунтована тим, що з 25 серпня 2006 року по 09 липня 2010 року сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 09 липня 2010 року. Перебуваючи в шлюбі, сторони придбали житловий будинок загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., літня кухня-сарай площею 39,00 кв.м., сарай площею 10,2 кв.м., сарай площею 11,8 кв.м., вбиральню, огорожу та вимощення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачем, як одноособовим власником. Після розірвання шлюбу сторони перестали сумісно проживати та відповідач виїхав з Полтавської області до Донецької області. Позивачка з дітьми залишилася проживати в даному будинку. Вона проживає в домоволодінні з моменту його придбання і по теперішній час та сплачує комунальні послуги. Інше житло в неї відсутнє. Наразі відповідач знаходиться на окупованій території та зв`язок з ним відсутній. Починаючи з 2010 року, відповідач не цікавився ні позивачкою, ні дітьми та не допомагав їм матеріально. У позивачки виникла необхідність перевести на своє ім`я особові рахунки по оплаті комунальних послуг, оскільки весь час вона сплачувала їх від імені відповідача, так як він є титульним власником будинку. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до закону та право позивачки на рівну частку в майні презюмується. Будь-які домовленості щодо відступу від рівних часток у сторін відсутні. Також відсутній шлюбний договір. Таким чином, адвокат Бердніченко О.П. прохала суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., літня кухня-сарай площею 39,00 кв.м., сарай площею 10,2 кв.м., сарай площею 11,8 кв.м., вбиральню, огорожу та вимощення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., літня кухня-сарай площею 39,00 кв.м., сарай площею 10,2 кв.м., сарай площею 11,8 кв.м., вбиральню, огорожу та вимощення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.26-28). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.48-49). Представник позивача [PERSON] - адвокат Бердніченко О.П. подала заяву про розгляд справи в їх відсутність. Позов підтримують та прохають задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив не подав. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 25 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 72 (а.с.8). У період шлюбу 28 квітня 2007 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу серії ВЕК № 951781, зареєстрованого в реєстрі за № 1610, та придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , що складається в цілому з: житлового будинку загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., зазначеного в плані під літерою А,а; літньої кухні-сарая літ. Б,б; сарая літ. В; сарая літ. Г; вбиральні літ. Д; огорожі літ. № 1 та вимощення літ. № 2, розташованого на неприватизованій земельній ділянці (а.с.10-11). Право власності на вказаний житловий будинок (1/1 частка) зареєстровано 19.07.2008 року за [PERSON] (а.с.12). Згідно технічного паспорта станом на 21.04.2010 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок має загальну площу 43,2 кв.м., житлову площу 26,7 кв.м., літня кухня-сарай площею 39,00 кв.м., сарай площею 10,2 кв.м., сарай площею 11,8 кв.м., вбиральня, огорожа № 1 та вимощення № 2 (а.с.13-15). 09 липня 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 63. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновила прізвище « [PERSON] » (а.с.8-9). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки нерухоме майно - житловий будинок в [ADDRESS] , набуте подружжям за час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час добровільно питання про поділ даного житлового будинку сторонами не вирішено. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в статті 69 СК України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З урахуванням викладеного, враховуючи, що житловий будинок загальною площею 43,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Оскільки вказаний житловий будинок, який є предметом спору в даній справі, набутий в період шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину цього житлового будинку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved