Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 03.04.2025 (14:00:55)\~позов [PERSON] до ТОВ ДВК Агро" задоволено повністю: стягнуто з ТОВ "ДВК Агро" на користь С.В.Пономаренка 8700,00 грн не сплаченої за 2024 рік орендної плати за договором оренди землі від 16.03.2021; стягнуто з ТОВ "ДВК Агро" 968,96 грн судового збору на користь держави. В.А.Кононенко заявою від 03.04.2025 просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги адвокатом В.А.Кононенком. Ухвалою від 07.04.2025 призначено судове засідання 11.04.2025 о 11 год. 30 хв. щодо ухвалення додаткового рішення у справі. 14.04.2025 позивач і його представник у судове засідання не з`явилися, про які повідомлялися належним чином. Представник позивача клопотанням від 09.04.2025 просить розглядати справу за їх відсутності і ухвали додаткове рішення на користь позивача. 14.04.2025 відповідач представника у судове засідання не направив, про причини неявки свого представника у судове засідання суд не повідомляв. Копію заяви про ухвалення додатково рішення, копію ухвали суду від 07.04.2025 і судову повістку на 14.04.2025 отримав у свій електронний кабінет 03.04.2024, 04.04.2025, 07.04.2025 і 10.04.2025. Відповідач письмовим поясненням від 10.04.2025 повідомив, що сплатив позивачеві нараховану і не виплачену орендну плату у сумі, яка є більшою аніж вказана у позовній заяві у цій справі. Із 8700,00 грн орендної плати відповідач, як податковий агент, утримує податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Тому належна до сплати позивачеві орендна плата за 2024 рік складає 6699,00 грн. Натомість відповідач нарахував позивачеві орендну плату у сумі 10500,00 грн і за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб і військового збору сплатив 03.04.2025 позивачеві 8085,00 грн. Зазначені обставини, відповідно до ст.ст. 14, 128, 223, 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не перешкоджають вирішенню питання про розподіл\~судових витрат позивача на правничу допомогу за відсутності учасників справи (їх представників). Суд встановив, що свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.09.2012, договором про надання професійної правничої допомоги б/н від 12.09.2024, ордером на надання правничої допомоги від 22.02.2025, актом прийняття-передачі наданих послуг від 01.04.2025 підтверджено надання та сплату позивачем [PERSON] адвокату В.А.Кононенку правничої допомоги у цій справі на суму 3000,00 грн, зокрема 1000,00 грн за 1-годинне консультування і 2000,00 грн за 2-годинне складення позовної заяви. Рішення про повне задоволення позовної вимоги на суму 8700,00 грн ухвалене 03.04.2025. Платіжною інструкцією від 03.04.2025 № 122 (12:44) відповідач перерахував на рахунок позивача 8085,00 грн за оренду землі у 2024 році. Платіжними і інструкціями від 03.04.2025 № 114 і № 115 відповідач здійснив сплату податку на доходи фізичних осіб і військового збору із орендної плати за 2024 рік. Про здійснення цих платежів суд повідомив лише відповідач 10.04.2025, але позивач 03.04.2025 вже отримав 9085,00 грн орендної плати за 2024 рік, тобто більшу ніж передбачено договором оренди землі. Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За\~результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для\~визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)\~у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При\~вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які\~мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа №\~755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3)\~розумність їхрозміру, з урахуванням складності\~справи та фінансового стану учасників справи. За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved