Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

І. Описова частина. Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Будинок комфорту» та [PERSON] укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210302036. За умовами вказаного Договору орендодавець надав орендарю у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди (тип товару: Ноутбук; модель товару: Note/15"-16" LENOVO S145-15API (81UT000XRA)) з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених правилами надання майна у оренду, які є невід`ємною частиною договору та на момент укладення договору були розміщені на вебсайті орендодавця у вільному доступі для необмеженого кола осіб. Орендар у свою чергу зобов`язався прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Сторонами відповідно до умов договору оренди, погоджено строк оренди майна на 12 місяців та щомісячним платежем у розмірі 3349,00 гривень, а також вартість об`єкту оренди: при викупі за 12 місяців складатиме 40188,00 гривень. Орендодавець відповідно до умов договору оренди передав об`єкт оренди шляхом відправлення на адресу орендаря оператором поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта». Орендар в свою чергу виконував свої зобов`язання за договором неналежним чином, у зв`язку із чим починаючи із 02.05.2021 за договором виникла прострочена заборгованість за орендними платежами. Також відповідно до пункту 4 договору оренди та пункту 8.4 правил до договору оренди за прострочення орендних платежів, орендодавець має право нараховувати орендарю пеню в розмірі до 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених платежів за цим договором оренди. 03.07.2023 між ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (після перейменування ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-28/23, відповідно до умов якого ТОВ «Будинок Комфорту» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023, загальна заборгованість відповідача у справі за договором оренди з правом викупу (станом на дату відступлення права вимоги) склала 55221,62 гривень. Однак, відповідач на користь позивача жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за дговором становить 92036,03 гривень, з якої: - 36814,41 гривень - заборгованість за простроченими орендними платежами; - 18407,21 гривень - заборгованість за пенею за договором; - 36814,41 гривень - заборгованість за вартістю орендного майна. Вказана сума заборгованості залишається несплаченою відповідачем, а тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів і просить суд стягнути з відповідача на його користь утворену суму заборгованості, а також судові витрати у справі, що складаються із судового збору. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 21.01.2025 представник позивача Петренко Наталія Сергіївна, в інтересах Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Свеа Фінанс» через систему «Електронний Суд» скерувала до Драбівського районного\~суду Черкаської\~області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Драбівського районного суду Черкаської області від 24.01.2025 матеріали указаної позовної заяви передано до Чорнобаївського районного суду Черкаської області для розгляду за підсудністю. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18.02.2025 позовна заява прийнята суддею до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позову просила суд розглядати справу за її відсутності, вимоги заяви підтримала, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляла. Правом на подання відзиву не скористалася. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, вона вважається такою, що належним чином повідомлеа про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, не подала відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.2021 між ТОВ «Будинок комфорту» та [PERSON] було укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210302036 (а.с. 6 на звороті). За умовами вказаного договору (п.п. 1, 2 договору) орендодавець надав орендарю у строкове платне володіння та користування об`єкт оренди (тип товару: Ноутбук; модель товару: Note/15"-16" LENOVO S145-15API (81UT000XRA)) з подальшим переходом права власності на умовах, передбачених правилами надання майна у оренду, які є невід`ємною частиною договору та на момент укладення договору були розміщені на вебсайті орендодавця у вільному доступі для необмеженого кола осіб. Орендар у свою чергу зобов`язався прийняти об`єкт оренди у строкове володіння та користування, а згодом і у власність, на визначених умовах, а також сплачувати орендодавцеві орендну плату. Сторонами відповідно до умов договору оренди (п. 2 договору), погоджено строк оренди майна на 12 місяців та щомісячним платежем у розмірі 3349,00 гривень, а також вартість об`єкту оренди: при викупі за 12 місяців складатиме 40188,00 гривень. Також, сторони погодили, що сплата орендної плати у розмірі 3349,00 гривень здійснюється орендарем до 02-го числа (включно) кожного наступного календарного місяця, що слідує за місяцем укладення договору протягом усього строку оренди, який становить 12 місяців, де днем внесення останнього платежу є 02.03.2022 (п. 3 договору). Окрім того, відповідно до п. 4 договору та п. 8.4 правил до договору оренди за прострочення орендних платежів, орендодавець має право нараховувати орендарю пеню в розмірі до 3% від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, починаючи з першого дня прострочення, але не більше 50% від загальної суми прострочених платежів за цим Договором оренди. Вказаний договір підписано відповідачем 02.03.2021 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» через проходження відповідної процедури ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі, що підтверджується довідкою ТОВ «Будинок комфорту» від 12.06.2023 (а.с. 10 на звороті). Орендодавець відповідно до умов договору оренди передав об`єкт оренди шляхом відправлення на адресу орендаря оператором поштового зв`язку ТОВ «Нова Пошта», що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова Пошта» № 20450353808750 від 02.03.2021 (а.с. 14). Орендар в свою чергу не виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим за договором виникла прострочена заборгованість за орендними платежами, що, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 1144210302036 від 02.03.2021, за період з 02.05.2021 по 18.06.2024 складає 92036,03 гривень, з якої: - 36814,41 гривень - заборгованість за простроченими орендними платежами; - 18407,21 гривень - заборгованість за пенею за договором; - 36814,41 гривень - заборгованість за вартістю орендного майна (а.с. 14 на звороті - 16). 03.07.2023 між ТОВ «Будинок комфорту» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (після перейменування ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-28/23, відповідно до умов якого ТОВ «Будинок Комфорту» передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за Договорами та сплачує клієнту за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с. 18-20). Згідно з пп. 3.1.3. договору факторингу сторони погодили, що право вимоги переходить до фактора (позивача) з моменту підписання Договору факторингу після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за договорами оренди. Разом з правами вимоги фактору (позивачу) переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували у клієнта (орендодавця) на момент переходу цих прав та передбачених Договором оренди. Відповідно до п. 1.1. договору факторингу погоджений перелік боржників, їх договорів оренди, права вимог за якими відступаються за цим договором факторингу, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності у клієнта, за формою, наведеною в додатку 1 до цього договору (реєстр боржників). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-28/23 від 03.07.2023 року, загальна заборгованість відповідача у справі за договором оренди з правом викупу (станом на дату відступлення права вимоги) складала 55221,62 гривень, з яких 36814,41 гривень - сума заборгованості за договором оренду, 18407,21 гривень - сума штрафних санкцій (а.с. 23 на звороті). Таким чином, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за вказаним договором оренди. На час розгляду справи у суді сума заборгованості залишається несплаченою відповідачкою. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» та відповідачкою є відносини, які пов`язані із укладанням договору оренди з подальшим викупом, отриманням на його виконання об`єкту оренди на умовах встановлених договорами, а також сплатою грошових коштів за користування ним (правовідносини з передачі майна в оренду з подальшим правом викупу). Застосовані норми права. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 02.03.2021 між ТОВ «Будинок комфорту» та відповідачем було укладено договір оренди майна з правом викупу № 1144210302036. З досліджених матеріалів справи вбачається, що за вказаним договором орендар отримав у користування з правом викупу об`єкт оренди (тип товару: Ноутбук; модель товару: Note/15"-16" LENOVO S145-15API (81UT000XRA)) та зобов`язався здійснювати щомісячні платежі на погашення вартості вказаного майна. Разом з тим, відповідачка не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим за договором виникла прострочена заборгованість за орендними платежами, що, як вбачається із розрахунку заборгованості за період з 02.05.2021 по 18.06.2024 складає 92036,03 гривень, з якої: - 36814,41 гривень - заборгованість за простроченими орендними платежами; - 18407,21 гривень - заборгованість за пенею за договором; - 36814,41 гривень - заборгованість за вартістю орендного майна. Відтак, з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» в порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість за відповідним договором оренди. Надаючи оцінку доказам у справі, що розглядається, суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Розрахунок заборгованості по договору оренди майна з правом викупу № 1144210302036, наданий первісним орендарем, відповідає вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості відповідача перед ТОВ «Свеа Фінанс». Наданий розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості, дати нарахування складових зазначеної заборгованості, а тому може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України. Отже, розрахунок заборгованості є актуальним, а також належним доказом що підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем ТОВ «Свеа Фінанс», що отримав право вимоги до відповідача внаслідок укладення договору факторингу із первісним кредитором. При цьому, відповідачем суду не надано іншого розрахунку заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за договором. За таких обставин, вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору № 1144210302036 та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за ним, із відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позовних вимог. Таким чином, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із відповідачем, а тому позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 251 від 13.01.2025. Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved