Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбних відносинах з 27.09.2019 року. Від шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] ,\~ [INFO] , яка на даний час проживає з позивачем та є неповнолітньою. На протязі останніх шести місяців відповідач [PERSON] не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Позивач не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню дочку від шлюбу з відповідачем. В зв`язку з цим позивач зазнає значні труднощі через відсутність будь-якої матеріальної допомоги із сторони відповідача. На даний час вона офіційно не працює, іноді заробляє тимчасовими заробітками. Будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю не займається, матеріальне становище є неналежним і потребує від відповідача коштів на утримання неповнолітньої дочки, оскільки сім`я позивача є малозабезпеченою. Відповідач працездатний, вже тривалий знаходиться на роботі в м. Києві, отримує сталий дохід, розмір яких приховує та витрачає на свої особисті потреби, підтримує подружні стосунки з іншою жінкою, а тому має можливість утримувати свою дитину. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у такому розмірі. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 4\~000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати, пов`язані з оплатою на професійну правничу допомогу адвоката. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гураш М.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідомо від 19.03.2025 року та телефонограмою від 02 квітня 2025 року, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 14 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27 вересня 2019 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 вересня 2019 року (а.с.8). Від шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] ,\~ [INFO] , яка на даний момент є неповнолітньою, в свідоцтві про народження якої батьком вказано відповідача [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягів з реєстру Пасічнянської територіальної громади від 17.02.2025 року неповнолітня [PERSON] зареєстрована з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Позивач офіційно не працевлаштована, підробляє тимчасовими заробітками, будь-яких інших доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства позивач не має, підприємницькою діяльністю не займається. Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 18 лютого 2025 року, складеним депутатом Пасічнянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Зваририч Я.Я. Також в даному акті вказано, що неповнолітня [PERSON] проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] \~в житловому\~будинку її\~матері [PERSON] (а.с.10). Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання неповнолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню доньку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлено\~Законом «Про Державний бюджет на 2024 рік». Так,\~статтею 7 вказаного Закону\~на 2025 рік встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. При цьому, суд зауважує, що сплата аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, не є обмеженням для платника аліментів, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~ Згідно з частиною другою\~статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що малолітня донька сторін проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Доказів того, що відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини в грошовій чи натуральній формі, суду не надано. Відповідач є молодою людиною працездатного віку (доказів протилежного суду не надано). При цьому, суд зауважує, що можливе тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання малолітній доньці та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі. Таким чином,\~визначаючи належний\~до стягнення\~з відповідача\~розмір аліментів,\~у даному\~конкретному випадку,\~суд виходить\~з того,\~що відповідач\~є батьком\~ малолітньої\~ [PERSON] ,\~на нього\~покладено однаковий\~з позивачем\~ [PERSON] \~обов`язок\~щодо утримання\~і матеріального\~забезпечення своєї\~доньки,\~добровільної згоди\~між батьками\~щодо порядку\~реалізації такого\~обов`язку\~не досягнуто.\~ Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю, а, отже, на неї покладено більше турбот щодо її утримання. В даному випадку суд приходить до такого висновку, з врахуванням того, що розмір допомоги, яку відповідач повинен надавати позивачці на утримання спільної дитини, повинен\~забезпечувати належний рівень її життя, а саме: необхідного харчування, \~медичного догляду, лікування, тощо. Інших обставин,\~які мали\~б істотне\~значення для\~визначення розміру\~аліментів на\~утримання дитини,\~судом не\~встановлено.\~Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Отже, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дитини та її вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, виховання, здоров`я неповнолітньої дитини, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача у розмірі по 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на її утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб доньки та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам\~ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше\~0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року у розмірі 3028 грн. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати по оплаті судового збору в дохід державного бюджету України у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Частиною другою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. позивач надав суду: ордер від 17.02.2025 року, договір про надання правничої допомоги № 24 від 17.02.2025, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Гурашем М.В., квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 72247585 від 17.02.2025 та акт виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 14.04.2025 року (а.с. 4, 11-15). Оскільки позивачем [PERSON] надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved