Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.08.2014 по 01.10.2024 в сумі 8727,38 грн., які отримані за адресою: [ADDRESS] та судові витрати. Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження ,постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. 10.02.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій зазначено, що позовні вимоги понад строку позовної давності він не визнає, просить застосувати строк позовної давності. Також просив врахувати, що він є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] і йому належить 5/16 квартири, він не є відповідальним співвласником, а отже повинен сплачувати відповідно до належної йому частини. 16.02.2024 представник позивача надав відзив на позовну заяву, у якому підтримав позовні вимоги та щодо аргументів зазначених у заяві вказав, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а боржник який виконав солідарний обов`язок має право на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників. Також, посилаючись на норми законодавства, та факт проведення відповідачами оплати на суму понад місячне нарахування у грудні 2018 року, зазначив про помилковість тверджень відповідача щодо пропуску строку позовної давності. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував посилаючись на обставині викладені у відзиві. Просив врахувати належну йому частку майна та застосувати строки позовної давності, у задоволенні інших вимог просив відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Жодних заяв або клопотань до суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20 лютого 2008 року, яким КП «ЖЕО №2» було визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлено середні тарифи на них, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №68 від 04 квітня 2018 року, яким для КП «ЖЕО №2» встановлено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, мінімально необхідний для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків та прибудинкових територій, періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій окремо по кожному будинку, рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.10.2021 №266 яким з 01.11.2021 послугу по вивезенню побутових відходів виключено з переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч. 1\~ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування»\~акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Більше того зазначені акти з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку (ч. 10\~ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування»). Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.02.2008 № 50 КП «ЖЕО № 2» визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджено Перелік послуг та встановлені тарифи на них. До 01.05.2018 вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою відповідачів становила 36,88 грн. Згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 04.04.2018 № 68, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою відповідачів з 01.05.2018 становив 103,43 грн. Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.10.2021 № 226, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою відповідачів з 01.11.2021 становить 88,07 грн. Зазначені рішення є чинними та обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на території м. Полтави (відповідно до ч. 1\~ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування»). Таким чином, тарифи КП «ЖЕО №2» затверджені рішеннями виконавчого комітету Полтавської міської ради №50 від 20.02.2008 (до 01.05.2018), №68 від 04.04.2018 (з 01.05.2018) та №226 від 21.12.2021 (з 01.11.2021) у відповідності до чинних на момент прийняття цих рішень нормативно-правових актів законодавства України, які є чинними та обов`язковими для виконання громадянами, які постійно або тимчасово проживають на території м. Полтави. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідачі мали оплачувати одержані ними послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідачі у період з 01.08.2014 по 01.09.2024 отримані послуги в повному обсязі не оплачували. У зв`язку з цим за цей період виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 8727,38 грн, що підтверджується розрахунком нарахувань та надходжень по особовому рахунку [NUMBER] (а.с. 16). Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до вказаних вище тарифів. Нормами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~\~визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач, серед іншого,\~\~зобов`язаний також:\~\~укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України,\~\~норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Наведена правова позиція підтверджена сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/9729/18). Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Також, судом встановлено, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла 29.10.1998 , квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с.41). 29.04.2002 року державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Лобачу Віталію Борисовичу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , в тому числі на 1/16 частину вказаної квартири. Згідно відмітки на вказаному свідоцтві на 3/16 частини квартири видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] його дружині [PERSON] (а.с. 42). З урахуванням того, що позивач не заявив вимогу про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів та що право власності відповідача [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить: 5/16 частини, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги, відповідно до його частки у праві власності на квартиру. Водночас, відповідачем [PERSON] розрахунок заборгованості спростований не був, жодних заперечень щодо суми стягнення, розміру його частки у праві власності на квартиру суду надано не було, отже з нього підлягає стягненню залишок заборгованості. Відповідачем [PERSON] заявлено вимогу щодо застосування строків позовної давності. Позивач у позовній заяві заявляє вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.08.2014 по 01.09.2024. Заборгованість відповідачів за спожиті послуги з 01.08.2014 по 01.09.2024 підтверджується розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем та становить 8727,38 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2024 скасований судовий наказ, виданий Ленінським районним судом м. Полтави у справі №553/3164/21 про стягнення з відповідачів заборгованості. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд враховує, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. За розрахунком позивача, відповідачам нарахована заборгованість починаючи з серпня 2014 року. При цьому, відповідачі не здійснювали оплату житлово-комунальних послуг за встановленими тарифами, в установленому розмірі. Доводи представника позивача, щодо переривання строку позовної давності у грудні 2018 року, шляхом оплати за послугу в розмірі 137,56 грн. суд оцінює критично та не приймає їх до уваги, оскільки зазначений факт вбачається лише із розрахунку нарахувань і надходжень по особовому рахунку № [NUMBER] складеним самим позивачем і не підтверджується жодними іншими доказами. Позовна заява надійшла до суду 06.11.2024. Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. У п.12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Закон, яким внесено до ЦК України зазначений пункт набрав чинності з дня його офіційного опублікування, тобто 02.04.2020. Тож строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з серпня 2014 року сплив у серпні 2017 року. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX у зв`язку з військовою агресією РФ проти України було введено воєнний стан, дію якого було неодноразово продовжено, останній раз до 14.05.2024. Відповідно до п.19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК в редакції закону №540-IX, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, заборгованість за період з серпня 2014 року по березень 2017 року в розмірі 1\~180,16 грн. знаходиться поза межами строку позовної давності. Водночас, заборгованість з квітня 2017 року по вересень 2024 року знаходиться у межах строків позовної давності та підлягає стягненню з відповідачів. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 7\~548,22 грн. З огляду на наявність 5/16 частки у праві власності [PERSON] з нього підлягає стягненню 2\~358,81 грн. (7548,22/16*5) Залишок суми заборгованості в розмірі 5189,41 грн. (7548,22 грн. - 2358,81 грн.) підлягає стягненню з [PERSON] . Згідно з матеріалами справи, при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.1). Позовні вимоги позивача задоволені частково на 86,4%. Отже, стягненню підлягає судовий збір (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) у розмірі 2\~616,19 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial