Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що двокімнатна квартира загальною площею 42,7 кв.м. і житловою площею 27,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала позивачу, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, частки кожного із співвласників були рівними. 06.06.2013 року [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. Позивач успадкував належну померлій [PERSON] 1/3 частку квартири. Отже на даний момент позивачу належить 1/3 частка квартири на праві часткової власності, а 2/3 частки квартири належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Вирішити питання з відповідачем про визначення часток у спільній сумісній власності не надалося можливим. Враховуючи викладене просить суд визначити з [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рух по справі Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.27). Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження, витребувано від Третьої Криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області завірену належним чином копію спадкової справи № 251/2021, яка була відкрита після, померлої [INFO] [PERSON] , 1958 року народження (а.с. 33). Ухвалами суду від 31 жовтня 2024 року та від 27 листопада 2024 року відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача (а.с.85, 90). Ухвалою суду від 19 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 94). Аргументи учасників справи Позивач та його представник в судовому засіданні присутні не були, від адвоката Голівера П.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримав, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань до суду не надходило. Фактичні обставини справи, встановлені судом 23 грудня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.12.1978 року, актовий запис № 2046, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище « [PERSON] » (а.с.40 зворот). 26 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] розірвали, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.01.2010 року (а.с.41). 06 червня 2013 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 06.06.2013 року (а.с.42). 21 листопада 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2020 року, актовий запис № 559 (а.с.41 зворот). Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 26.12.1997 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно з розпорядженням № Дз-228 від 06.03.1996 на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності зазначена квартира належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.5-7) [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2092 (а.с.9). З дослідженої копії спадкової справи завідної після смерті [PERSON] судом встановлено, що за життя остання не складала заповіт (а.с. 37-82). Також з вказаної вище спадкової справи № 251/2021 встановлено, що 23 червня 2021 року [PERSON] звернувся до Третьої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини, та на підставі його заяви було заведено спадкову справу за номером № 251/2021 (а.с.38). Відповідно до довідки реєстру територіальної громади міста Кривий Ріг від 23.06.2021 року № 7736 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 24.01.1984 року по 25.01.2021 року та [PERSON] , з 24.01.1984 року (а.с.44 зворот) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого\~державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. від 16.11.2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1483 [PERSON] видане вказане свідоцтво на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до технічної характеристики квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. (а.с. 6-7). Згідно Звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «ТРІУМФ-2020» оціночна вартість квартири, загальною площею 42,87 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.08.2024 року становить 96000 грн (а.с.13-18). Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ч.1,2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.\~357\~ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Статтею 368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 369 ЦК України передбачено порядок здійснення права спільної сумісної власності. Так, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Статтею 370 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК України передбачено порядок поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Так, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.\~У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист\~це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша\~статті 16 Цивільного кодексу України). Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права. Предметом розгляду у цій справі є визначення з [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № Дз-718, від 26.12.1997 року квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 29 грудня [PERSON] померла. Главою 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців\~(ст. 1297 ЦК України ). Свідоцтво про право на спадщину видається або на ім`я всіх спадкоємців, або кожному окремо. В будь-якому випадку в свідоцтві зазначається все спадкове майно, перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому воно видане. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. 16.11.2021 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , співвласниками квартири є двоє осіб позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] позивач та відповідач зобов`язані були звернутися до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальної дії, а саме виділення часток у спільній сумісній власності. Разом з тим матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] звертався до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про визначення частки спадкоємця у спільній частковій власності, а саме квартирі яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] так само не містять матеріали справи й відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, відомостей про наявність перешкод для вчинення даної нотаріальної дії позивачем до суду не надано. Виходячи із приписів статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права з боку відповідача та належність обраного способу судового захисту. Відсутність будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо визначення з [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці за кожним у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутній спір про майнове або особисте немайнове право. Щодо судових витрат Пунктом 2 частини 2 ст.\~141\~ЦПК України передбачено,\~що судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed