Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

10 вересня 2024 року позивач в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом у якому просила визнати за нею і її неповнолітніми дітьми право постійного користуванняземельною ділянкою в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина - право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,1 гектар, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке входить до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, за яким заповідав все своє майно, а також те, на що він за законом матиме право позивачу - [PERSON] . Також спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є його спільні з позивачкою малолітні діти: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем, у встановлений законом строк було подано заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що спадкоємиця не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності спадкодавця відсутні. У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду позивач не може захистити свої права та права дітей, вимушена звернутися до суду з позовом. Відповідачем Черкаською селищною радою відзиву на позов не подано. Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року у цивільній справі відкрите провадження та призначено справу в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року витребувані докази у справі - копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 07 листопада 2024 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року за клопотанням представника позивача витребувані докази у справі. 27 лютого 2025 року на адресу суду надійшли копії додаткових матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , які надійшли нотаріусу після 29 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. В судове засідання особи. що беруть участь у справі не з`явилися, про час та місце розгляду справи кожний в окремості повідомлений належним чином. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач Черкаська селищна рада в судове засідання не з`явився, подавши заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника та спір вирішити на підставі наявних у суду матеріалів. Третя особа Перша Самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилася, подавши заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , про що Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис № 323 від 11 лютого 2022 року. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 03 серпня 2002 року, видане виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії [NUMBER] , [PERSON] (спадкодавець), [INFO] , і [PERSON] (спадкоємець), [INFO] , одружились 03 серпня 2002 року, актовий запис № 18, прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що вона народилася [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (спадкодавець), матір`ю вказана [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] - народився [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (спадкодавець), матір`ю вказана [PERSON] . З копії заповіту, складеному [PERSON] , вбачається, що на випадок своєї смерті він заповідав усе майно, що буде належати спадкодавцю на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповідано позивачці - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Логвіновою О.А. 12 серпня 2003 року та зареєстровано в реєстрі за № 910. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що: - 15 червня 2022 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дружина [PERSON] - [PERSON] ; - згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69207944 від 15 червня 2023 року - приватним нотаріусом Логвіновою О.А., 12 серпня 2003 року посвідчений заповіт за реєстровим номером № 910, інформація про заповідача - [PERSON] ; - з довідки за № 1340 від 15 грудня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; 18 січня 2023 року позивач звернулася до Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кіоск, нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії державного акту на право постійного користування землею, серії ДП НВ 000163 від 26 серпня 1996 року, виданому відповідно до рішення Черкаської селищної Ради народних депутатів від 01 липня 1996 року № VIII сесія, вбачається, що земельну ділянку у розмірі 0,4 га, надано у постійне користування приватному підприємцю [PERSON] для будівництва ринку і крамниці. Згідно з рішенням Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 листопада 2007 року від підприємця [PERSON] прийнято ділянку землі у розмірі 0,3 га на території ринку і внесені зміни до Державного акту про право на постійне користування земельною ділянкою від 26 серпня 1996 року. Рішенням Черкаської селищної ради Новомосковського району від 11 травня 2017 року № 06 - [PERSON] надано дозвіл на відновлення меж земельної ділянки, яка знаходиться у його постійному користуванні на підставі Державного акту про право на постійне користування земельною ділянкою від 26 серпня 1996 року. З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 25 жовтня 2017 року, вбачається що земельна ділянка кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, розташована в [ADDRESS] ; Вид речового права: Право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] ; цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Нотаріусом Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. 18 січня 2023 року винесена постанова про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кіоск, нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1223256200:01:001:0003,що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності спадкодавця відсутні. 14 березня 2023 року позивач в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею і її неповнолітніми дітьми права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року у справі № 183/3127/23 визнано права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) за [PERSON] на 1/3 частку, за [PERSON] , [INFO] , на 1/12 частку, за [PERSON] , [INFO] , на 1/12 частку об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на спірної земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, в порядку спадкування за заповітом і за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Визнано за [PERSON] права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) на 1/2 частку в спільному майні подружжя - об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003. Рішення суду набрало законної сили. Судовим рішенням встановлено, що відповідно до відомостей КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної Ради» № 20234/23 від 01 березня 2023 року, станом на 29 грудня 2012 року реєстрація прав власності на об`єкт незавершеного будівництва, ринок і магазин, за адресою: [ADDRESS] не проводилась. Право власності на об`єкт в БТІ не зареєстровано. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 березня 2023 року, відсутні відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з рішення виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 07 липня 1995 року № 7/2 - [PERSON] надано дозвіл на встановлення кіоску. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 квітня 1996 року надано дозвіл підприємцю [PERSON] на будівництво ринку і кафе. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 01 липня 1996 року № 1/9/22 відведено земельну ділянку в постійне користування підприємцю [PERSON] для будівництва ринку і магазину, загальною площею 0,4 га. Згідно Акту вибору земельної ділянки для будівництва ринку і магазину в смт Черкаське підприємцем [PERSON] від 26 травня 1996 року, комісією проведено обстеження земельної ділянки загальною площею 0,4 га. та зроблено висновок, що ділянка підходить для будівництва ринку і магазину. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 07 серпня 1996 року виділено підприємцю [PERSON] земельну ділянку для будівництва ринку і магазину. На даний момент нерухоме майно, будівництво якого не завершене, розташоване на земельній ділянці 0,1 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 вересня 2024 року вищевказана земельна ділянка, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, розташована в [ADDRESS] ; Вид речового права: Право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] (спадкодавець) цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Документ, який є підставою для виникнення права: Рішення органу місцевого самоврядування Державний акт на право постійного користування землею серія ДП НВ №000163 від 26.08.1996 р., надано Рішення Черкаської селищної ради №3 від 29.11.2007 р. про внесення змін до Державного акту серія ДП НВ №000163 від 26.08.1996 р., надано Рішення Черкаської селищної ради №06 від 11.05.2017 р. на відновлення меж земельної ділянки Черкаська селищна рада 01.07.1996 8 сесія. Документ, що посвідчує право від 26.08.1996 ДП НВ 000163. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 03 квітня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив до нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу [PERSON] , померлого [INFO] , претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. Згідно претензії за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 63 775,07 грн. по кредитному договору №SAMDNWFC00007294070. У зв`язку з чим, відповідно до ст. 1282 ЦК України, 24 липня 2023 року спадкоємець [PERSON] задовольнила вимоги кредитора повністю - перерахувавши грошові кошти на повне погашення заборгованості спадкодавця у розмірі 63 775,07 грн на рахунок АТ КБ «Приватбанк», повідомивши про це банк листом від 04 серпня 2023 року № 1169-ц/2023, що встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року у справі № 183/3127/23. З листа АТ КБ «Приватбанк» від 18 листопада 2024 року на адресу Першої Новомосковської державної нотаріальної контори, вбачається, що заборгованість спадкодавця перед банком відсутня. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. ст.1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст. ст. 1, 3 та 8). Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Таким чином, право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для будівництва є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист. Згідно з нормами ч. 2 ст. 413 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) можуть відчужуватися або передаватися в порядку спадкування. На час надання спадкодавцю права постійного користування спірною земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою:Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 ЗК України від 18.12.1990 року, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності. Згідно ст.19 ЗК України від 18.12.1990 року сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами в тому числі для будівництва підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг). Право постійного користування землею посвідчували державні акти. Їх видавали та реєстрували сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). Право користування земельною ділянкою чи її частиною не припинялося у випадку смерті особи, якої була надана земельна ділянка в користування (ст. 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року). 01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25 жовтня 2001 року, згідно з частиною першою статті 92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц. Тому право постійного користування спірною земельною ділянкою, не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть спадкодавця. Отже, на момент смерті спадкодавця, йому на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою. У постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-цВелика Палата Верховного Суду зазначає, що згідно із загально дозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин (зокрема, на відносини спадкування), дозволено те, що не заборонено законом. Можливість спадкування правапостійного користування земельною ділянкою, як і права довічного успадковуваного володіння нею, забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необґрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них (п. 29). Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що погоджується з тим, що право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою є різними інститутами і зауважує, що ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у первинній редакції не передбачав можливості набуття фізичною особою земельної ділянки у приватну власність. Натомість цей кодекс гарантував фізичним особам право набувати земельні ділянки, зокрема, у довічне успадковуване володіння та у постійне користування. Обидва інститути передбачали можливість користування земельною ділянкою без обмеження будь-яким строком і, на думку Великої Палати Верховного Суду, відповідні майнові права могли бути об`єктом спадкування (п. 31). На час смерті спадкодавця перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою був визначений у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року. Ця стаття не регламентує припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для будівництва об`єкту торгівлі на підставі приписів ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. А у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року не було такої підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою як смерть фізичної особи-користувача. У постанові від 5 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право (п. 7.27). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від23 червня 2020 року, справа № 179/1043/16-ц (п. 36). Також суд зазначив наступне. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки (п. 51.1. ). Статті 27 і 114 З К Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки (п. 59). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини (п. 61). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Статтею 141 ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Ані за життя, ані після смерті спадкодавець, належне йому право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене, отже право постійного користування спірною земельною ділянкою входить до складу спадщини після смерті останнього, фактом його смерті це речове право припинено не було, а тому позивач його успадкував. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. При заповненні вказаного акту необхідно зазначити інформацію про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (дата, серія, номер документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, дата, номер договору суперфіцію (необхідне зазначити) та кадастровий номер земельної ділянки (пункт 14 Порядку). Таким чином, позивачі не мають можливості подати акт готовності об`єкта до експлуатації - нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , за яким згідно рішення суду від 09 квітня 2024 у справі № 183/3127/23 за позивачами визнані права та обов`язки забудовників (замовників будівництва) для отримання вищевказаного сертифіката і подальшої реєстрації права власності на майно. В той же час, після смерті спадкодавця залишилось право користування земельною ділянкою, на якої розташоване це майно, яке є спадщиною. Зазначене підтверджує ту обставину, що потенційні спадкоємці не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , як приватний підприємець отримав право на користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею, серії ДП НВ 000163 від 26 серпня 1996 року, виданому відповідно до рішення Черкаської селищної Ради народних депутатів від 01 липня 1996 року № VIII сесія. Слід зазначити, що права та обов`язки спадкодавця - фізичної особи-підприємця на право користування земельною ділянкою входять до складу спадщини. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України). Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Водночас законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець, а лише встановлює, що фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи (зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19, п. 37). Про нероздільність майна, прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю та і поза нею, додатково свідчить те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17, п. 6.15) . Статтею 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. В цей перелік не входять права постійного користування земельною ділянкою, таким чином належне спадкодавцеві право може успадковуватись незалежно від наявності у спадкоємця правового статусу підприємця. Судом встановлено, що право на користування земельною ділянкою отримане спадкоємцем у статусі фізичної особи-підприємця, що підтверджується копіями рішення виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від01 липня 1996року, від 07 серпня 1996 року, довідкою про реєстрацію [PERSON] як фізичної особи-підприємця з 06 травня 1995 року, виданою Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 17 травня 2011 року, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 01 серпня 2003 року. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. У зв`язку із зазначеним підлягають судовому захисту законні права позивачів шляхом визнання за ними прав постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на право користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року у справі № 183/3127/23 встановлено, що на даний момент нерухоме майно, будівництво якого не завершене, розташоване на земельній ділянці 0,1 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва (ринок і магазин), станом на 01 лютого 2023 року від 16 лютого 2023 року загальна площа забудови 454,7м2. При цьому, при визначенні частки на спадкове майно, необхідно врахувати що дружина спадкодавця - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Крім того, малолітні діти спадкодавця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно ст. 1241 ЦК України спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкову частку). Спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач в розмірі 4/6 частки, спадкоємцями за законом є спільні з позивачем малолітні діти: [PERSON] [INFO] у частці - 1/6 (обов`язкова частка у спадковому майні), [PERSON] , [INFO] , у частці -1/6 (обов`язкова частка у спадковому майні). Таким чином, з врахуванням прав та обов`язків спадкодавця, що підлягають спадкуванню, [PERSON] спадкує право постійного користування 4/6 частки земельної ділянки; [PERSON] спадкує право постійного користування 1/6 частки; [PERSON] спадкує право постійного користування 1/6 частки земельної ділянки. А тому позовні вимоги про: - визнання за [PERSON] права постійного користування 4/6 частки земельної ділянки, в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] [PERSON] , - визнання права постійного користування на частину земельної ділянки, в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] за [PERSON] , [INFO] у частці - 1/6, [PERSON] , [INFO] , у частці - 1/6, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved