Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається, зокрема, з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт (від 29.03.2010 та в оновленій редакції від 03.10.2011), яким усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке належало б їй на день смерті, заповіла позивачу. Вказані заповіти посвідчені приватними нотаріусами Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Башкіною І.Ю. та Шатковською І.Ю. та зареєстровані в реєстрі за № № 671 та № 1891 відповідно. Мати позивача - [PERSON] , яка є донькою його баби відсутні, у звязку з чим, відповідачем у даній справі визначено саме територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. 13.11.2023 він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно бабусі, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2023 нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало пропущення строку Позивачем на прийняття спадщини. Позивач вказує, що не обізнаний про існування заповіту. Про його існування дізнався лише 17.10.2023, після відкриття нотаріусом спадкової справи, тобто вже після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин. Ухвалою від 29.01.2024 у справі відкрито провадження у справі. У зв`язку із відставкою судді [PERSON] на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С. Ухвалою від 09.09.2024 справу прийнято до провадження судді Потоцької С.С. Призначено підготовче засідання. Ухвалою від 23.10.2024 витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Медяник Вікторії Анатоліївни ( 49001, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 16/18, прим. 4) копію спадкової справи № 40/2023, яка відкрита після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Представник відповідача у призначені судові засідання не з`явився, правом на надання відзиву не скористався, подав заяву про розгляд справи без участі його представника, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Протокольною ухвалою від 18.02.2025 підготовче засідання закрито. Розгляд справи по суті призначено на 25.03.2025. У судовому засіданні 25.03.2025 представник позивача просив задовольнити позов, надав пояснення та вказав, що строк пропущений через введення воєнного стану та вік позивача, аналогічні викладеним у позові. У судовому засідання оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 04.04.2025. Дослідивши докази, які надані суду, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 18.02.2021 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.11). 29.03.2010 [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Башкіною І.Ю. та зареєстрований у реєстрі № 671 (а.с. 16). У заповіті зазначено, що [PERSON] заповідає [PERSON] , належну їй частину квартири [ADDRESS] . 03.10.2011 [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Шатковською І.Ю. та зареєстрований у реєстрі № 1891 (а.с. 17). У заповіті зазначено, що [PERSON] заповідає [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, яке належало б їй на день смерті. Відповідно до інформаційної довідки, яка міститься у спадковій справі, заповіти зареєстровані у Спадковому реєстрі (а.с.18). [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23.11.1991 (а.с. 21). Мати позивача - [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.18) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну режстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 19-20). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 16.03.2015 Самарським від ділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 22). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] спадкоємці відсутні (а.с. 63-88). 13.11.2023 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 87). Постановою від 13.11.2023 приватний нотаріус Медяник В.А. відмовив у вчиненні нотаріальної дії нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало пропущення строку позивачем на прийняття спадщини, передбаченого ст. 1270 ЦК України, а саме у шестимісячний строк (а.с. 88). У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду. Позивач зазначає, що не був обізнаний про існування заповіту, який залишений на його ім`я спадкодавцем. Про його існування Позивач дізнався лише 17.10.2023, після відкриття нотаріусом спадкової справи, тобто вже після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин, а тому суд може йому визначити додатковий строк для подання заяви. Крім того, у судовому засідання представник позивача зазначив, що звернутися до нотаріуса йому перешкоджало введення воєнного стану, а також вік позивача. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2\~статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 статті 1268 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що датою відкриття спадщини є 01.02.2021. Відповідно встановлений законом строк подання заяви про прийняття спадщини сплив 01.08.2021. В обґрунтування поважності причини пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини позивач посилаєтеся на необізнаність щодо складеного заповіту. Вказує, що про заповіт дізнався лише 17.10.2023 лише після звернення до нотаріуса. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини перш за все, стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Отже, за обставинами цієї справи позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] та має право спадкування як за заповітом, так і набув право спадкування за законом за першою чергою спадкування за правом представлення. Тому, враховуючи відсутність інших спадкоємців, навіть у разі незнання про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом за першою чергою спадкування за правом представлення та єдиний спадкоємець повинен у будь-якому випадку вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. За таких обставин усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.06.2024 справа № 686/5757/23 сформулювала таки висновок: «Велика Палата Верховного Суду констатує, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на його ім`я, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.» Тому, суд дійшов висновку, що незнання позивача про наявність заповіту не свідчить про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Також суд вважає, що введення воєнного стану з 24.02.2022 також не підтверджує об`єктивну неможливість подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, оскільки на дату запровадження воєнного стану строк на подання заяви про прийняття спадщини після дати відкриття спадщини вже сплив як півроку. Суд відхиляє посилання представника позивача посилання на вік позивача, оскільки на дату відкриття спадщини позивач був повнолітньою особою, яка може на власний розсуд розпоряджатися своїми правами. Суд звертає увагу, що неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Також суд враховує тривалий час ( 2, 5 роки) незвернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, у постанові від 30 червня 2021 року N 133/600/19. Верховний суд неодноразово наголошував, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Враховуючи встановлені факти, в межах розгляду цієї справи не встановлено наявності у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б можна було визнати поважними причинами неподання ним заяви про прийняття спадщини, у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Наведені обставини (незнання про заповіт, воєнний стан, вік позивача) не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення до нотаріуса як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини. Тому, суд дійшов висновку про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Отже, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин, які об`єктивно, непереборно, перешкоджали позивачу звернутися у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Тому позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Приписами ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи відмову у позові, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed