Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача у заявах по суті. ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі по тексу позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 357905897 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 1.1 цього договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 12 100,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та 09.12.2021 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн на його банківську карту № [NUMBER] . 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. У цій додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022, при цьому інші умови договору у редакції договору факторингу від 31.12.2020 залишилися без змін. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023, при цьому інші умови договору у редакції договору факторингу від 31.12.2020 залишилися без змін. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024, при цьому інші умови договору залишилися без змін. Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 22 984,20 грн. тобто право вимоги за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31.08.2024. Предметом цього договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 007,20 грн. 17.04.2024 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено Договір факторингу № 17/04/24 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач зазначає, що у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України воєнного стану з 05:30 24.02.2022, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прийнято рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом починаючи з дати введення воєнного стану до 10 квітня 2022 року. Позивач вказує, що станом на день звернення із цим позовом до суду заборгованість за Кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 не погашена та становить 27 007,20 грн., з яких 9 000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 18 007,20 грн. - сума заборгованості за відсотками, нарахована до 23.02.2022 (до введення воєнного стану). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 27 007,20 грн. та судові витрати в розмірі судового збору - 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. 19.03.2025 від представника відповідача адвоката Солод В.М. надійшов відзив на позовну заяву. За змістом відзиву на позов представник відповідача адвокат Солод В.М., посилаючись на приписи ЦК України, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що правовідносини за Кредитним договором № 357905897 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 09.12.2021, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 172 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, в кому зазначено відповідача, датується 08.02.2022, тобто через понад три роки після укладення договору відступлення права вимоги, в отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Вважає, що позивач - ТОВ «ФК «ЕЙС» не довів порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до останнього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ейс» відсутні. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 29.01.2025 представник позивача Тараненко Артем Ігорович, в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» скерував через систему «Електронний суд» до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області Шарої Л.О. від 31.01.2025 позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.02.2025 представник позивача Тараненко А.І. «Електронний Суд» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі заяву про усунення недоліків. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні 04.03.2025 судом оголошена перерва. Відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву. 19.03.2025 до суду від представника відповідача адвоката Солод В.М. надійшов відзив на позовну заяву та заява про поновлення строку для подання відзиву. Ураховуючи, що відзив на позов поданий представником відповідача протягом встановленого судом строку на його подання, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку для подання відзиву, адже цей строк не пропущений та прийняття відзиву на позовну заяву для розгляду. У судове засідання 01.04.2025 відповідач не заявився. Від представника відповідача адвоката Солод В.М. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Частиною 1статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки позивач і відповідач, а також представники сторін повідомлені про розгляд справи, про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні заяви представників сторін про розгляд справи без їх участі, суд постановив протокольну ухвалу про проведення розгляду справи за наявними матеріалами, бе участі сторін та їх представників. Пояснення сторін у судовому засіданні. Відповідач у судовому засіданні 04.03.2025 позов визнав частково, а саме в частині стягнення з нього тіла кредиту. Пояснив, що у нього відсутні кошти, тому сплачувати проценти за користування кредитом він не зможе. Підтвердив укладення 09.12.2021 із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору та отримання в кредит коштів в розмірі 9 000,00 грн. Просив оголосити перерву та надати йому час для ознайомлення з матеріалами справи та надання відзиву на позов, оскільки він позовну заяву не отримував. В судове засідання 01.04.2025 відповідач не заявився. Від представника відповідача адвоката Солод В.М. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права. Правовідносини між сторонами, які виникли щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України та згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Оцінка судом аргументів сторін. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Щодо Договору кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021. Судом встановлено, що 09.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії № 357905897 у формі електронного документу з використанням електронного підпису (зворотній бік а.с. 20-24). Відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (а.с. 28-33) і Паспортом споживчого кредиту (а.с. 19-20), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього відповідач звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою про отримання грошових коштів в кредит від 09.12.2021 (а.с. 9), в якій вказав свої персональні дані, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора (а.с. 24). Відповідно до умов п. 1.1 Договору кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту в сумі 12 100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Згідно з п. 1.3 Договорк, Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 9 000,00 грн одразу після укладення Договору, який має бути повернутий до 08.01.2022. У пункті 1.7 договору сторони узгодили, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 08.01.2022 та є дисконтним періодом. Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами сторони договору узгодили у пункті 1.9 Договору кредитної лінії. Проценти за користування кредитом нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 748,25 процентів річних, що становить 2,05 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дмсконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних що становить 2,10 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. У пункті 1.12. Сторони договору погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальних зобов`язаний щоденню сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Суд урахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, у котрій зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 09.12.2021 Договору кредитної лінії № 357905897. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Суд установив, що 09.11.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.12.2021 (а.с. 34 ) та листом АТ «Таскомбанк» від 08.08.2024 (а.с. 35). Суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази виконання Первісним кредитором умов договору, отримання відповідачем кредитних коштів. Разом з тим. Укладення договору кредитної лінії та отримання кредитних коштів в розмірі 9 000,00 грн відповідач не заперечував у судовому засіданні 04.03.2025. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору обов`язків матеріали справи не містять. Суд дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 25) та розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 26) і вважає його вірним. Так, підсумовуючи умови Договору кредитної лінії № 357905897, слід зазначити, що у разі неповернення позичальником кредитних коштів протягом дисконтного періоду (30 днів), тобто з 09.12.2021 по 08.01.2022, кредитор має право протягом цього строку нараховувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2,10 процентів в день від суми кредиту. З 09.01.2022 та протягом наступних 90 календарних днів, тобто до 08.04.20222, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 2,98 процентів в день від суми кредиту. Позивачем здійснювалося нарахування процентів за ставкою 2,98% до 23.02.2022 (протягом 46 днів). Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем коштів по Договору кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021, вказані судом правові норми щодо права кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними коштами в межах строку договору, наявність автопролонгації Договору кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021 до 08.04.2022 у звязку із неповернення кредитних коштів відповідачем, розмір заборгованості відповідача за цим Договором складає 27 007,20 грн, із яких: 9 000,00 грн тіло кредиту, 18 007,20 грн проценти за користування кредитними коштами в період із 09.12.2021 по 23.02.2022 ((9000,00 грн * 2,05%*30 днів) + (9000,00 грн * 2,98%*46 днів)) Розмір нарахованої позивачем заборгованості ні відповідачем, ні його представником не оспорювався, контррозрахунки суду не надані. Щодо набуття позивачем права вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021. Суд установив, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого (пункт 2.1) клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 37-42). 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2020 (а.с. 43). 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2021 (а.с. 44-48). 31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2022 (а.с. 49). 31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої строк дії основного договору визначений до 31.12.2023 (а.с. 50). Отже, відповідно до указаних додаткових угод строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 неодноразово продовжувався та договір діяв до 31.12.2023. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, викладеному у редакції від 31.12.2020 (додаткова угода № 26), право вимоги права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Позивачем надана довідка № 357905897/ФК від 20.08.2024 за місцем вимоги, відповідно до якої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує про відступлення 08.02.2022 права вимоги за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (зворотній бік а.с. 69). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 172 від 08.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 на загальну суму 22984,20 грн (зворотній бік а.с. 50-51). 30.10.2023 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого, у п. 2.1, визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 53-55). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1до договору факторингу № 30/1023-01, ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 на загальну суму 27 007,20 грн (а.с. 56). 17.04.2024 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено Договір факторингу № 17/04/24, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги (а.с. 57-59). Цього ж дня, 17.04.2024 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем підписаний акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 17/04/24, за змістом якого фактор прийняв реєстр боржників (а.с. 62). Позивачем наданий витяг з Реєстру прав вимоги від 17.04.2024, відповідно до якого право вимоги до відповідача за кредитним договором № 357905897 від 09.12.2021 на загальну суму 27 007,20 грн перейшло від ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до ТОВ «ФК «ЕЙС». Висновки суду. Ураховуючи викладені вище правові регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за Договором кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021 в розмірі 9\~000,00 грн та не повернув їх у визначені строки, не сплатив погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу. З аналізу змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, витягу з реєстру прав вимог № 172 від 08.02.2022, договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, витягу з реєстру прав вимог № 1 від 30.10.2023; договору факторингу № 17/04/24 від 17.04.2024, витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу № 17/04/24 від 17.04.2024, вбачається, що до позивача у справі перешли права вимоги до [PERSON] за Договором кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021, що спростовує твердження представника відповідача про недоведеність цієї обставини. На підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача, позивачем надані копії вказаних договорів та додаткових угод про продовження строків їх дії. Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між ТОВ «Таліон Плюс» з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - право вимоги від клієнта до Фактора переходить в день підписання Сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Аналогічні приписи містять і інші договори факторингу, якими позивач підтверджує своє право вимоги щодо кредитних зобов`язань відповідача. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що кредитний договір укладений з відповідачем пізніше, ніж Договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до відповідача, адже, як обґрунтовано зауважує позивач у позові, надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, зокрема, з листопада 2018 року по вересень 2024 року. Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за Договором кредитної лінії № 357905897 від 09.12.2021, який було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі. Суд констатує, що відповідні договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 6782 від 28.01.2025 (а.с. 70) позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн., суд враховує таке. Частинами 1 та 3 статті 13 3ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18. Ураховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом, надання позивачем договору про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024 (а.с. 63-64), додаткову угоду № 3 від 03.04.2024 до договору про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024 (а.с. 65-66), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 67), те, що справа є малозначною, її розгляд здійснюється за правилами спрощеного провадження, представник позивача не приймав участь у судових засіданнях, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищений та підлягає зменшенню до 4 000,00 грн, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що такий розмір компенсації позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості. Покликаючись на положення статей 259,263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved