Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Короткий зміст позовних заяв. У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,959 га за кадастровим номером 6123481000:01:001:0077 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Будківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. У визначений статтею 1270 ЦК України строк з часу смерті матері вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 36597379. Її сестра [PERSON] не проживала з матір`ю і не подала заяви про прийняття спадщини, а тому не набула жодних прав на майно спадкодавця. 13 липня 2011 року на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний житловий будинок. 09 липня 2018 року на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Постановами Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року та 03 жовтня 2024 року скасовані рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року та від 16 травня 2018 року, на підставі яких проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне майно, така державна реєстрація належить до скасування. Вказувала, що спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті матері, прийняли два спадкоємці за законом першої черги: вона та її брат [PERSON] , який помер [INFO] . Посилаючись на вищенаведене, вважає що їй належить право на частину спадкового майна. У грудні 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно\~\~\~та просили визнати за ними право власності на житловий будинок по [ADDRESS] у таких частинах: за [PERSON] 6/15 часток, [PERSON] 4/15 часток, [PERSON] 4/15 часток. Крім того, за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер 6123481000:01:001:0077. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позивачі від часу свого народження і станом на 15.04.1991 проживали у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок відносився до суспільної групи колгоспний двір, де головою колгоспного двору була [PERSON] , яка до дня своєї смерті проживала у даному будинку. У цьому ж будинку були зареєстровані та проживали, як члени двору: [PERSON] (зять), [PERSON] (дочка), [PERSON] (внук) та [PERSON] (внук, який змінив на ім`я на [PERSON] ), які набули права на частку в майні колгоспного двору. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку у майні бувшого колгоспного двору на 1/5. На день її смерті окрім чотирьох членів колгоспного двору проживав та був зареєстрований її син [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] її частку у колишньому колгоспному дворі у розмірі 1/5 прийняли: [PERSON] (дочка), [PERSON] (син) та відповідачка [PERSON] (донька, яка прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори). [INFO] помер [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але не оформив спадкових прав. Його частку в спірному будинковолодінні (1/15) та у спірній земельній ділянці (1/3) спадкувала його сестра [PERSON] , яка проживала на час його смерті з ним та здійснила його поховання. [INFO] помер [PERSON] .. Його частку у спірному будинковолодінні (1/5) прийняла його дружина [PERSON] та сини: [PERSON] та [PERSON] . Ураховуючи наведене,\~позивачі просили суд визнати за ними право власності на спірний житловий будинок у таких частинах: за [PERSON] - 6/15 часток, за [PERSON] - 4/15 часток, за [PERSON] 4/15 часток. Крім цього, [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] . Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі. 12 грудня 2024 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2024 року позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] об`єднано в одне провадження для спільного розгляду. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.01.2025 залишено позовну заяву [PERSON] без руху у зв`язку з недоплатою судового збору. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначеного до судового розгляду. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Гурник В.О. підтримав позов позивачки, зустрічний позов не визнав з підстав, зазначних у позові [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та їх представник, який також є представником [PERSON] адвокат Семенюк Ю.В. позов [PERSON] визнали частково, зустрічний позов підтримали з підстав, зазначених у зустрічному позові. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 жовтня 1979 року. [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17 липня 1966 року. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 травня 1983 року. [PERSON] 08.08.2014 змінив ім`я, про що складено актовий запис №26. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільській області 08.08.2014. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до довідки №228 від 02.10.2024, виданої старостою Будківського Старостинського округу Почаївської міської ради, станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , були зареєстровані слідуючі особи: зять [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Будківської сільської ради 01.01.2005, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки №229 від 03.10.2024, виданої старостою Будківського Старостинського округу Почаївської міської ради на день смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Будківською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 05.10.2008, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Почаївською міською радою Кременецького району Тернопільської області 14.12.2021, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до листа начальника Кременецького РКБТІ Цьмух Т.А. №350 від 21.04.2011, на самовільно побудований [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] виготовлена технічна документація згідно довідки, виданої Будківською сільською радою за № 796 від 28.03.2011. Право власності в БТІ не зареєстровано. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями станом на 15.04.2011 становить 107\~983 гривень. Відповідно до листа №01-16 від 05.12.2017 державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори Остапчука В.П. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6104431442018 від 23.02.2018 власником земельної ділянки з кадастровим номером 6123481000:01:001:0077 площею 0,9590, яка розташована на території Будківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області є [PERSON] на підставі державного акту від 11.10.2002 РІ 675547. Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Експертно-консультаційна фірма «Орієнтир-Оцінка» станом на 28.10.2024 ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6123481000:01:001:0077 площею 0,9590, яка розташована на території Будківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області 104\~150 гривень. Відповідно до висновку про вартість майна житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 14.11.2024 212540 гривень. [PERSON] 17.05.2005 звернулася до Почаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру приватним нотаріусом Ковтунович О.П. 17.05.2005 заведена спадкова справа № 36597379. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] спірний будинок побудований у 1986 році, власник - [PERSON] 13.07.2011 на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було внесено відомості про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 34125424). 09 липня 2018 року на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право:26983293) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,959 га за кадастровим номером 6123481000:01:001:0077 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Будківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1595461661234). Постановами Тернопільського апеляційного суду 02 жовтня 2024 року та 03 жовтня 2024 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року та рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року скасовані та у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне майно відмовлено. Постановою приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М. від 10.07.2024 № 86/01-16 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та реєстрації майна на іншу особу. Мотивувальна частина. Позиція суду. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на майно. У частині першій\~статті 4 ЦПК України\~зазначено, що кожна особа має право\~у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття\~5 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Отже, скасування судом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно має наслідком повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, на що й спрямований позов [PERSON] . Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Так, судом встановлено, що 13.07.2011 на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було внесено відомості про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 34125424). 09 липня 2018 року на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право:26983293) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,959 га за кадастровим номером 6123481000:01:001:0077 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Будківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1595461661234). Постановами Тернопільського апеляційного суду 02 жовтня 2024 року та 03 жовтня 2024 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2011 року та рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року скасовані та у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне майно відмовлено, що є преюдиційним фактом та не підлягає доказуванню. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Отже, реєстраційні дії та рішення державних реєстраторів у Державному реєстрі прав щодо державної реєстрації будь-яких прав та обтяжень відносно будинковолодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,959 га за кадастровим номером 6123481000:01:001:0077, які були вчинені на підставі скасованих судових рішень - є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки реєстрація перешкоджає в оформленні [PERSON] її спадкових прав на спірне майно, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 липня 2024 року. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині скасування державної реєстрації права власності на спірне майно. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на майно, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , звертаючись до суду з зустрічним позовом, просили визнати право власності на спірний житловий будинок у таких частинах: за [PERSON] - 6/15 часток, за [PERSON] 4/15 часток, за [PERSON] 4/15 часток. Крім цього, [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 2/3 частини спірної земельної ділянки, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] . Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права. Тобто, зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права. Відповідно до змісту статей\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до\~статті 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частиною другою статті 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.\~Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або в її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його\~\~перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до\~15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до\~15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);\~б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Подібні правовідносини проаналізовані Верховним Судом України у постанові\~від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Відповідно до статті 563 ЦК УРСР\~у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня\~1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року\~№ 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК УРСР статті 120-127, що врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, та статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Із вищевикладених встановлених обставин вбачається, що станом на 15.04.1991 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] відносилося до колгоспної групи господарства, а головою будинку була [PERSON] . Станом\~на 15 квітня 1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , були зареєстровані: зять [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] . Отже, колгоспний двір належав їм у рівних частках, тобто по 1/5 частині кожному. Проаналізувавши надані сторонами докази, в судовому засіданні встановлено, що на дату смерті [PERSON] , спадкодавиці належала 1/5 частка спірного домоволодіння, а тому саме у такому розмірі після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що є предметом спору. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняли: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Отже, [PERSON] після смерті матері успадкувала 1/5 частину спірного будинковолодіння та 1/3 частину спірної земельної ділянки. [PERSON] належала 1/5 частка - як члену колгоспного двору, від матері успадкувала 1/15, від брата [PERSON] успадкувала 1/15, від чоловіка [PERSON] успадкувала та 1/15 частку, а тому їй належить 6/16 часток у спірному будинковолодінні та 2/3 частини спірної земельної ділянки, яку вона успадкувала від матері та брата. Позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частці в спірному будинковолодіння як членам колгоспного двору та по 1/15 частки, успадкованої після смерті батька [PERSON] . Отже, остаточна частка у спірному будинковолодінні позивачів [PERSON] та [PERSON] - по 4/15 частин. Отже, з врахуванням вищенаведеного зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення повністю. Твердження у позовній заяві позивачки [PERSON] про те, що внаслідок смерті матері відкрилася спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] і її мати була єдиним членом колгоспного двору, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються довідкою № 228 від 02.10.2024, виданою старостою Будківського старостинського округу Почаївської міської ради. Також, безпідставними є твердження у позовній заяві позивачки [PERSON] про те, що її сестра [PERSON] не проживала з матір`ю на час її смерті, а тому вважається такою, що не прийняла спадщини після смерті [PERSON] , оскільки спростовуються довідкою № 229 від 02.10.2024, виданою старостою Будківського старостинського округу Почаївської міської ради. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в житловому будинку по [ADDRESS] проживала [PERSON] , яка померла [INFO] з сім`єю: зять [PERSON] , який помер пізніше; дочка [PERSON] , внуки [PERSON] та [PERSON] , син [PERSON] . Суд відхиляє посилання у позові [PERSON] на довідки: старости Будківського старостинського округу Почаївської міської ради від 25.01.2023 № 49, № 167 від 21.02.2024, №252 від 04.11.2024, оскільки відповідно до довідки №10 від 07.02.2025 старости Будківського старостинського округу Пеочаївської міської ради Пацули Віталія згідно акту обстеження від 07.02.2025 запис в по господарській книзі №3 з особовим рахунком № [NUMBER] станом на 15.04.1991 був зроблений помилково. Відповідно до акту обстеження на факт проживання, складеного 07.02.2025 депутатом Почаївської міської ради Марутовським В.В., представниками громадкості [PERSON] , [PERSON] , станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Щодо судових витрат. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2305,79 грн. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню повністю, з відповідачки [PERSON] на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial