Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

04 грудня 2024 року ОСББ «Робоча 71» звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості із сплати внесків на утримання будинку за період з березня 2017 року по червень 2024 року у розмірі 21042 гривні 42 копійки, з яких: 13872 гривні - основний борг; 1355 гривень 87 копійок - 3% річних; 5814 гривень 55 копійок інфляційні збитки, судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок, поштові витрати у сумі 80 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень (а. с. 1-6). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до вимог п. 2 розділу І Статуту ОСББ «Робоча 71», об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту. Так, п. 1 розділу ІІ Статуту визначено, що метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів передбачених законодавством та цим Статутом. Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «РОБОЧА 71» від 06 червня 2018 було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 5 гривень за м2. Повідомляє, що відповідачкою за період з часу створення ОСББ «Робоча 71» по червень 2024 року вносились кошти, з яких відповідно до призначення платежів, 600 гривень віднесено на оплату за липень вересень 2018 року, які входять до предмету спору. Вказує, що оскільки місто Дніпро не входить до переліку територіальних громад на територіях, на яких ведуться бойові дії, і спірне майно відповідачки не пошкоджено внаслідок бойових дій, позивач має право та підстави для нарахування інфляційних збитків та відсотків річних. Позивач відправляв на адресу відповідачки Вимоги про сплату заборгованості 11 січня 2022 року, 02 квітня 2024 року та Досудову вимогу 01 жовтня 2024 року, проте незважаючи на такі дії позивача, заборгованість відповідачкою сплачена не була. Тому, позивач вимушений звернутися із вказаним позовом до суду, в якому він прохає стягнути із відповідачки заборгованість, що утворилася за ними за період часу з березня 2017 року по червень 2024 року, у розмірі 21042 гривні 42 копійки, з яких: 13872 гривні - основний борг; 1355 гривень 87 копійок - 3% річних, судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок, поштові витрати у сумі 80 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень. Ухвалою суду від 13 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 58), копія якої надіслана учасникам справи 13 січня 2025 року за вихідним № 1253/25-вих/2/204/924/25 (а. с. 59). Представник позивача адвокат Ганжа М.Г., у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 86-87). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 85), заяв або клопотань не подавала, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи зареєстровано ОСББ «Робоча 71», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 24 та на звороті). Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 06 червня 2018 року встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 5,00 грн/кв.м. (а. с. 25-28). Відповідачка є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1161864 від 03 березня 2025 року (а. с. 74). Згідно з вимогами ст. ст. 12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст.\~509\~ЦК України\~визначено, що\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України визначено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст.\~319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд та\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Згідно з\~вимогами ч.\~1\~ст.\~5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Приписами ст. 7 Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» визначено\~обов`язки співвласників\~багатоквартирного будинку,\~зокрема:\~забезпечувати належне\~утримання та\~належний санітарний,\~протипожежний і\~технічний стан\~спільного майна\~багатоквартирного будинку; забезпечувати\~технічне обслуговування\~та у\~разі необхідності\~проведення поточного\~і капітального\~ремонту спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; використовувати\~спільне майно\~багатоквартирного будинку\~за призначенням; додержуватися\~вимог правил\~утримання багатоквартирного\~будинку і\~прибудинкової території,\~правил пожежної\~безпеки,\~санітарних норм; виконувати\~рішення зборів\~співвласників; забезпечувати\~додержання вимог\~житлового і\~містобудівного законодавства\~щодо проведення\~реконструкції,\~реставрації,\~поточного і\~капітального ремонтів,\~технічного переоснащення\~приміщень або\~їх частин; відшкодовувати\~збитки,\~завдані майну\~інших співвласників\~та спільному\~майну багатоквартирного\~будинку; додержуватися\~чистоти в\~місцях загального\~користування і\~тиші згідно\~з вимогами\~законодавства; забезпечувати\~поточний огляд\~і періодичне\~обстеження прийнятого\~в експлуатацію\~в установленому\~законодавством порядку\~багатоквартирного будинку\~протягом усього\~життєвого циклу\~будинку та\~нести відповідальність\~за неналежну\~експлуатацію згідно\~із законом; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Аналогічні обов`язки\~співвласників визначені\~ст.\~15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно з\~вимогами ч.\~2\~ст.\~12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. З аналізу положень статей\~11,\~319,\~322,\~509,\~526 ЦК України, статей\~1,\~5,\~7,\~12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей\~15,\~20,\~22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території, який має обов`язок щодо утримання зазначеного майна. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Приписами ч. 3 ст.\~12\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Вимогами ст.\~15\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку»,\~з-поміж\~іншого,\~встановлено,\~що співвласник\~зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Аналогічна норма міститься і в ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вимогами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач в позовній заяві зазначає про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку за період з березня 2017 року по червень 2024 року, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків між відповідачкою та позивачем (а. с. 38 та на звороті), з якої вбачається, що позивачем здійснювалися нарахування відповідачам сум щомісячних внесків на утримання будинку за період січень 2016 року по червень 2024 року, та, за останньою станом на 30 червня 2024 року рахується заборгованість у розмірі 13872 гривні. Крім того, позивачем надано розрахунок суми позову, відповідно до якого, за період з липня 2018 року по червень 2024 року за позивачкою утворилась заборгованість у сумі 13872 гривні (а. с. 9 на звороті), що також підтверджується і квитанціями наданими позивачем (а. с. 28 на звороті 30 та на звороті). Також з даного розрахунку вбачається, що позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань відповідачці за період з липня 2018 року по червень 2024 року, в якому відповідачці нараховано 3% річних у сумі 1355 гривень 87 копійок та інфляція у сумі 5814 гривень 55 копійок (а. с. 9 на звороті). Відповідно до\~вимог ст.\~610\~ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано окремо детальний розрахунок суми інфляційних збитків за період з липня 2018 року по червень 2024 року, відповідно до якого, відповідачці нараховано 3% річних у сумі 1355 гривень 87 копійок та інфляція у сумі 5814 гривень 55 копійок (а. с 10-23 та на звороті). З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за ними утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у визначеному позивачем розмірі, суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку за період часу з березня 2017 року по червень 2024 року, у сумі 21042 гривні 42 копійки, що складається із: 13872 гривні - основний борг; 1355 гривень 87 копійок - 3% річних; 5814 гривень 55 копійок інфляційні збитки. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСББ «Робоча 71» у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року надавало Адвокатське об`єднання «АО «Імператив» в особі керуючого партнера Ганжа Михайло Геннадійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5017 від 22 січня 2021 року) (а. с. 46 47 та на звороті, 7) та на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АЕ № 1078977 від 02 грудня 2024 року (а. с. 7 на звороті). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження наданих послуг адвокатом Ганжою М.Г. було надано Доручення № 1 від 01 липня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, відповідно до якого Адвокатському об`єднанню було доручено здійснення складання та направлення досудових вимог щодо боржників, серед яких є відповідачка [PERSON] (а. с. 48), а також надано Доручення № 3 від 15 липня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, відповідно до якого Адвокатському об`єднанню було доручено здійснити аналіз інформації для подання позовної заяви до суду, визначення періоду заборгованості, складання позовної заяви до боржниці [PERSON] , здійснення розрахунку позовних вимог та судових витрат, оформлення та направлення позовної заяви з додатками боржникам та здійснення подання до суду позовної заяви (а. с. 50). Разом з цим, надано Акт прийому-передачі послуг № 1 від 01 серпня 2024 року до Договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року (а. с. 49 на звороті), відповідно до якого адвокатом надано позивачу по справі [PERSON] власниці квартири [ADDRESS] , а саме: здійснення аналізу заборгованості за 0,5 годин 0,00 гривень; складання, оформлення та відправлення досудової вимоги за 1 годину та 3 аркуші 1000 гривень. Крім того, надано платіжні інструкції № 117 та № 123 зі сплатою позивача на рахунок адвокатського об`єднання 5000 гривень за надання правової допомоги згідно акту прийому-передачі робіт № 1 від 01 серпня 2024 року (а. с. 49) та 6000 гривень за послуги згідно доручення № 3 від 15 листопада 2024 року (а. с. 50 на звороті). Однак, суд не приймає вказані докази до уваги, оскільки надані позивачем доручення не містять визначеної ціни за наданий вид та обсяг послуг адвокатом позивачу, а тому немає можливості встановити, яка конкретно сума сплачена позивачем адвокату за надані послуги щодо даної позовної заяви. Разом з цим, наданий акт прийому-передачі послуг № 1 містить визначену ціну, вид та обсяг наданих послуг адвокатом, але в ньому вказані надані послуги стосуються не відповідачки по справі, а іншої особи, оскільки відповідачка по справі [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , а в акті прийому-передачі послуг № 1 надані послуги за позовною заявою щодо власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~вказано позивачем\~у позовній\~заяві,\~позивач звернувся\~до суду\~в електронній\~формі та\~направив на\~адресу реєстрації\~відповідачки позовну\~заяву з\~додатками,\~що становлять\~собою поштовими\~витратами які\~пов`язані з\~вчиненням процесуальних\~дій,\~необхідних для\~розгляду справи\~або підготовки\~до її\~розгляду. На підтвердження цього представником надано накладну № 4900900028046 від 03 грудня 2024 року разом із описом вкладень та квитанцію із сплатою за пересилання у розмірі 80 гривень (а. с. 52 та на звороті). З огляду на викладене, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально доведений лише факт понесення поштових судових витрат, що стосуються даної справи, у розмірі 80 гривень, а відтак суд доходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача поштових витрат у сумі 80 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved