Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

До Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення 27\~260,18 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2019 і 25.09.2019 між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено договори кредиту, за якими відповідачка належним чином не виконала свої кредитні зобов`язання. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ «Оптіма Факторинг» право вимоги за цими кредитними договорами. 22.12.2023 укладено черговий договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило право вимоги за наведеними договорами ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Звернення до суду зумовлене непогашенням відповідачкою на погоджених умовах наявної заборгованості. Оскільки ця позовна заява, не відноситься до категорій справ, передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, правом на подання відзиву на позов відповідачка не скористалася, хоча була повідомлена про розгляд справи належним чином, позовна заява з матеріалами надсилалася належним чином, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Частинами першою і другою статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті\~638 та частиною першою статті\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до статей\~526,530,610\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частиною першою статі 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено,\~що05.09.2019 між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено договір кредиту № С-001-069006-19-980 в сумі 9 000,00 грн з зобов`язанням одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього договору. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних від залишкової суми кредиту. У зв`язку з тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови договору № С-001-069006-19-980, в неї утворився борг на суму 11\~359,41 грн: заборгованість за основним боргом 3 861,32 грн; заборгованість за процентами 7\~498,09 грн. Також 25.09.2019 між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування № Р51.13052.005739094 на поточні потреби в сумі 7 190,00. За користуванням кредитом відповідачка мала сплачувати проценти в розмірі 19,5 % річних від залишкової суми кредиту. У зв`язку з тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови договору № Р51.13052.005739094, в неї утворився борг на суму 9\~687,22 грн: заборгованість за основним боргом 5\~812,88 грн; заборгованість за процентами 3874,34 грн. Крім того кредитодавець нарахував 6\~213,55 грн заборгованості за комісіями. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «Оптіма Факторинг» право вимоги за зазначеними кредитними договорами. \~ \~ \~ \~ 22.12.2023 укладено черговий договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило право вимоги за наведеними договорами ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Згідно з Реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27\~260,18 грн.: за договором № С-001-069006-19-980 від 05.09.2019: \~ \~ \~ \~заборгованість за основним боргом -3 861,32, \~ \~ \~ \~заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 7 498,09 грн. та за договором № Р51.13052.005739094 від 25.09.2019: \~ \~ \~ \~заборгованість за основним боргом -5 812,88 грн, \~ \~ \~ \~заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 3 874,34 грн. \~ \~ \~ \~заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями 6 213,55 грн. Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідачка на час розгляду справи суду не надала. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] порушила взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані в частині вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредитів і процентами в сумі 21\~046,63 грн. Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми нарахованих комісій за договором № Р51.13052.005739094 від 25.09.2019 зважаючи на таке. Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до частин першої і другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору та фактичного їх отримання відповідачем, то положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Зважаючи на предмет спору судові витрати за змістом статті 141 ЦПК України присуджуються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено на 77,21 %, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір 2 345,53 грн. Також ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу пов`язану із розглядом справи в розмірі 14 000,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 918 від 05.09.2024 року про сплату «ФК «Профіт Капітал» на користь Адвокатського об`єднання «Правовий курс» 182\~000,00 грн (сума охоплює, в тому числі, оплату за підготовку позовних матеріалів у цій справі), договором про надання правової допомоги від 01.07.2024 № 02-24, актом прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 № 1. Частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розглядаючи заяву суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial