Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 1732,25 Дол. США, яка складається з 3% річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2004 між АТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №KIVPG001550151. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.12.2015 задоволено позовні вимоги банку та стягнуто заборгованість. На даний час рішення суду не виконано, сума заборгованості за тілом кредиту станом на 05.03.2019 становить 19923,54 Дол. США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.12.2015, тобто за період з 09.09.2004 по 24.09.2014, то за період після подання позовної заяви від 13.10.2014 до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 05.03.2019, тобто за період з 20.10.2014 по 05.03.2019 відповідач має заборгованість у розмірі 1732,25 Дол. США, яка складається з 3% річних. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь банку кредитну заборгованість та понесені судові витрати. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2023 позовні вимоги банку задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість станом на 05.03.2019 в розмірі 1732,25 дол. США, що за курсом 26,82 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 46458,94 грн. а також 2481,00 грн. сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.12.2023 задоволено вимоги [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник Ковальов А.І., скасовано заочне рішення суду від 21.03.2023 та призначено справу до розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024, у зв`язку з припиненням повноважень судді Нероди Л.М., головуючим обрано суддю Молонову Ю.В. Ухвалою судді від 22.10.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу та в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін призначено розгляд, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. 03.03.2025 та 11.04.2025 представник позивача Христян О.М. подала письмові пояснення, у яких зазначила, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Апеляційного суду Кіровоградської області боржник має зобов`язання перед кредитором по нарахованій заборгованості за період з 29.12.2015 по 05.03.2019, яка складається з 1732,25 доларів США 3% річних від простроченої суми. Звернувшись в жовтні 2022 р. з відповідним позовом до суду банком не було пропущено строки позовної давності, які було продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). У зв`язку з чим позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 09.09.2004 між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KIVPG001550151. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений та погоджується з умовами, правилами та порядком надання банківських послуг (а.с.10-13). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» 20578,30 доларів США, що за курсом 12,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.09.2014 складає 266283,20 грн. заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом та 114 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.4-5). Згідно з копією Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.03.2019 борг погашено згідно платіжного доручення №622 від 04.03.2019 (а.с.6). У зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Апеляційного суду Кіровоградської області нарахована заборгованість за період з 29.12.2015 по 05.03.2019, яка складається з 1732,25 доларів США 3% річних від простроченої суми, що за курсом 26,82 відповідно до службового розпорядження НБУ, складає 46\~458,94 грн. (а.с.7). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач порушив грошові зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду сума коштів стягнута на користь позивача, зазнала інфляційного впливу. Подібне ставлення відповідача до виконання рішень суду є підставою для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат та 3% річних. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвер та статті 263 ЦПК України). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». В постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 199/6480/16-ц зазначено, що: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до 12 ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19 ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно інформації НБУ, станом на дату розгляду справи курс гривні до долару США становить 41,3153. Таким чином, строки звернення з даним позовом позивачем не пропущено, та у зв`язку з неналежним виконанням кредитних зобов`язань, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за період з 20.10.2014 до 05.03.2019 у розмірі 1732,25 дол. США, яка складається з 3% річних, що в перерахунку на день винесення рішення становить 71\~568,43 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн.

Outcome: approved