Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

\~\~У жовтні 2024 року [PERSON] , через свого представника адвоката Коханій О.В., звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення коштів, обґрунтовуючи його тим, що наказом Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №15-к від 09.03.2016 року її призначено виконуючою обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» КДСГДС НААН, а 17.01.2017 наказом № 3-к виконання обов`язків директора покладено на [PERSON] та в подальшому 04.07.2017 року наказом №71-к її звільнено з посади за згодою сторін. Вказує, що під час виконання нею обов`язків керівника ДП «ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН, останнє перебувало у тяжкому фінансовому становищі. На рахунках підприємства були відсутні будь-які кошти для здійснення господарської діяльності та на них були накладенні арешти. Підприємство також не мало обігових коштів, що зумовлювало припинення його функціонування, тому нею було прийнято рішення власними коштами кредитувати ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН та за її кошти були здійсненно придбання товарно-матеріальних цінностей, які останнім використанні у своїй господарській діяльності. Понесені нею витрати в інтересах ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН, були обліковані за субрахунком 372, який є активно-пасивним рахунком де кредитове сальдо відображає заборгованість підприємства перед підзвітною особою та ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС ННАН довідкою від 11.09.2017 року за №88 це підтвердило, і станом на 01.01.2017 рік заборгованість перед [PERSON] по рахунку 372 обліковується в розмірі 419916,17 грн, які відповідач їй добровільно не повернув. Вважаючи, що вказані кошти набуті відповідачем безпідставно, нею 17.07.2024 року було направлено на адресу відповідача претензію про їх повернення, яка отримана відповідачем 24.07.2024 року, та на яку відповіді вона не отримала. Таким чином вважає, що до даних правовідносин слід застосувати ч.1,2 ст.1212 ЦК України, оскільки особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави зобов`язана повернути потерпілому це майно, тому на цій підставі звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19.11.2024 року задоволено заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду заяв чи клопотань не надійшло. Представник позивача адвокат Коханій О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, додаючи, що кошти в сумі 419916,17 грн. набуті відповідачем безпідставно, тому підлягають поверненню із застосуванням ст.1212 ЦК України. Також від представника надійшла відповідь відзив, яка обґрунтований тим, що у відзиві відповідач підтверджує та визнає факт того, що у 2016 році він мав заборгованість перед [PERSON] і те, що здійснював повернення останній заборгованості, а саме 04.08.2016 року в сумі 87131,60 грн та 30.12.2016 року в сумі 36986,23 грн. Також вказує, що позивач, як фізична особа взагалі не зобов`язана вести бухгалтерський облік, а тому складати такий акт звірки, як і вести облік товарно-матеріальних цінностей, є прямим обов`язком відповідача. Також вказує, щодо твердження відповідача, про те, що до позовної заяви не долучено доказів щодо надання адвокатом послуг, зазначив, що до позову представником позивача надано ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та договір правничої допомоги. Крім того, витрати пов`язані з правничої допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Представник відповідача ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України, адвокат Замша Д.Д. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Також від представника відповідача ДП ДГ «Червоний землероб» Вовк А.В. надійшов відзив, який обґрунтований тим, що 04 серпня 2016 року відповідно з видатковим касовим ордером № 177 від 04 серпня 2016 року в рахунок погашення зобов`язань відображених на рахунку 372 [PERSON] було видано з каси ДП ДГ «Червоний землероб» 87 131,60 грн. 30 грудня 2016 року відповідно з видатковим касовим ордером № 206 від 30 грудня 2016 року в рахунок погашення зобов`язань відображених на рахунку 372 [PERSON] було видано з каси ДП ДГ «Червоний землероб» 36\~986,27 грн. Таким чином, у 2016 році, тобто у період, який охоплюється позовними вимогами позивача [PERSON] , їй було повернуто готівкою з каси ДП ДГ «Червоний землероб»» КСГДС НААН України 124117,87 грн, та розрахунок із нею проведений, а відповідно заявлені позивачкою вимоги не є достовірним та не підтверджені. Крім того зазначає, що позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог не було надано жодного підтверджуючого первинного документу. Також зазначає, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена обсягом наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості не підтверджується жодним доказом долученим до позовної заяви. Крім того, відсутній сам розрахунок витрат понесених позивачкою, у зв`язку з наданням послуг на професійну правничу допомогу, та не долучено будь яких платіжних документів на їх підтвердження. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у відповідності до ст.89 ЦПК України вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З довідки, виданої ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України від 11.09.2017 року за №88, судом встановлено, що останнє має заборгованість перед [PERSON] по 372 рахунку станом на 01.01.2017 в розмірі 419916,17 грн (а.с.13, 96). Також з наданого відповідачем видаткового касового ордеру від 04.08.2016 року №177 вбачається, що [PERSON] видано відповідачем ДП ДГ «Червоний землероб» кошти в розмірі 87131,60 грн в рахунок погашення кредиторської заборгованості, де мається підпис позивача [PERSON] (а.с.55). З видаткового касового ордеру від 30.12.2016 року №206вбачається, що [PERSON] видано відповідачем ДП ДГ «Червоний землероб» кошти в розмірі 36986,23 грн в рахунок погашення кредиторської заборгованості, де також мається підпис позивача [PERSON] (а.с.56). 17 липні 2024 року позивачем [PERSON] було направлено на адресу ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України претензію про повернення коштів у сумі 419916,17 грн (а.с.14-15), яка була 24.07.2024 року вручена відповідачу ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН (а.с.19). Відповідно до пункту першого частини другої статті 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.\~1,\~2,\~3\~ст.509\~ЦК України\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ч.1, 2 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, \~ якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Згідно ч.ч.1,\~3,\~4,\~5,\~6\~ ст.9\~ЗУ «Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність в\~Україні»,\~підставою для\~бухгалтерського обліку\~господарських операцій\~є первинні\~документи.\~Для контролю\~та впорядкування\~оброблення даних\~на підставі\~первинних документів\~можуть складатися\~зведені облікові\~документи.\~Інформація,\~що міститься\~у прийнятих\~до обліку\~первинних документах,\~систематизується на\~рахунках бухгалтерського\~обліку в\~регістрах синтетичного\~та аналітичного\~обліку шляхом\~подвійного запису\~їх на\~взаємопов`язаних рахунках\~бухгалтерського обліку.\~Операції в\~іноземній валюті\~відображаються також\~у валюті\~розрахунків та\~платежів по\~кожній іноземній\~валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Таким чином, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачка, звертаючись до суду з вказаними вимогами посилається на те, що нею за рахунок власних коштів були здійсненні витрати на придбання товарно-матеріальний цінностей для ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН, які останнім використанні у своїй господарській діяльності та обліковувалися відповідачем за рахунком 372. Проте, на підтвердження даного факту позивачем не надано жодного первиннього документу, лише довідку від 11.09.2017 року за №88, яка видана ДП ДГ «Червоний землероб» КДСГДС НААН, та в якій зазначено, що заборгованість [PERSON] по 372 рахунку на 01.01.2017 рік обліковується в розмірі 419916,17 грн (а.с.96). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідність застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц.). Крім того, позивачка в позовній заяві посилається на те, що вказані кошти відповідачем набуті без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), і тому до даних правовідносин просить застосувати ч.1,2 ст.1212 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах\~від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження №61-18405св23), зроблено висновок, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа\~знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Частиною один статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого зобов`язання та виникнення цивільного права та обов`язку перед відповідачем ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України для сплати останньому коштів, у тому числі у сумі, заявленій у позові, позивач суду не надала. Позивач [PERSON] працюючи у період з 09.03.2016 року по 04.07.217 року виконуючою обов`язків директора ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України та знаючи, що у неї відсутній обов`язок за рахунок власних коштів здійснювати придбання товарно-матеріальних цінностей для ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України, проте здійснила таку сплату, що підтверджується довіткою відповідача №88 від 11.09.2017 року, тому діяла суперечливо, погодившись вільно і без помилки на настання невигідних для себе наслідків. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] надала довідку ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН №88 від 11.09.2017 року про те, що заборгованість їй по рахунку 372 обліковується в сумі 419916,17 грн ( а.с.96). Відповідно до змісту розділу "Рахунок 37" Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, Рахунок 37 "Розрахунки з різними дебіторами" має субрахунок 372 "Розрахунки з підзвітними особами" ведеться облік розрахунків з підзвітними особами, де сальдо субрахунку може бути як дебетовим, так і кредитовим. Такі показники відображаються розгорнуто: дебетове сальдо - в складі оборотних активів, кредитове сальдо - в складі зобов`язань балансу підприємства. Підзві?тна осо?ба працівник підприємства, який отримав грошові суми в підзвіт для майбутніх витрат згідно з наказом (розпорядженням) керівника підприємства. За дебетом рахунку в кореспонденції з рахунками грошових коштів відображається видача коштів підзвітній особі, за кредитом списання затверджених сум на відповідні рахунки. Але, зміст довідки №88 від 11.09.2017 не узгоджується із доводами позивача про природу виникнення зазначеної у позові заборгованості відповідача перед нею після виплати нею власних коштів на придбання в інтересах позивача товарно-матеріальних цінностей, оскільки у такому разі ці кошти мали би обраховуватися на інших субрахунках, наприклад 376 «Розрахунки за позиками та кредитами», 377 "Розрахунки з іншими дебіторами", в той час як на субрахунку 372 "Розрахунки з підзвітними особами" обліковуються кошти отримані працівником від підприємства "під звіт", а не навпаки. При цьому, суд вважає, що сама по собі наявність довідки №88 від 11.09.2017 року та наявність кредитового сальдо станом на 01.01.2017 року за обліком субрахунку 372 відповідача без підтвердження реальності господарської операції та без підтвердження первинними документами кредиторської заборгованості на суму 419916,17 грн. не створює правових наслідків, а саме обов`язку із її повернення позивачу на дату звернення до суду із позовом, тому суд ставиться критично до цих доказів та відхиляє їх як неналежні. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №520/11437/18. Також позивачем [PERSON] не зазначено у позові та не доведено належними та допустимими доказами обставини, коли (дата), на яких умовах та кому, якій особі, нею було здійснено оплату за придбання в інтересах відповідача товарно-матеріальних цінностей, та не конкретизовано яких саме. Факт зобов`язання\~перед позивачкою\~та факт\~заборгованості заперечив\~також і\~представник відповідача,\~ додаючи\~про неможливість\~з поважних\~причин надати\~на підтвердження\~своєї позиції\~докази,\~оскільки ухвалою Київського районного суду м.Харків від 24.11.2022 року накладено арешт та майно та документи, власником якого є ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України (а.с.122 зворот - 126), та які згідно опису вилучено 14.11.2022 року в ході обшуку ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України (а.с.120-121). Висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16). Отже, судом не встановлено належними та допустимими доказами обставин існування зобов`язальних правовідносин між сторонами, а доводи позивача грунтуються виключно на її поясненнях. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що безпідставно набуті грошові кошти відповідачем в сумі 419916,17 грн. не підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки позивач [PERSON] знала, що в неї немає зобов`язання (немає обов`язку) для сплати цих коштів, проте здійснила таку сплату, тому її поведінка є суперечливою, якщо згодом вона вимагає повернення сплачених коштів. Враховуючи встановлені обставини правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 419916,17 грн немає. Тому, у задоволенні позову [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів слід відмовити у зв`язку із необґрунтованністю позовних вимог. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності на підставі заяви представника відповідача. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 6610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Оскільки позов не є обґрунтованим, тому суд саме з цих причин відмовляє у його задоволенні та не застосовує строку позовної давності. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed