Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в порядку ст. 23 ЗУакону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки загальною площею 0,11 га. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, у травні 2017 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570, загальною площею 0,11 га та в порушення норм чинного законодавства України володіє нею. Підставою видачі [PERSON] державного акту на право власності серія І-ДН № 109056 є рішення виконкому Краснолиманської міської ради № 323 від 20.10.1999, згідно якого останній надалась у приватну власність земельна ділянка площею 0, 21 га, яка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,1 га, та для ведення особистого селянського господарства 0,11 га. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7607. Державний акт [PERSON] , яка мешкала на той час за адресою: [ADDRESS] , виданий на підставі заяви від 21.09.1999. Не зважаючи на вимоги статей 80, 81 Земельного кодексу України, [PERSON] будучи іноземною громадянкою, у травні 2017 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570, загальною площею 0,11, у зв`язку з чим право власності на зазначену земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Представник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області Хмельова Н. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового розгляду без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Косовненко Є.О. в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду письмові пояснення по справі, в яких просить задовольнити позовні вимоги та розгляд справи провести за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки можливість надання доручення про вручення документів та виклик відповідача в судове засідання в порядку міжнародної правової допомоги відсутня. Дослідивши матеріали справи та подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою російської федерації, на підставі акту на право власності серія І-ДН № 109056, який виданий згідно рішення виконкому Краснолиманської міської ради № 323 від 20.10.1999, набула у приватну власність земельну ділянку площею 0, 21 га, яка розташована на території [ADDRESS] , Краснолиманської міської ради, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,1 га, та для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570 0,11 га. Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату набуття права власності на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570 0,11 га, [PERSON] була громадянкою російської федерації (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 10.06.2002, видавник: 77 відділ міліції Адміралтейського району Санкт-Петербурга) та зареєстровану: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 57-3227 вих-24 від 16.10.2024 щодо [PERSON] , [INFO] , за даними інформаційної системи ДМС «інформацію щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на постійне/тимчасове проживання в Україні не встановлено». Згідно обліків РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться. Отже, [PERSON] будучи іноземною громадянкою, в порушення чинного законодавства України у травні 2017 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570, загальною площею 0,11 га Так, згідно зі статтями 13, 14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Поряд із цим, згідно зчастинами 1, 3 ст. 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі невиконання вимоги щодо відчуження земельної ділянки настають наслідки, передбачені частинами 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Вимогами статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 1413300000:02:000:0570, загальною площею 0,11 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1261145714133) підлягає конфіскації у власність держави. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку [PERSON] незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення та ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Відповідно до частини 4 ст. 145 Земельного кодексу України конфісковані земельні ділянки за рішенням суду підлягають продажу на земельних торгах. Ціна проданих на земельних торгах земельних ділянок, за вирахуванням витрат, пов`язаних з їх продажем, виплачується їх колишньому власнику. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Позов про конфіскацію земельної ділянки подано до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (частина 4 ст. 145 ЗК України). Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю), зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме ГУ Держгеокадастру у Донецькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням частини 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved