Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі по тексту АТ «Сенс Банк»), повноваження якого підтверджено довіреністю від 10.01.2024\~року № 020686/24, звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з [PERSON] на користь АТ\~«Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 30.09.2022 року №\~500721446 в сумі 153\~100,18 грн., яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. Представником відповідача адвокатом Гаврилюк О.С., повноваження якої підтверджено ордером від 27.07.2024 року серії АІ № 1527727, подано до суду відзив на позовну заяву за змістом якої просить відмовити з задоволенні позовних заяв, оскільки відповідач не погоджується з викладеними в позовній заяві доводами, вважаючи їх необґрунтованими та надуманими. Вказана позиція мотивована тим, що нарахування позивачем відсотків у розмірі 23\~130,06 грн. є несправедливим та таким, що не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки встановлює вимогу зі сплати відповідачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею договірних зобов`язань, тож до спірних взаємовідносин підлягає застосуванню ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказано, що нарахування позивачем відсотків [PERSON] за користування кредитом відбулося з порушенням вимог законодавства України, оскільки вона підлягає звільненню від сплати штрафу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності, що дією воєнного стану в Україні. Додатково вказано, що в додатках до позовної заяви відсутні копії надісланих відповідачу вимог про усунення порушень, оскільки сам по собі опис не є належним доказом цього. Судом задоволено клопотання представника позивача адвоката Рудницького Ю.І., повноваження якого підтверджено довіреністю від 10.12.2024 року № 023473/24 про його участь в судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак з підстав, незалежних від суду участі в судовому засіданні він не прийняв, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 212 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Гаврилюк О.С. неодноразово ініціювала відкладення розгляду справи на інші дату та час, мотивуючи це неможливістю прийняти безпосередню участь в судових засіданнях у зв`язку як із зайнятістю, так і перебуванням у відпустці. В подальшому нею листом від 20.01.2025 року № 20/01.2025-1 повідомлено суд про припинення її повноважень представника [PERSON] у зв`язку з закінченням строку дії укладеного з нею договору про надання правової допомоги від 26.07.2024 року. Інші представники відповідача неодноразово ініціювали відкладення розгляду справи на інші дату та час, мотивуючи це як необхідністю ознайомитись з матеріалами справи, однак у судові засідання не з`явились. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`являлась та клопотала про відкладення розгляду справи на інші дату та час, однак у подальшому до суду так і не з`явилась. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних у справі доказів та доводів представників сторін, викладених у заявах по суті справи. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] 30.09.2022 року звернулась з письмовою заявою до АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому з 30.11.2022 року змінило найменування на АТ «Сенс Банк», з проханням розглянути можливість оформлення нового кредиту в розмірі 129\~997,59 грн. для погашення заборгованості за акцептом/офертою № 501436451. Позивачем 30.09.2022 року акцептовано оферту [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500721446 за змістом якої відповідач просила надати їй кредит для погашення заборгованості за кредитним договором від 21.02.2022 року № 501436451 в розмірі 129\~997,59\~грн. строком на 90 місяців зі сплатою процентів у розмірі 24% річних, невід`ємною частиною його є графік щомісячних платежів відповідно до якого відповідач зобов`язалась повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним шляхом щомісячної сплати на користь АТ «Сенс Банк» грошових коштів у розмірі 3\~125,61 грн. Позивачем 30.09.2022 року видано [PERSON] кредит в розмірі 129\~997,59 грн. шляхом зарахування цих коштів на її банківський рахунок, що підтверджується меморіальним ордером від 30.09.2022 року № 1351614093, та випискою по особовим рахункам [PERSON] . Відповідач свої договірні зобов`язання за Договором №\~500721446 належним чином та своєчасно не виконувала, оскільки згідно наданих представником АТ «Сенс Банк» виписки по особовим рахункам [PERSON] та розрахунку заборгованості за Договором №\~500721446 за період з 30.09.2022 року по 27.07.2023 року відповідачем на користь позивача сплачено лише 2\~627,42 грн. (30.10.2022 року\~ 2\~624,99 грн., 30.01.2023 року 2,43 грн.), з яких: 2\~599,95 грн. зараховано на погашення відсотків за користування кредитом, 27,47 грн. на погашення тіла кредиту, тож станом на 27.07.2023 року виникла заборгованість в розмірі 153\~100,18 грн. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом гідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вказане, суд вважає доведеним наявність між сторонами договірних взаємовідносин у сфері кредитування, які виникли щонайменше 21.02.2022 року, та продовжились шляхом укладення 30.09.2022 року Договору № 500721446 на підставі якого відповідачем на умовах строковості (90 місяців) та оплатності (24% річних) отримано кредит в розмірі 129\~997,59 грн., які позивачем зараховано в якості погашення заборгованості за кредитним договором від 21.02.2022 року № 501436451, однак [PERSON] свої зобов`язання за Договором № 500721446 щодо щомісячної сплати на користь позивача узгодженого розміру платежу з метою повернення кредиту та сплати процентів за його користування тривалий час належним чином не виконувала, та вказані обставини представником відповідача, який діє з відому та в інтересах [PERSON] , у відзиві на позовну заяву не заперечувались. На виконання умов Договору № 500721446 відповідачем у період часу з 30.09.2022\~року по 27.07.2023 року на користь позивача сплачено лише 2\~627,42\~грн., з яких: 2\~599,95 грн. зараховано на погашення відсотків за користування кредитом, 27,47 грн. на погашення тіла кредиту. Доказів щодо належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором № 500721446 перед АТ «Сенс Банк» станом як на 27.07.2023 року, так і на дату розгляду справи, а також на спростування заявленої до стягнення суми заборгованості, представником відповідача суду не надано, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та дострокового стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої частини кредиту та нарахованих станом на 27.07.2023 року процентів, у сумі 153\~100,18 грн., з яких: 129\~970,12 грн. тіло кредиту, 23\~130,06 грн. нараховані відсотки за користування кредитом. Оцінюючи доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про несправедливість, в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч.\~1, 2 ст. 627 ЦК України, нарахування позивачем відсотків у розмірі 23\~130,06 грн., оскільки заявлена до стягнення непропорційно велика сума компенсації за невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, та необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також нарахування позивачем відсотків всупереч п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд враховує наступне. Відповідно до змісту п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, крім іншого, є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З огляду на вказане, суд вважає, що представником відповідача помилково ототожнено стягнення процентів за користування кредитними коштами, що регламентовано ст. 1056-1 ЦК України, розмір яких згідно Договору №\~500721446 становить 24% річних від суми кредиту (129\~997,59 грн.), та стягнення компенсаційних виплат, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, зі змісту позовних вимог вбачається, що АТ «Сенс Банк» жодних компенсаційних сум, у розумінні ч.ч. 1-3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею умов Договору №\~500721446 не нараховувалось та відповідно до стягнення не заявлено. Згідно п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтю 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас, як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, нарахування АТ «Сенс Банк» процентів за Договором № 500721446 в період часу з 30.09.2022 року по 27.07.2023 року жодним чином не суперечить вимогам п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, та Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року № 461/10610/13-ц, оскільки відбулось в межах строку кредитування та за фіксованою ставкою, які узгоджено сторонами, та вказані проценти є платою за користуванням кредитними коштами, а не мірою відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, про що також вже вказано вище. Під час ухвалення рішення про задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення від 18.07.2006 року в справі «Проніна проти України», Рішення від 10.02.2010 року в справі «Серявін та інші проти України»). Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст.\~141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати у виді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2\~422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., що підтверджується копією меморіального ордеру від 17.04.2024 року № 62296694, оскільки підстав для звільнення відповідача від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved