Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 травня 2006 року по 15 вересня 2021 року. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з позивачем в [ADDRESS] . Відповідачка в 2023 році вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] ». Добровільно відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язана це робити, як мати. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом витребувано Витяг №00047667475 з Державного реєстру акті цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, в якому зазначено, що 24 листопада 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Фастівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ). 23 грудня 2024 року до канцелярії суду від відповідачки [PERSON] надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких вона зазначає, що після розірвання шлюбу в 2021 році, вони з позивачем стали проживати окремо. В 2023 році вона уклала шлюб з іншим чоловіком і в них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Також, відповідачка зазначає, що позивач не надав доказів про те, що діти знаходяться на його утриманні, так як з її слів, діти проживають з бабусею, тобто матір`ю позивача. Вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. В судові засідання позивач не з`явився, 16.10.2024 до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач та її представник у судовому засіданні поставили під сумнів, що діти перебувають на утриманні позивача, а тому заявили про необхідність визнати явку позивача обо`язковою. Зазначили, шо відповідач має ще двох дітей, знаходиться у декретній відпустці по їх догляду а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання трьох дітей, які залишились проживати з батьком. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Відповідно ст. ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.05.2006 року по 15.09.2021 року (а.с.19). Від даного шлюбу, сторони мають трьох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження (а.с.11,14,17). З Витягів з реєстру територіальної громади виданих Фастівською тетироріальною громадою, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,16,18). Як вбачається з інформації, яка витребувана судом з Фастівецького старостинского округу від 18.02.2025 (а.с.68), зазначено, що у реєстрі Фастівської територіальної громади за адресою [ADDRESS] зареєстрований та проживає гр.. [PERSON] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані а проживають його діти: [PERSON] , 1007 р.н., [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до Витягу №265 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.09.2024, виданого [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , про те, що за зазначеною адресою з 29.08.2023 року зареєстровані: батько [PERSON] та троє синів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, 24.11.2022 відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] . Як вбачається з наданих копій свідоцтв про народження дітей, у новому щлюбі відповідачка має двох малолітній дітей: [PERSON] , 2023 р.н. та [PERSON] , 2024 р.н. Як роз`яснено у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статтею 51 Конституції Українита статтями180,191 Сімейного Кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно дост.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.ч.1,2ст.155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1-3ст.181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідност. 182 СК до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другоюст.182 СК встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1ст. 183 СК). При цьому відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що троє дітей проживають разом з батьком, а позивач наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу а саме у розмірі частини, суд дійшов висновку про визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері. Сторони на підтвердження своїх доходів і матеріального стану у встановленому порядку докази суду не надали. Проте, на підтвердження інших обставини, що мають істотне значення, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, відповідачем надано копії свідоцтв про народження двох малолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів судом враховується, що аліменти стягуються на трьох дітей, які перебувають на повному утриманні батька. При цьому, відповідачка є молодою людиною, працездатного віку, проте, має на утриманні ще двох малолітніх дітей і знаходиться у відпустці по догляду за ними. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей випливає з положень діючого законодавства. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання трьох неповнолітніх дітей з батьком; вік дітей, матеріальний стан позивача, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є молодою людиною працездатного віку, проте має на утриманні двох малолітніх дітей, 2023 та 2024 року народження, а тому суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, і стягувати з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів її доходу щомісячно, але не менша 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає об`єктивним та справедливим розмір аліментів на утримання дітей сторін у вигляді 1/3 частини доходу відповідача щомісячно, в межах позовних вимог, і таким, що відповідатиме загальновстановленому розміру аліментів на трьох дітей при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків (ч.5 ст.183 СК України). Враховуючи положення ст.191 СК стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 13.09.2024 року. При цьому, будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення кожним з дітей повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, а тому суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі п.1 ч.1ст.430 ЦПК, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial