Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, звернулась адвокат Цибульська Ганна Валеріївна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 02 березня 2017 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, актовий запис 401. Від шлюбу у подружжя є дитина: [PERSON] , [INFO] . Представник зазначає, що причинами розірвання шлюбу стали обставини того, що подружжя має різні погляди на життя, життєві цінності. Шлюб носить формальний характер, примирення є неможливим. З урахуванням викладеного представник позивача просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 02 березня 2017 року, актовий запис № 401. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Сторони про час та місце слухання справи повідомлені, до суду не з`явились. Представник позивача адвокат Цибульська Ганна Валеріївна разом з позовом надала суду заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, згідно якої зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.3). Відповідач [PERSON] також звернувся із заявою (від 18.02.2025 року вх. № 5629) про розгляд справи за його відсутності, згідно якої зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає (а.с.17). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомленні, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02 березня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 401. Свідоцтво про шлюб видане 02.03.2017 року, серія [NUMBER] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.5). Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач та відповідач звернулись на адресу суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, з заявами про надання часу на примирення не звертались, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін у справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу поділу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат зі сплати судового збору, а відтак судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved