Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. 28.11.2022 був звільнений з роботи. На день звільнення з роботи АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» нарахувало йому заборгованість з заробітної плати у сумі 169675 грн. 16 коп., але виплатити її відмовилося. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.03.2023 стягнено з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 163675,16 грн., стягнуто моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості за період з 28.11.2022 по 23.05.2024 у сумі 516815 грн. 77 коп. Ухвалою судді Ковпкаівського районного суду м. Суми від 28.05.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб. 25.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечують щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.03.2023 відмовлено в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 28.11.2022 по 16.03.2023. Зазначає, що відповідно до довідки середньоденна заробітна плата позивача складає 1363,63 грн. (без відрахувань податків та обов`язкових платежів). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 20.03.2023 по 29.05.2023 складає 31 робочі дні, що становить 42272,53 грн. (без відрахувань податків та обов`язкових платежів). 24.02.2022 року на території м.Суми внаслідок військової агресії рф, розпочались бойові дії, у зв`язку з чим, повністю був зупинений рух транспорту громадського користування, введено комендантську годину (з 07:00 до 18:00). запроваджено обмеження пересування містом. припинена робота державних (комунальних, приватних) підприємства, установ та організацій, та інші, що є поважними причинами для відсутності на робочому місці. 05.03.2022 року по виробничим приміщенням Товариства літаком країни агресора був нанесений авіаудар, внаслідок чого були зруйновані виробничі приміщення, знищені засоби виробництва, виготовлена продукція та інші матеріальні цінності. Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. Також, 30.11.2022 року, 24.01.2023 року, 13.02.2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано AT «CMHBO - ІНЖИНІРИНГ» сертифікати, якими засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Позивач був звільнений 28.11.2022. Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору про виплату всіх сум. що належать Позивачу при звільненні становить до 29.05.2023 включно. В той же час, представник Позивача, адвокат Страшок Є.В. звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом лише 23.05.2024 тобто після спливу строку встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 01.04.2025 від представника позивача надійшла Відповідь на відзив. Зазначає, що Позивач та його представник наполягають на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позиція Відповідача щодо закінчення строків давності не може бути взята до уваги судом, так як позовні вимоги стосуються триваючого порушення законодавства з питання праці. У відзиві Відповідач погодився з вирахуваним у розрахунку відшкодуванням за один день фактичної затримки заробітної плати, тому фактично спору щодо цієї суми не має. Водночас, щодо застосування сертифікату форс-мажору, то форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні"). Відповідачем не доведено, що саме збройна агресія рф стала причиною не виконання своїх зобов`язань перед Позивачем, а тому наявність сертифікату про форс-мажор стосовно інших зобов`язань перед іншими контрагентами, підприємствами, працівниками не може братися до уваги, а сертифікату про форс-мажор щодо виконання зобов`язань саме перед [PERSON] надано до суду не було. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» у трудових відносинах. 28.11.2022 був звільнений з роботи. 16.03.2023 рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/1792/23, позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 163675,16 грн., стягнуто моральну шкоду у розмірі 2000 грн., відмовлено в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 28.11.2022 по 16.03.2023. Щодо строків звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За вимогами частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). До суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 23.05.2024, тобто з пропуском строку визначеного статтею 233 КЗпП України. Разом з тим, відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Тобто, стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2016 у справі № 6-409цс16. Враховуючи, що відповідач не виплатив позивачу всі суми, які належали останньому в день звільнення станом на 28.11.2022, які залишаються несплачені станом на 23.05.2024, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, яке є триваючим, тому пропущений [PERSON] строк звернення до суду підлягає поновленню. Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачу виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення, а також позивачу не виплачено його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Наказом №82 від 07.10.2022 у АТ «Сумське НВО - Інжиніринг» з 10.10.2022 встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Як встановлено судом, середньоденна заробітна плата позивача становить 1363,63 грн. (без відрахувань податків та обов`язкових платежів). Період затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 20.03.2023 по 29.05.2023, становить 31 робочий день, виходячи з триденного робочого тижня, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42272 грн. 53 коп. (1363,63 х 31 = 42272,53) з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. Суд вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (516 815 грн. 77 коп.) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10000 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 94,46 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (10000 х 4881,80 / 516815,77).

Outcome: partial