Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту, в якому просив зняти арешт з усього нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 3626495, накладений Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування позову зазначено, що позивач є спадкоємцем першої черги померлого батька [PERSON] . 13.08.2019 року ним подано заяву про прийняття спадщини за № 4148 та 13.05.2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Оформляючи спадкове майно [PERSON] стало відомо від нотаріуса про те, що на будинок [ADDRESS] , накладено арешт Подільською виконавчою службою ще у 2005 році. Разом з тим Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено у наданні інформації щодо накладеного арешту на зазначене майно, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження. З огляду на наявність арешту на нерухоме майно він обмежений в реалізації своїх спадкових прав, а відтак змушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. У підготовчому засіданні від 11.03.2025 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 3626495, накладений постановою про арешт майна боржника АА 327561 від 15.08.2006 року, виданою Відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва. Ухвалою суду від 11.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. У судове засідання від 14.04.2025 року позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 09.08.2019 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка площею 0,0869 га, кадастровий номер: 8000000000:85:474:008, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1767468980000, а також розташований на такій земельній ділянці будинок. Спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є син померлого [PERSON] . 13.05.2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0869 га, кадастровий номер: 8000000000:85:474:008, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1767468980000, посвідчене державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. Однак отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці не виявилось можливим, оскільки на таке майно накладено арешт. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 408222038 від 16.12.2024 року в реєстрі наявний запис обтяження (арешт нерухомого майна): 3626495, накладений постановою АА 327561 від 15.08.2006 року, винесеною Відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва; зареєстровано: 19.08.2006 року 08:25:34 за № 3626495 реєстратором: Четверта київська державна нотаріальна контора, 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2-Д (044) 426-44-60. Сторона позивача вказує на те, що арешт на спадкове майно накладено органом виконавчої служби для забезпечення виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2005 року про заборону проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава та інше) належного на праві власності [PERSON] будинку [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів справи, зокрема ухвали Подільського районного суду м. Києва по справі № 2-228 від 14.05.2012 року, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2005 року в порядку забезпечення позовних вимог по цивільній справі [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, було заборонено проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава та інше) належного на праві власності [PERSON] будинку [ADDRESS] . Разом з тим, задоволено заяву [PERSON] та скасовано зазначену ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2005 року. Отже, підстава, що слугувала накладенню арешту на нерухоме майно (будинок [ADDRESS] ), належне [PERSON] , відпала. Однак, арешт на майно боржника знято не було, а тому позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався та доказів на спростування заявлених позовних вимог до суду не подав. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, за змістом ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктом 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Враховуючи те, що державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, [PERSON] набув права звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних у справі доказів вбачається, що [PERSON] є законним спадкоємцем померлого [PERSON] та має намір реалізувати свої спадкові права, однак, у встановленому законом порядку здійснити це не може з огляду на наявність арешту, який було накладено в рамках судової справи, розгляд якої за життя спадкодавця, було завершено, та рішення по якому набрало законної сили. Окремо слід вказати на те, що стороною відповідача обґрунтування позову спростовані не були, як і не надано доказів наявності підстав для існування арешту на майно спадкодавця, який було накладено в межах розгляду справи, розгляд якої було завершено. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що наявність накладеного арешту на майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позбавляє права позивача реалізувати свої спадкові права у встановленому законом порядку, та в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності позивач не може, а відтак суд вважає позовні вимоги про зняття арешту обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved