Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Позиції сторін Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2024 року звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На прибудинковій території багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою, знаходяться гараж, загальною площею 34.1 кв.м. та гараж, загальною площею 22.8 кв.м., які перебувають у користуванні позивачки, яка добросовісно та відкрито володіє зазначеним нерухомим майном більше ніж десять років. Представник позивача зазначає, що право власності на ці гаражі, можна визнати за позивачкою в судовому порядку за набувальною давністю з огляду на те, що гараж «Г» загальною площею 34,1 кв.м. та гараж «Г» загальною площею 22,8 кв. м., побудовані у 1991 році, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Технічна інвентаризація та виготовлення технічної документації на гаражі виконано на замовлення позивачки. Маючи на меті оформити право власності на спірне нерухоме майно, у червні 2023 року позивачка зверталася до Тростянецької міської ради щодо присвоєння адреси указаним гаражам, але листом Виконавчого комітету Тростянецької міської ради їй було відмовлено. Представник позивачки зазначив, що в гаражах остання тримає власні речі та транспортні засоби. [PERSON] користується вказаним нерухомим майном близько 30 років для власних потреб, виконує ремонтні роботи та вчиняє інші дії з утримання зазначеного нерухомого майна. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на гараж, загальною площею 34,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю; 2) визнати за [PERSON] право власності на гараж, загальною площею 22,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Представник відповідача 21.01.2025 подала заяву про розгляд справи без участі Тростянецької міської ради. 27.02.2025 від Тростянецької міської ради надійшли додаткові пояснення щодо статусу земельної ділянки на якій розташовано майно в якій просить суд прийняти рішення у справі на власний розсуд, аналогічна позиція висловлена представницею відповідача в судовому засіданні 27.03.2025, коли участь відповідача була визнана обов`язковою. Третя особа: [PERSON] подав заяву в якій розгляд справи просив провести без його участі. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.12.2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 21.01.2025. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.02.2025. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою суду від 17.02.2025 задоволено клопотання представника позивачки щодо витребування інформації про передачу земельних ділянок для індивідуального гаражного будівництва у приватну власність. Розгляд справи відкладено до 03.03.2025. \~ \~ \~ \~Представницею відповідача 27.02.2025 подано додаткові пояснення. Протокольною ухвалою суду від 03.03.2025 задоволено клопотання представника позивача та визнано явку представника відповідача у судове засідання обов`язковою. Проведено засідання у справі 21.01.2025, 17.02.2025, 03.03.2025, 27.03.2025, заслухано позицію представника позивачки, показання свідків та позицію представниці відповідача, досліджено надані сторонами докази. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Понад десять років позивачка володіє нерухомим майном, яке знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного будинку, а саме: гараж, загальною площею 34.1 кв.м. та гараж, загальною площею 22.8 кв.м. З технічного паспорту виданого 02.06.2023 КП ТМР «БТІ» вбачається, що гараж побудований у 1991 році, загальна площа приміщення складає 34,1 м.кв.; тип фундаменту цегла, стіни цегла; площа основи (забудови) 41,1 м.кв.; висота 2,9 м: будівельний об`єм 119 м.куб (7-12). Обставини побудови гаража у 1991 році залишаються нез`ясовними. Що стосується гаражу із загальною площею 22,8 кв.м., необхідно зазначити таке. Із технічного паспорту виданого 02.06.2023 КП ТМР «БТІ» вбачається, що гараж побудований у 1991 році; загальна площа приміщення складає 22,8 м.кв.; стіни - метал; фундамент металеві стовпи; покрівля метал (а.с.13-17). У позовній заяві та в судових засіданнях представник позивачки [PERSON] вказував, що ці гаражі перебувають у користуванні позивачки [PERSON] , яка добросовісно та відкрито володіє зазначеним нерухомим майном більше ніж десять років. Цей факт підтверджується наданими доказами, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді Тростянецької міської ради від 15.08.2023 №1508/1, наданої на запит представника позивачки [PERSON] вбачається, що у поданій позивачкою заяві відсутні документи, які б підтверджували право власності чи право користування земельною ділянкою, а також право власності на вказаний у заяві об`єкт нерухомого майна, тому присвоїти адресу нерухомому майну є неможливим (а.с.18). Факт наявності гаражів у господарстві [PERSON] підтверджується і фотокартками, наданими представником позивачки, на яких прослідковується факт того, що один із гаражів є цегляним, а інший металевим (а.с.20-25). Відповідно до звіту про оцінку майна наданого 27.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДИНОК ОЦІНКИ» ринкова вартість гаражу загальною площею 34,1 кв.м. складає 55900,00 грн (а.с.26-28). Відповідно до звіту про оцінку майна наданого 27.11.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДИНОК ОЦІНКИ» ринкова вартість гаражу загальною площею 22,8 кв.м. складає 45902,00 грн (а.с.29-31). Із додаткових пояснень наданих відповідачем 27.02.2025, а також пояснень представниці відповідача [PERSON] в судовому засіданні 27.03.2025 вбачається, що земельна ділянка на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] не сформована та не зареєстрована, межі та площа не визначені. Земельні ділянки належать до комунальної власності територіальної громади в особі Тростянецької міської ради. Інформація щодо надання за рахунок прибудинкової території за указаною адресою земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів у відповідача відсутня. Також зазначила, що під час воєнного стану в Україні діє заборона на безоплатну передачу земель комунальної власності в приватну власність, а також заборона на отримання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою такої передачі. Але випадку реєстрації за позивачкою права на нерухоме майно, ділянка на якій воно розташоване може бути виділена. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 334 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно пунктів 9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, має бути враховано, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 1 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом. Згідно пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права». Щодо металевого гаражу площею 22,8 кв.м право на який просить визнати за собою позивачка. Суд вважає що ця споруда не є нерухомістю, не має капітального фундаменту і є тимчасовою спорудою. Такого висновку суд доходить з огляду на дані технічного паспорту споруди наданого КП ТМР Бюро технічної інвентаризації (а.с. 13-18).Об`єкт має тип фундаменту - металеві стовпи, стіни та покрівлю з металу. Також форма будівлі підтверджується світлинами (а.с. 21). Відповідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право позивачки на цей гараж площею 22,8 кв.м як майно, яке не є нерухомим, ніким не оспорюється. Металевий гараж, який не має цегляного фундаменту, розташований на металевих стовпах підпадає у категорію тимчасових некапітальних споруд, оскільки він є переносним, на відміну від цегляного гаражу, який має цегляний фундамент та цегляні стіни і належить до категорії об`єктів нерухомого майна (частина 1 статті 5 Закону України про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Відповідно до\~частини 4\~статті 5\~Закону України\~про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладена в Постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 645/2540/17-ц. Отже, судом встановлено, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися цегляним гаражем загальною площею 34,1 кв.м., враховуючи позицію відповідача у справі який позовні вимоги не визнав, але і на відмові у позові не наполягав, суд вважає за можливе в цій частині позову визнати право власності за набувальною давністю. Проаналізувавши усі обставини справи та твердження сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви в частині визнання права власності за набувальною власністю на металевий гараж загальною площею 22,8 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: partial