Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із уточненою заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Уточнену заяву обґрунтовано тим, що заявниця є дружиною військовослужбовця [PERSON] . Молодший сержант [PERSON] - військовослужбовець, командир 3 відділення охорони взводу охорони В/Ч [NUMBER] , який виконував бойові завдання в районі н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області, починаючи з 21.12.2023 перестав виходити на зв`язок. На підставі чого було зареєстроване кримінальне провадження № 12023100030003593 від 23.12.2023. [INFO] скало повідомлення про те, що [PERSON] безвісно зниклий з 21.12.2023. Разом з тим, існують обґрунтовані дані про те, що [PERSON] загинув під час виконання бойових завдань. Проте, тіло [PERSON] неможливо евакуювати з непідконтрольної території, довідку про смерть отримати неможливо через відсутність тіла, що порушує принцип правової визначеності. Заявниця не має можливості підтвердити факт смерті свого чоловіка та отримати свідоцтва про смерть, у зв`язку із чим вимушена звернутися до суду із заявою. На підставі викладеного, заявниця просить встановити факт смерті [PERSON] , яка сталося [INFO] під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язана із захистом Батьківщини. Місце смерті - Україна, Донецька область, н.п. Іванівське. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2024 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.12.2024 відкрито окреме позовне провадження та призначене судове засідання. Від представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, представник заінтересованої особи МОУ просила у задоволенні заяви відмовити. Вказала, що у заяві відсутнє визначення мети встановлення юридичного факту, що унеможливлює повною мірою визначити коло осіб, які можуть бути залучені у справі в якості заінтересованих осіб. Враховуючи мету встановлення факту, може виникнути спір про право, який не може бути предметом розгляду в окремому провадженні. Враховуючи положення статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У зв`язку із тим, що воєнні дії на території України тривають, відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, тому звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасною і виключає можливість визнання особи померлою в порядку ст. 46 ЦК України. В свою чергу підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Долучені заявницею докази не можуть достовірно свідчити про смерть військовослужбовця в конкретний час і за конкретних обставин. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] - адвокат Кишеня В.С. подану заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] подану заяву підтримали, просили задовольнити з викладених підстав. Інші учасники розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши вступне слово представника заявниці, заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , допитавши свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.4). Згідно довідки ВЧ № [NUMBER] від 22.02.2023 старший солдат [PERSON] дійсно у період з 23.11.2022 по 05.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районах населених пунктах Курдюмівка, Озерянівка, Кліщіївка Донецької області. 21.12.2023 № 9975 Деснянський районний у м. Києві ТЦКСП склав повідомлення про те, що командир 3 відділення охорони взводу охорони ВЧ [NUMBER] молодший сержант [PERSON] зник безвісти 21.12.2023 неподалік населеного пункту Іванівське, Бахмутского району Донецької області під час виконання бойового завдання. 23.12.2023 [PERSON] звернулася до чергової частини Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою та повідомила, що 21.12.2023 її чоловік [PERSON] перестав виходити на зв`язок - військовослужбовець, командир 3 відділення охорони взводу охорони ВЧ [NUMBER] молодший сержант, який виконував бойові завдання в районі н.п. Іванівське, Бахмутського району, Донецької області. За результатами вказаного звернення, внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 115 КК України, номер кримінального провадження № 12023100030003593. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, [PERSON] зник на території бойових дій. 10.01.2024 т.в.о. командира військової частини [NUMBER] затверджено акт службового розслідування. Відповідно до акту службового розслідування командир 3 відділення охорони взводу охорони ВЧ [NUMBER] молодший сержант [PERSON] з 20.12.2023 вважається зниклим безвісті військовослужбовцем, тобто зниклим безвісті під час виконання обов`язків військової служби в район бойових дій під час захисту Батьківщини, захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що не пов`язане з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] МОУ від 10.01.2024 № 25 службове розслідування від 10.01.2024 вважається завершеним. Наказано командира 3 відділення охорони взводу охорони ВЧ [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] вважати зниклим безвісті військовослужбовцем, тобто зниклим безвісті під час виконання обов`язків військової служби в район бойових дій під час захисту Батьківщини, захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що не пов`язане з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Вказаний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 02.04.2025 у справі № 753/11685/24. Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявниця фактично просить суд встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - [INFO] під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язана із захистом Батьківщини, з метою отримання свідоцтва про смерть свого чоловіка. На підтвердження обґрунтованості своєї заяви, заявниця посилалась на те, що її чоловік [PERSON] загинув під час бойових дій, що підтверджується актом службового розслідування. Покази свідка [PERSON] в судовому засіданні є ідентичними тим, що містяться в акті службового розслідування від 10.01.2024. На підтвердження вимог своєї заяви заявниця надала суду копії: свідоцтва про шлюб, акт службового розслідування від 10.01.2024, наказ № 25 від 10.01.2024 завершення службового розслідування та визнання [PERSON] зниклим безвісти під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій під час захисту Батьківщини, витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, довідка від 22.02.2023 № 532 про участь [PERSON] у заходах у період з 23.11.2022 по 05.01.2023, повідомлення [INFO] від 21.12.2023 № 9975 про безвісти зниклого [PERSON] , витяг з єдиного реєстру судових розслідувань, посвідчення на ім`я [PERSON] , копію свідоцтва про народження, РНКОПП на ім`я [PERSON] , інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] , паспорт на ім`я [PERSON] . Проте, вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] саме [INFO] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть солдата. Крім того, долучена до заяви довідка № 532 від 22.02.2023 на підтвердження факту смерті судом до уваги не приймається, оскільки довідка містить період 23.11.2022 по 05.01.2023, тобто майже рік до події, яку просить встановити заявниця. Заперечення представника МОУ щодо відсутності визначення мети встановлення юридичного факту, суд до уваги не приймає, оскільки спростовується змістом заяви [PERSON] . Враховуючи вище викладене та правову позицію Верховного Суду в даній категорії справ, суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення - факту смерті її чоловіка [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - [INFO] під час виконання бойового завдання. Разом з тим, з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть її чоловіка [PERSON] , остання не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed