Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи Шостої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області про усунення від права на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову покликається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка мала дві доньки: [PERSON] , яка є його матір`ю, та [PERSON] . До дня смерті його бабця [PERSON] разом з ним та його матір`ю проживали у квартирі [ADDRESS] . Після смерті своєї матері, його матір в установленому законом порядку звернулась з відповідною заявою до Шостої Львівської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] , де було заведено спадкову справу за 252/2018 року. В склад спадкового майна входить квартира [ADDRESS] . [INFO] померла його матір [PERSON] , а його батько [PERSON] помер ще [INFO] . Після смерті матері успадкував частку квартири [ADDRESS] , яку вона не встигла оформити за час життя. Пізніше довідався, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до ноткантори після смерті [PERSON] . Остання претендує на оформлення спадщини, однак на його думку це несправедливо в силу дійсних обставин справи, моралі та закону. Хоча відповідачка зареєстрована за адресою квартири, яка увійшла у спадщину, однак з 1995 року в такій не проживає, про що складено відповідні акти ЖЕКом. [PERSON] важко хворіла, мала інсульт, усі обов`язки догляду взяла на себе його матір. Хоч бабуся постійно згадувала про іншу доньку і постійно чекала, що та приїде, однак [PERSON] проявила повну байдужість до своєї матері та її потреб, повністю ухилилася від обов`язку дбати про неї, не купувала їй продуктів харчування, подарунків, одягу, взуття, медикаментів, які старенькій були необхідні, не була присутня навіть на похоронах. Відповідачка знехтувала своїми обов`язками повнолітньої дитини піклуватися про матір, не надавала своїй матері належної допомоги при житті, не підтримувала її ні фінансово, ні морально. Коли бабуся хворіла та лікувалась від важкої хвороби, перебувала у безпорадному стані, самостійно не могла забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду від доньок, однак [PERSON] не виконувала свої обов`язки по відношенню до матері, взагалі не приймала участь у її похованнях та не була присутньою на похоронах. Просить позов задоволити та усунути від спадкування [PERSON] , [INFO] , зареєстровану у квартирі [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11 лютого 2025 року представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] через електронний суд скеровано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідачка позов не визнає в повному обсязі, вважає такий безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що обґрунтовуючи необхідність усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті матері, позивач стверджує, що відповідачка, усвідомлюючи свій обов`язок щодо піклування про матір, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій та свідомо ухилялась від утримання своєї непрацездатної матері, а також від надання їй допомоги як моральної, так і матеріальної, яка була необхідна, у зв`язку з тим, що її мати через тяжку хворобу була у безпорадному стані. Однак з матеріалів справи не вбачається ухиляння відповідачки від надання матері допомоги при можливості її надання та, що спадкодавиця перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідачки. Також не містять матеріали справи й доказів того, що спадкодавиця мала потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, в тому числі з боку відповідачки. Зазначені в позові «дійсні обставини» є відвертою брехнею, фактичні обставини, що мали місце, є діаметрально протилежними до вказаних позивачем, що спрямоване на умисне введення суду в оману. У зв`язку із складним економічним станом в державі та скрутним матеріальним становищем сім`ї, приблизно в жовтні 1996 року [PERSON] разом із своєю 15 річною донькою (на той час) змушена була поїхати на заробітки за кордон, а саме до Польщі. Попри те, що останній з донькою самій було важко у чужій країні, однак вона старалась відкладати кошти та у відповідності до своїх можливостей допомагати мамі. У 1998 році у [PERSON] виявили онкологію ІІ стадії, у зв`язку з чим була прооперована та пройшла відповідне лікування. В 1999 році в гості до відповідачки приїхала матір, якій у Польщі дуже сподобалось, тому вона прожила там 6 місяців, допоки, в листопаді того ж року до неї не зателефонувала донька [PERSON] та попросила матір приїхати додому до м.Львова, оскільки їй без мами було погано. Через деякий час після повернення матір перенесла мікроінсульт, який проявився загальмованим мовленням. Сестра [PERSON] вчасно помітила це та викликала швидку допомогу. Мамі легко паралізувало праву сторону, після чого [PERSON] ходила з паличкою, оскільки трішки тягнула праву ногу, та в неї тремтіла права рука. Однак вона проходила відповідне лікування, раз в рік для підтримки «мозкових центрів» їй робили уколи, які проводила сусідка медсестра з 5-го поверху. У березні 2020 року [PERSON] разом з донькою переїхали працювати до Італії, відкладали кошти та відправляли їх у складі пакунків мамі на лікування. У 2003 році відповідачка отримала офіційний дозвіл на проживання та працевлаштування в Італії, і з цього часу кожного року приїжджала у відпустку додому на 3-4 тижні, оплачувала борги за комунальні послуги, хоча щомісяця передавала додому кошти та посилки, що частково підтверджується копіями квитанцій, які збереглися, а також листами мами та самого позивача, датованими 2002 року. Як вбачається зі змісту цих листів, їх автори, з поміж іншого, дякують [PERSON] за прислані подарунки. У листі від 05 березня 2002 року мама, звертаючись до [PERSON] та [PERSON] пише, що не може знайти слова вдячності за їх велику допомогу, що без них би не вижили, і за рахунок них вони живуть на тому світі. У 2009 році [PERSON] святкувала вдома своє 50-річчя, що підтверджується фотографією, на яких зображена також мама [PERSON] в колі друзів поруч з іменинницею. Пізніше, для безпечного пересування мамі необхідний був інвалідний візок, який відповідачка передала з Італії. На прохання [PERSON] її близький товариш возив маму на прогулянки на природу та до лісу. Окрім того, [PERSON] пропонувала допомогу своїй сестрі [PERSON] , щоб найняти доглядальницю, однак та категорично відмовилась, покликаючись на те, що 300 євро на місяць мало, бо життя дороге. Розуміючи, що її гроші витрачаються на спиртне для сестри, яка змолоду періодично мала проблеми із алкозалежністю, та на пов`язані із вживанням наркотичних речовин - веселощі племінника - позивача, [PERSON] пропонувала мамі розміняти її квартиру на дві, щоб мама проживала окремо, а кошти, надіслані на мамині потреби, витрачались лише за призначенням. Однак матір відмовилась, покликаючись на те, що без неї [PERSON] пропаде. Навіть, коли [PERSON] (позивач) був призваний на строкову військову службу, відповідачка на прохання сестри Наді дала 300 євро на забезпечення комфортних умов служби племінника та була особисто присутня при складенні ним присяги. У серпні 2011 року, приїхавши у чергову відпустку, виявила, що матір почувається недобре, тому організувала такій обстеження у приватній клініці «Богдан» в смт Брюховичі, за результатами обстеження було призначено дорого вартісне лікування, яке вона оплатила. Поки [PERSON] перебувала у м.Львові, померла її підопічна в Італії, відповідно вона залишилась без роботи, тому змушена була повернутися до Італії у пошуках нової роботи. У жовтні 2011 року [PERSON] зателефонували зі Львова та повідомили, що мама перебуває у важкому стані, в комі, а через кілька днів вона померла. Попри те, що на новій роботі відповідачка відпрацювала всього 5 днів, вона негайно приїхала додому, друзі та донька [PERSON] позичили їй в сукупності 1000 євро. Організацією похорону займалась самостійно з своєю двоюрідною сестрою [PERSON] , яка може підтвердити вказані обставини. Всі витрати з поховання оплачено нею самостійно. Інша донька померлої і її сестра [PERSON] в цей час була м`яко кажучи не в формі, а її син [PERSON] (позивач) взагалі кудись зник, займався своїми справами, сімейне горе його не цікавило. На бабусин похорон він так і не з`явився, хоча його чекали так довго, скільки могли, оскільки померла його дуже любила, ростила та віддавала останнє. Пізніше, відповідачкою організовано та оплачено встановлення на могилі надгробного пам`ятника, догляд за яким також оплачується нею. Після смерті матері вона продовжувала фінансову підтримку сестри [PERSON] , погашала нові борги за комунальні послуги, їхні кредити, оплачувала роботу прибиральниці, яку наймала з метою приведення квартири до порядку, зверталась у різні установи та інстанції з метою припинення в квартирі матері діяльності наркопритону, який організував позивач. 05 вересня 2018 року звернулась до ноткантори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , саме її заява була підставою для заведення спадкової справи, однак через фізичне перебування закордоном більшості часу у році та складне лікування рецидиву онкології, вона так і не завершила процедуру оформлення спадщини. Сама сестра [PERSON] до нотаріальної контори не зверталась. Щодо актів про не проживання [PERSON] за адресою реєстрації, то такі складались з метою зменшення розміру комунальних послуг. Окрім того, згідно з інформацією із Реєстру нерухомості від 10 лютого 2025 року позивач належну йому частку у спірній квартирі 10 жовтня 2024 року подарував незнайомому відповідачці [PERSON] , однак позивач про це в позові не зазначив. Вважає, що подання такого позову позивачем є вимушеною дією, вчиненою її племінником під впливом недобросовісних осіб, у зв`язку із вразливістю, пов`язаною з наркотичною залежністю. Факт такої залежності у позивача частково підтверджується неодноразовим притягненням [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.44 КУпАП та кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України. Оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні, тому просить у задоволенні такого відмовити в повному обсязі (а.с.60-62). Позивач в судові засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про такі належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомив. Лише 27 грудня 2024 року було подано клопотання про неможливість прибуття в судове засідання, через сімейні обставини, просив розгляд справи відкласти на подальший термін. Однак жодних доказів поважності та неможливості неприбуття ним не подано (а.с.41). Представник позивача [PERSON] в судові засідання не з`являвся, неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, був присутній у відкладному засіданні (клопотання представника відповідача про неможливість прибуття до суду) 10 березня 2025 року, а 04 квітня 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалах, просив позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак скористалась правом на представництво своїх інтересів через представника [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила в повному обсязі, дала пояснення, аналогічні, що й мотиви заперечення на позов. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Шостої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області у судові засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого щодо них судового провадження. Оскільки позивачу було відомо про наявність судової справи і такий був повідомлений належно та вчасно про її розгляд, суд вважає за доцільне проводити розгляд справи у його відсутності на підставі наявних доказів, що містяться у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 листопада 2024 року. 29 листопада 2024 року відкладено підготовче судове засідання до 11 грудня 2024 року, у зв`язку з неявкою сторін. 11 грудня 2024 року ухвалою суду знову відкладено підготовче судове засідання до 30 грудня 2024 року, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року відкладено підготовче судове засідання до 04 лютого 2025, подане клопотання позивачем про неможливість прибуття, неявка усіх решта сторін у справі. 04 лютого 2025 року підготовче судове засідання не відбулось, відкладено до 13 лютого 2025 року, у зв`язку з перебуванням головуючої у відпустці (іспит у ВККС України). Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року призначено справу до судового розгляду на 10 березня 2025 року, задоволено клопотання про витребування копій спадкових справ та медичних документів, допит свідків. 10 березня 2025 року у розгляді справи оголошено перерву до 24 березня 2025 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача та поданого клопотання нею про відкладення. 24 березня 2025 року у судовому засіданні продовжено перерву до 07 квітня 2025 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача про відкладення розгляду. Заслухавши представника відповідача, допитавши свідка [PERSON] , оглянувши копію спадкової справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 202/7582/18 (провадження № 61-1706св23)). Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1992 року відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). У відповідності до витягу з Реєстру територіальної громади №2024/009813998, сформованого 15 серпня 2024 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Видане відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №3575 (а.с.14). За життя [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири від 08 вересня 1993 року, відповідно до якого придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.12), про що 14 березня 1995 року Львівським МБТІ видано реєстраційне посвідчення (а.с.13). [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 10 жовтня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №5044 (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 20 серпня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №318 (а.с.9). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №78066285, виданого Шостою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 20 серпня 2024 року цього ж дня нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №72866653 за номером 222/2024 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.15). З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №78172355, виданого 29 серпня 2024 року Шостою львівською державною нотаріальною контрою Львівської області після смерті [PERSON] спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину №72909140 за першою чергою спадкування (а.с.16). На підтвердження факту не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] позивачем подано копії актів ЖЕП «Стимул - Сихів» від 23 січня 2003 року, 05 лютого 2006 року, 09 липня 2007 року, 20 березня 2015 року (а.с.17,18,19зв). Окрім того надано довідку з цього ж ЖЕП№1408 від 30 березня 2016 року з місця проживання про склад сім`ї та прописки, відповідно до якої у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19). Звернувшись до суду з цим позовом, [PERSON] покликався на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідачки від права на спадкування, стверджуючи, що [PERSON] , будучи донькою померлої [PERSON] , ухилялась від надання спадкодавиці допомоги моральної та матеріальної, яка через похилий вік та стан здоров`я її потребувала, була непрацездатною та через тяжку хворобу була у безпорадному стані. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Частиною третьою статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі №706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі №323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі №185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі №466/6613/20. Щодо ухилення [PERSON] від надання спадкодавиці [PERSON] допомоги при можливості її надання. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див. постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16). Як встановлено судом, приблизно в жовтні 1996 року [PERSON] разом із своєю донькою поїхала на заробітки за кордон, спочатку до Польщі. У 1998 році у [PERSON] виявили онкологію ІІ стадії, у зв`язку з чим була прооперована та пройшла відповідне лікування. В 1999 році в гості до відповідачки приїжджала матір, померла [PERSON] , яка прожила у Польщі 6 місяців, допоки, в листопаді того ж року на прохання доньки [PERSON] повернулась додому до м.Львова. Через деякий час після повернення, померла [PERSON] перенесла мікроінсульт, внаслідок чого їй паралізувало праву сторону, змушена була ходити з паличкою, оскільки тягнула праву ногу та тремтіла права рука. Однак вона проходила відповідне лікування, раз в рік для підтримки «мозкових центрів» їй робили уколи, які проводились сусідкою медсестрою. У березні 2000 року [PERSON] разом з донькою переїхали працювати до Італії, відкладали кошти та відправляли їх мамі ( [PERSON] ) на лікування. У 2003 році відповідачка отримала офіційний дозвіл на проживання та працевлаштування в Італії, і з цього часу кожного року приїжджала у відпустку додому на 3-4 тижні, оплачувала борги за комунальні послуги, хоча щомісяця передавала додому кошти та посилки, що частково підтверджується копіями квитанцій, які збереглися, а також листами мами та самого позивача, датованими 2002 року. Дані копії квитанцій містяться в матеріалах справи (а.с.65-121). Як вбачається зі змісту цих листів, їх автори, з поміж іншого, дякують відповідачці за прислані подарунки. У листі від 05 березня 2002 року [PERSON] , звертаючись до [PERSON] та внучки [PERSON] пише, що не може знайти слова вдячності за їх велику допомогу, що без них би не вижили, і за рахунок них вони живуть на тому світі. Тому факт ухилення відповідачки [PERSON] від надання допомоги [PERSON] спростовується показаннями свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні та матеріалами справи, зокрема великою кількістю квитанцій про переказ коштів, які, зі слів представника відповідачки, надавались на утримання матері. Позивачем не спростовані вказані обставини належними та допустимими доказами. Щодо перебування померлої [PERSON] у безпорадному стані. За клопотанням представника відповідача судом витребовувалась копія медичної документації щодо померлої [PERSON] . Листом КНП 4- а міська поліклініка м.Львова повідомлено, що медична картка померлого амбулаторного хворого - [PERSON] , яка померла [INFO] , зберігалась 5 років, а в 2016 році була знищена згідно акту про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с.166). З показань свідка [PERSON] вбачається, що померла [PERSON] пересувалась по квартирі, оживала, коли приїжджала її донька [PERSON] (відповідачка) у відпустку додому, яка її неодноразово відправляла до медичних закладів на лікування та підтримання стану, оплачувала усі лікування, медичні потреби, повністю утримувала сім`ю сестри, тобто сестру, яка зловживала алкогольними напоями, її сина, який зловживав наркотичними засобами, та померлу матір, тому твердження позивача у позові про безпорадність стану померлої [PERSON] не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Щодо потреби спадкодавиці [PERSON] допомоги саме від відповідачки [PERSON] . Позивачем [PERSON] не доведено суду обставини, що [PERSON] за життя потребувала допомоги саме доньки [PERSON] . Навпаки, відповідачка [PERSON] стверджувала, що перебуваючи закордоном, раз в рік завжди приїжджала у відпустку додому, проводивши час з матір`ю, перебуваючи на заробітках, частину коштів надсилала додому, за місцем проживання матері, сестри та племінника (позивача) на їх утримання, оплачувала комунальні послуги та борги по них, що робить й по сей день. Проводила лікування матері власним коштом для підтримання її здоров`я. Позивач не спростував зазначених обставин, не довів, що померла [PERSON] потребувала допомоги саме [PERSON] , яка перебувала закордоном, і допомога у догляді його померлої матері [PERSON] не задовільняла потреби старенької. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надавши належну оцінку наявним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів перебування [PERSON] у безпорадному стані та існування у неї потреби в допомозі саме [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] проживала та працювала закордоном протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення відповідачки від надання допомоги. Навпаки, досліджені та встановлені судом обставини підтверджують факт активної фінансової підтримки померлої спадкодавиці [PERSON] . З встановлених обставин при судовому розгляді, вбачається лише про наявність хвороби у померлої та не підтверджують факту, що [PERSON] через наявну хворобу не могла самостійно забезпечити умови свого життя чи потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, з матеріалів справи слідує, що спадкодавиця була особою похилого віку, мала захворювання, проте доказів того, що вона потребувала сторонньої допомоги матеріали справи не містять. Факт проживання матері позивача [PERSON] з померлою [PERSON] не може бути підставою для задоволення позову, оскільки чинне законодавство не пов`язує можливість усунення одного із спадкоємців від права на спадкування у разі надання допомоги спадкодавцю іншим спадкоємцем. Спадкоємця може бути усунено від права на спадкування лише у разі сукупності таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Однак позивач не довів належними та допустимим доказами настання наведених обставин. Враховуючи вищенаведені обставини, у суду відсутні підстави для задоволення позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed