Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Берова О.В. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна Ася Володимирівна, про визнання майна спільною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування та стягнення компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , після смерті якого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №363/2023. Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину, є дочка спадкодавця - позивач [PERSON] та дружина спадкодавця - відповідач [PERSON] . Склад спадкового майна державним нотаріусом під час відкриття спадщини не встановлювався. У період з 19.03.2016 по 28.04.2023 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів 18.01.2020 був зареєстрований автомобіль SKODA OCTAVIA, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] за відповідачем [PERSON] . Таким чином, вищевказаний транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] . Відтак, враховуючи презумпцію правового режиму спільної сумісної власності та вимоги ст. 63 Сімейного кодексу України щодо рівності прав кожного з подружжя на таке майно, на момент смерті [PERSON] мав право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. За час життя [PERSON] питання щодо поділу майна, виділу його частки в натурі чи визнання його приватною власністю когось із подружжя не вирішувалось, відтак, після смерті [PERSON] , у зв`язку з необхідністю визначення прав спадкоємців на спадкове майно воно має бути вирішене в судовому порядку. Оскільки на момент смерті [PERSON] належало право на 1/2 автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, відповідно вказане майно мало бути включено до спадкової маси і підлягало поділу між спадкоємцями відповідно до закону, а саме по 1/2 від його права на автомобіль, тобто по 1/4 частини кожному із спадкоємців. Разом з тим, за даними Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, 26.10.2023 автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, був перереєстрований на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Згідно з інформацією, розміщеною на сайті OLX.ua [PERSON] продавала вищевказаний автомобіль за 7,5 тис. доларів США, що в перерахунку на національну валюту України за офіційним курсом НБУ на час подання позову складає 303 000 грн. Отже, відповідач продала автомобіль, який до смерті [PERSON] перебував у спільній сумісній власності подружжя, а після його смерті в певній частині, а саме 1/4 мав належати позивачу в порядку спадкування за законом. При цьому, кошти отримані від продажу автомобіля, [PERSON] позивачу в належній їй частині не передавала. Оскільки на момент подачі позову та розгляду справи в суді автомобіль вже відсутній у відповідача, ефективним способом захисту прав позивачу буде виплата їй компенсації 1/4 частини ціни автомобіля, за якою він був проданий відповідачем. Враховуючи наведене, просить суд визнати автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] ; стягнути з [PERSON] компенсацію 1/4 продажної ціни автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] , в сумі 75 750 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна Ася Володимирівна, про визнання майна спільною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна в порядку спадкування та стягнення компенсації. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 10.10.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому серед іншого, зазначає, що визнає, що автомобіль марки «Skoda Octavia», 2010 року випуску, набутий в період шлюбу з батьком позивача [PERSON] . Водночас, зазначає, що 25.06.2023 виставила на продаж автомобіль на сайті OLX за суму 7500 доларів США. Зі слів відповідача, оскільки сума виявилась нереальною, відповідач декілька разів знижувала ціну та продала автомобіль через 4 місяці за 49 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2023. За таких обставин, просить позов задовольнити частково, стягнути з неї 1/4 частину від суми 49000,00 грн, яку вона отримала від продажу спірного автомобіля. 30.10.2024 від завідувача Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р. надійшов відзив, в якому Одинадцята київська державна нотаріальна контора повідомила, що по суті позовної заяви заперечень не має, покладається на рішення суду. 28.11.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Берової О.В. надійшла відповідь на відзив, у якій, серед іншого, зазначається, що ціна автомобіля зазначена у договорі не відповідає дійсності, вказана з метою ввести позивачку в оману. Аналогічні автомобілі продаються за ціною від 6500 доларів США до 8500 доларів США. У своєму оголошенні про продаж автомобіля відповідач не вказувала про серйозні пошкодження автомобіля. Крім того, до договору купівлі-продажу не додано будь-якого платіжного документу, який підтверджує ціну, за яку було продано автомобіль. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2024 витребувано у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №363/2023, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 09.01.2025 на адресу суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №363/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 28.01.2025 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Берової О.В. надійшло клопотання про долучення доказів, у якому просила долучити до матеріалів справи Звіт про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу №45 від 23.01.2025. Протокольною ухвалою суду від 28.01.2025 задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги та не заперечила стосовно виплати позивачу компенсації 1/4 частини від суми 49000,00 грн, яку вона отримала від продажу спірного автомобіля. Третя особа державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна Ася Володимирівна у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2023. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.06.2006, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.10.2015. 19.03.2016 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 270, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.03.2016. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 17.05.2023 відповідач [PERSON] звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу №363/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 10.10.2023 позивачем [PERSON] до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після смерті її батька - [PERSON] . Відповідно до довідки державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміної А. від 29.01.2024 №310/02-14, спадкоємцями за законом померлого [INFO] [PERSON] , які прийняли спадщину відповідно до ст. 1261 ЦК України, є: дочка спадкодавця - [PERSON] та дружина спадкодавця - [PERSON] . Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 24.02.2024 №31/26-610аз, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 18.01.2020 транспортний засіб «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] був зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі ВМ UA100050/2020/213422 від 17.01.2020. 26.10.2023 вказаний транспортний засіб був перереєстрований з [PERSON] на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №8044/2023/4124804 від 26.10.2023. Таким чином, вказаний транспортний засіб був придбаний під час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Як зазначив представник позивача, позивач [PERSON] також мала намір успадкувати належне батькові майно, а саме, спірний транспортний засіб, проте після смерті [PERSON] автомобіль був відчужений відповідачем, який був зареєстрований за останньою. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Верховний Суд наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Позивач просить, у тому числі, визнати автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску, об`єм двигуна 1595 куб.см, номер кузова [NUMBER] , тобто фактично просить вирішити питання про права померлої особи. Проте суд звертає увагу на те, що, відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток співвласників у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Ураховуючи вказані вище положення закону та релевантну практику Верховного Суду, суд зважає на те, що [PERSON] помер [INFO] , тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визначення частки у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки в такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним в розумінні положень ст. 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушення прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду. За таких обставин, у задоволенні вищезазначених позовних вимог, слід відмовити. Також не підлягає до задоволення й позовна вимога про визнання за позивачем права на частину спадкового майна, а саме, на 1/4 частину відчуженого відповідачем транспортного засобу, оскільки вартість не є спадковим майном у розумінні чинного ЦК України. Більше того, вказаний спосіб захисту також не є ефективним в розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушення прав позивача. Проте, суд уважає за необхідне зазначити, що, як установлено вище та не заперечується відповідачем, транспортний засіб, з приводу якого виник спір, був придбаний за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Верховний Суд у постановах від 27.01.2020 у справі № 442/8047/16-ц та від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19 указав на те, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що за час перебування у шлюбі за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», номер кузова [NUMBER] , 2010 року випуску. Відповідачка не заперечила факт реєстрації за нею вказаного транспортного засобу, який був придбаний під час перебування в шлюбі з померлим [PERSON] , як і не заперечила факту його відчуження після смерті останнього. Даючи оцінку зазначеному та зважаючи на те, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування в шлюбі спадкодавця та [PERSON] , при цьому відповідачка презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростувала, тому спірне майно вважається спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу з урахуванням того, що частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Як зазначалося вище, позивач є донькою [PERSON] , тому в силу вимог ст. 1261 ЦК України як спадкоємець за законом першої черги має право на спадкування після смерті батька. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що спадкоємцями [PERSON] є його донька - позивач [PERSON] та його дружина - відповідач [PERSON] , суд вважає, що частка позивача у спадковому майні [PERSON] , яке було спільною сумісною власністю подружжя, становить 1/4 частку (1/2 частка належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, інша 1/4 частка належить [PERSON] в порядку спадкування). Отже, на успадкування 1/4 частки спірного транспортного засобу, який був спільною сумісною власністю подружжя, мав право позивач, проте, як установив суд, таке спадкове майно після смерті спадкодавця було відчужене відповідачем. Тобто на даний час у позивача відсутня можливість подати нотаріусу документи, що засвідчують право власності померлого на нерухоме майно, що позбавляє позивача можливості оформити належне йому право на частку в спадщині в нотаріальному порядку, тому його право підлягає захисту в судовому порядку. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (п. 145) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст. 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (п. 75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст. 13 Конвенції) повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Під час розгляду справи встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги, спадщину після смерті свого батька прийняв, однак реалізувати своє право на частку спірного автомобіля він не може, оскільки такий відчужений відповідачем, хоча автомобіль входив до спадкової маси, тому він просить стягнути з останньої на свою користь грошову компенсацію вартості належної їй частки у спадковому майні в розмірі 75 750,00 грн, яка складається із суми вартості 1/4 частки транспортного засобу, який є предметом спору в даній справі. Як указано вище, [PERSON] помер [INFO] . Протягом шестимісячного строку після його смерті відповідач відчужила транспортний засіб, який був спільною сумісною власністю подружжя, а відтак право власності на нього трансформувалося та належить на даний час іншій особі. При цьому суд звертає увагу на те, що саме відповідач отримала кошти за реалізоване майно, чого не заперечила у відзиві на позовну заяву, мотивуючи необхідність їх отримання тяжким становищем. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі № 320/10856/18: "Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади. Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону. Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Аналіз змісту статті 1280 ЦК України свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті". Враховуючи викладене вище та зважаючи на те, що майно, частка в якому повинна була перейти до позивача як до спадкоємця, відчужене відповідачем іншій особі, яка є добросовісним набувачем, тобто воно не збереглося, а тому суд уважає, що позивач за аналогією ст. 1280 ЦК України має право на компенсацію його частки у такому майні в грошовому еквіваленті, про що і просить останній. Стосовно розміру компенсації, яка підлягає стягненню, слід зазначити наступне. Згідно із п. 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2023/4124807 від 26.10.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] за домовленістю сторін ціна транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», номер кузова [NUMBER] , складає 49 000,00 грн. Відповідно до долученого до матеріалів справи оголошення на сайті продажу автомобілів, розміщеного 25.06.2023, ціна продажу транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , складала 7500 доларів США. Згідно із Звіту про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу аналогічного загальному легковому універсалу марки - SKODA, модель -OCTAVIA, 2010 року випуску, VIN: [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] , який діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №381/2024 від 12.08.2024, середня ринкова вартість транспортного засобу, що є аналогічним загального легкового універсалу марки - SKODA, модель -OCTAVIA, 2010 року випуску, VIN: [NUMBER] , становить 328240,00 грн. Суд звертає увагу, що в ході розгляду справи сторона відповідача доказів на спростування зазначеного Звіту не надала. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Суд також зауважує, що відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Щодо питання того, що відшкодовуватися має дійсна ринкова вартість спадкового майна, то як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20): 88. Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин. 89. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), розв`язуючи правову проблему розміру грошової компенсації при відчужені майна та стягненні такої компенсації при поділі майна подружжя. Відтак, вирішуючи питання вартості спірного автомобіля, слід виходити саме з середньої ринкової вартості такого транспортного засобу засобу, оскільки відчуження відбулося проти волі іншого з спадкоємців та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, а тому суд вважає, що звіт про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу є належним доказом по справі. Отже, за встановлених фактичних обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація вартості його частки у спадковому майні - транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», у розмірі 82060,00 грн, що складає 1/4 частки вартості зазначеного транспортного засобу. Тоді як, позивач просить стягнути з відповідача 75750,00 грн. Таким чином, ураховуючи, що розмір заявленої до стягнення компенсації являється меншим, відтак суд розглядає спір у межах заявлених вимог. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 75750,00 грн вартості належної їй 1/4 частки у спадковому майні - транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», номер кузова [NUMBER] , 2010 року випуску. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29). Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial