Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Овруцької міської ради Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю та встановлення способів участі батька у вихованні неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 27.04.2017 зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб був розірваний на підставі заочного рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16.10.2023. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Вона з сином проживає разом. Відповідач жодним чином не піклується про дитину, не бере участі в його вихованні, не підтримує сина жодним способом. Відповідач в агресивній формі виявляє бажання спілкуватись з дитиною, при цьому він вживає алкоголь, висловлюється нецензурною лексикою. [PERSON] , [INFO] , згідно з висновком про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку від 11.05.2023 має особливі освітні потреби та функціональні труднощі помірного ступеню прояву. Це зумовлює необхідність у пильному ставленні до психіки дитини з боку обох батьків. Просила: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; встановити спосіб участі батька у вихованні сина у формі спілкування в обов`язковій присутності матері шляхом передачі йому дитини за місцем проживання дитини з матір`ю згідно наступного графіку: субота кожного другого та четвертого тижня місяця з 14-00 до 18-00 год; стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. 08.04.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і здійснення її розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.06.2024 постановлено ухвалу про залучення до участі в справі третьої особи. 27.11.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.04.2024 постановлено ухвалу про залишення без розгляду частини позовних вимог. Позивач підтримала заявлений позов. Інші учасники справи до суду не з`явились. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 16.10.2023 Овруцький районний суд Житомирської області ухвали заочне рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.04.2017 Святошинським районним у місті Києві вдідлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис №355). Зазначене рішення набрало законної сили 17.11.2023. Позивач з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте фактично не проживають. Згідно з висновком про повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку від 11.05.2023 [PERSON] , [INFO] , має особливі освітні потреби та функціональні труднощі помірного ступеню прояву, увага нестійка мимовільна, сприймання недостатньо розвинене, мислення наочно-дійове, спостерігаються труднощі виконання невербальних аналогій, не орієнтується в просторі, низький рівень сформованості узагальнювальних понять. Є особою з особливими потребами. Позивач ознак психіатричних захворювань не має, пройшла наркологічний огляд, до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. [PERSON] працює лікарем-лаборантом лабораторного відділення Головного військово-медичного клінічного центру (центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби, її дохід за друге півріччя 2024 року становив 166830, 73 грн. Позивачка за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] навчається 1 класі гімназії №122 м. Києва. Згідно з висновком Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11.2024 №100/01-16528 Орган опіки та піклування вважає доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. При підготовці цього висновку Орган опіки та піклування з`ясував, що [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Умови для проживання дитини створено належним чином. Батько [PERSON] повідомив, що він перебуває за кордоном. Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також суд враховує вимоги ст. 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами четвертою та п`ятою ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Судом встановлено, що у сторін під час шлюбу народився син [PERSON] , який наразі мешкає разом з матір`ю. При цьому суд враховує обставини життя обох батьків, неповнолітньої дитини, наявність житла у матері, де створено належні умови для проживання дітей, факт проживання батька за кордоном, наявність у матері стабільного доходу та постійного місця роботи, її позитивну характеристику з місця роботи, відсутність відомостей про психічні захворювання, наркотичну залежність та вважає, що матір здатна забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, забезпечити йому реалізацію права на охорону здоров`я, здобуття освіти відповідно до віку дитину та її розвитку та з урахуванням того, що син сторін є особою з особливими потребами. Суд при вирішенні цього спору має враховувати в першу чергу інтереси самої дитини і діяти так, щоб забезпечити її найкращі інтереси з урахуванням віку дитини, її поглядів, індивідуальності, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захисту і безпеки, вразливого положення тощо. Враховуючи викладене, беручи до уваги малолітній вік, а також те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю у звичних для них умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання сина з матір`ю, проживання батька окремо за межами України, суд,

Outcome: approved