Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 13 листопада 2005 року було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №182. Від шлюбу у сторін є троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Причиною розпаду сім`ї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям у зв`язку з різними поглядами на шлюб та сім`ю. Позивач просила шлюб розірвати та стягувати на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісяця на кожного до досягнення дітьми повноліття. Провадження у справі відкрито 12.02.2025 року з призначенням справи до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 14 квітня 2025 року. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак в заяві просила провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 13 листопада 2005 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №182. Від шлюбу у сторін є троє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім`ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо. Подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] (а.с.7), [PERSON] [INFO] (а.с.8), [PERSON] [INFO] (а.с.9), що підтверджується свідоцтвом про народження дітей. Відповідач проживає окремо від сім`ї і від своїх синів. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на їх утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік" встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 грн., а для дітей віком до 6 років - 2563 грн. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їхні батьки. Тобто, обов`язок забезпечення дітей встановленим законом розміром прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів не можливим до стягнення із відповідача. Суд знаходить, що таким розміром має бути половина прожиткового мінімуму на кожну дитину, що складає згідно положень ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, з обов`язковим врахуванням при цьому право кожної дитини сторін на рівень життя достатній для її фізичного і соціального розвитку, який забезпечується батьками постійно, а не разово чи час від часу. Ставлячи позовну вимогу про стягнення більшого розміру аліментів, позивач не врахувала, що доказів достатності заробітку (доходу) відповідача, вона не надала, а тому запрошений розмір є несправедливим і задоволеним бути не може. Визначену суму аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 05 квітня 2025 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: approved