Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

31.08.2022 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - виконавчий комітет Золотоніської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому позивач просив визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із ним. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часом одруження виявилося невдалим, сім`я розпалася, шлюбні відносини припинилися. Відповідачка залишила сім`ю та пішла проживати окремо від позивача та дітей, починаючи з травня 2022 р. Позивач стверджує, що діти проживають з цього часу з ним, він займається їхнім вихованням і бажає, щоб так було й надалі. Позивач просив урахувати, що впродовж останніх місяців він одноособово виконував батьківські обов`язки щодо утримування, піклування, виховання дітей, в той час як відповідачка ігнорувала свої батьківські обов`язки. Позивач просив узяти до уваги відсутність виняткових обставин, які б свідчили про неможливість проживання дітей з ним. Ухвалою судді від 13.09.2022 р. провадження по справі відкрито та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 15.08.2023 р. від відповідачки надійшов відзив, в якому [PERSON] просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. 15.08.2023 відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, в якому просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із нею. Зустрічний позов обґрунтований тим, що 24.05.2022 вона вимушена була виїхати за кордон до Чеської Республіки на заробітки, оскільки відповідач ніде не працював та заборгував значну суму грошових коштів, які необхідно було повертати. Враховуючи те, що в Україні станом на травень місяць 2022 року було введено воєнний стан, виїзд за кордон військовозобов`язаних, яким є [PERSON] , був заборонений. Вони домовилися з останнім, що діти будуть перебувати з ним, а позивачка поїде відпрацьовувати його борги, влаштується для подальшого вивезення за кордон дітей. 07.06.2022 вона терміново повернулася в Україну, оскільки в доньки стався приступ гострого апендициту, про що її 06.06.2022 року повідомив [PERSON] . При цьому зазначив, що дитині зле, але ні він, ні його батьки не бажають лягати з дитиною в лікарню. Повернувшись в Україну, [PERSON] два тижні здійснювала догляд за донькою в хірургічному відділенні КНП "Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради", а потім декілька днів вдома у свекрів. 25.06.2022 року вона повернулася на роботу до Чеської Республіки. 18.09.2022 позивачка повернулася знову в Україну. За погодженням з [PERSON] вона разом з дітьми виїхала до Чеської Республіки, де були зареєстровані як біженці і проживали там до 20.01.2023 року. На початку січня 2023 року, відносини з [PERSON] повністю зіпсувалися. В цей час позивачкою були подані документи на отримання візи в країні Канада на постійне проживання її та дітей. Проте, для отримання дітьми віз потрібна була нотаріально засвідчена згода батька дітей - [PERSON] . У телефонному режимі [PERSON] погодився, що в Україні триває війна, такий стан потенційно загрозливий для дітей та пообіцяв надати згоду на виїзд дітей в Канаду, але за умови, якщо позивачка перепише (подарує) йому належний їй у спадок приватний будинок [ADDRESS] . Позивачка беззаперечно погодилася на таку умову [PERSON] . З цією метою 20.01.2023 вона приїхала з дітьми в Україну, щоб оформити їм нові паспорти громадян України для виїзду за кордон і отримати нотаріальну згоду [PERSON] на виїзд дітей. Проте [PERSON] повідомив, що крім будинку вона повинна допомогти йому уникнути призову: він подасть на позивачку до суду фіктивний позов про встановлення місця проживання дітей та його одноособової опіки над ними; позивачка формально визнає цей позов. На таку пропозицію остання не погодилася і їй було заборонено забирати дітей за кордон. Спілкування з дітьми було також обмежене, вона була змушена бачитися з ними через паркан домоволодіння [PERSON] . Потім позивачка виїхала до Чеської Республіки на роботу сама. Протягом своєї відсутності вона неодноразово висилала на рахунок [PERSON] та передавала маршруткою, на картку доньки та й самого [PERSON] грошові кошти на утримання дітей. На даний час відносини з колишнім чоловіком досить складні. Він схильний до агресії, в суперечках лайливий і агресивний, має звичку штовхатись і давати стусани. Така поведінка [PERSON] є наслідком незадовільного виховання. Його батьки теж мають звичку гучно сваритися, застосовуючи різну ненормативну лексику. Все це відбувається, в тому числі, і в присутності малолітніх дітей, які неодноразово були свідками сімейних сварок бабусі та дідуся. Саме це і стало головною причиною бажання позивачки та дітей переїзду до Канади від колишнього чоловіка та його родичів. Позивачка бажає дітям найкращого, щоб у них було майбутнє, нормальне сімейне середовище, перспективи розвитку та захисту в країні, де не йде війна. Коли позивачка з дітьми перебували у Чеській республіці, [PERSON] взагалі не бажав знати, за що вони живуть, коштів на утримання дітей не надавав. Його не турбувало питання харчування, оздоровлення та лікування дітей під час перебування за кордоном, належного фізичного та емоційного їх розвитку. Позивачка стверджує, що діти повністю тоді перебували на її утриманні. Як мати вона завжди намагається створювати всі належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку своїх дітей, їх матеріального забезпечення. Для їх проживання і розвитку в Канаді нею створюються всі належні умови, вона винаймала трьохкімнатну квартиру, мала роботу. Позивачка просила врахувати, що [PERSON] до первісного позову не надано жодних доказів прийняття його участі у вихованні та утриманні діток. Цей обов`язок ним не виконувався і не виконується, він не працює, приймати участь у житті дітей не бажає. Позивачка вважає, що основним при вирішенні питання щодо проживання дітей з матір`ю є їхній вік та стать: Іванці 9 років, [PERSON] 3 роки. Для дітей, однією з яких є дівчинка, особливо такого віку, вкрай важлива постійна присутність матері. Адже саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності. Ухвалою суду від 22.11.2023 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради про визначення місця проживання дітей, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: виконавчий комітет Золотоніської міської ради про визначення місця проживання дитини. 19.03.2024 р. ухвалою суду підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 01.07.2024 позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним [PERSON] та його представник - адвокат Сизько Д.Б. підтримали свій позов, наполягали на його задоволенні та заперечували проти задоволення зустрічного позову. Вказали, що після припинення сімейних відносин відповідачка виїхала в Чеську республіку та проживала там, при цьому участі у вихованні дітей не брала. У подальшому вона забрала дітей за кордон із собою, а через деякий час повернула їх в Україну, де діти проживали з батьком. Відповідачка періодично приїздила, безперешкодно спілкувалася з дітьми. Після таких спілкувань з матір`ю психоемоційний стан дітей порушувався. На запитання представника відповідачки - адвоката Могилея С.В. позивач вказав, що в догляді за дітьми йому допомагають батьки; з донькою в лікарні спочатку був він, потім на третій день приїхала відповідачка і дійсно доглядала за дитиною; позивач ствердив, що відповідачка присилала кошти з-за кордону. У подальшому в судове засідання 01.04.2025 р. позивач та його представник не з`явилися, але адвокат скерував клопотання про розгляд справи в його відсутність. Відповідачка за первісним/позивачка за зустрічним та її представник у судовому засіданні 01.07.2024 просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний, визначивши місце проживання дітей з матір`ю. Представник відповідачки вказав, що позивач не дбав про свою сім`ю і відповідачка під час війни змушена була виїхати за кордон на заробітки. У вересні 2022 р. за кордон виїхали з нею також і діти, де прожили чотири місяці, а потім повернулися в Україну, бо була така домовленість з батьком. Мати мала намір оформити візи для виїзду дітей, але батько не дав згоди. Відповідачка/позивачка за зустрічним позовом вказала, що вона піклується про дітей, приїздить до них. Коли перебуває в Україні, то діти проживають з нею. Представник третьої особи - виконавчого комітету Золотоніської міської ради Ізгагіна І.С. вказала в судовому засіданні, що органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю. На засіданні комісії було заслухано думку батька, матері, дітей. Останні висловили бажання проживати з матір`ю і працівники служби ставлять це бажання дітей пріоритетом при вирішенні даного спору. Представник виконкому міської ради підтримала зустрічний позов та просила відмовити в задоволенні первісного. Суд, вислухавши доводи та пояснення учасників справи, їх представників, показання свідків, думку неповнолітньої дитини, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. За приписами ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положеннями частини 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку: по-перше, збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною для дитини або явно неблагополучною; по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»). Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при ухваленні стосовно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і в приватній сферах. Так у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 р. у справі № 654/4307/19, надано широке тлумачення змісту поняття «якнайкращі інтереси дитини» та зазначено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: а) погляди дитини; б) індивідуальність дитини; в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; г) піклування, захист і безпека дитини; ґ) вразливе положення; д) право дитини на здоров`я; е) право дитини на освіту. Судом установлено, що позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19.06.2020 р. та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.04.2020 р. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.10.2013 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 04.10.2013 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2023 р. №695/2377/22, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Згідно копії договору дарування частини будинку від 04.02.2012 р. та витягу про державну реєстрацію прав, [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №680 від 15.08.2022 р., виданої головою квартального комітету №17 м. Золотоноша, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає там разом з дітьми: [PERSON] , 2014 р.н., та [PERSON] , 2020 р.н. Донька фактично проживає, але не зареєстрована за даною адресою. Дружина [PERSON] не зареєстрована, але до травня 2022 р. фактично проживала з сім`єю, а з травня 2022 р. знаходиться в Чехії. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.02.2023 р. за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] (дід), [PERSON] (баба), [PERSON] (батько), діти - [PERSON] , [PERSON] . Мати [PERSON] не зареєстрована, але до травня 2022 проживала. [PERSON] бажає, щоб діти проживали з ним за даною адресою. Зі слів батька та доньки, стосунки в них теплі, дружні, люблять одне одного. З копії віз, наданих стороною позивача за зустрічним позовом, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають візу для Чехії, яка дійсна з 01.04.2023 до 31.03.2024 р. Також діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] мають Картки страхувальника загальне медичне страхування Загальної медичної страхової компанії Чеської Республіки, терміном дії з 01.01.2023 до 31.03.2024. Копії карток з перекладом містяться в матеріалах справи. [PERSON] має, як робітник, багаторазову візу для Канади, яка дійсна з 25.01.2023 до 25.01.2026 р., та дозвіл на працевлаштування в Канаді, виданий 24.02.2023 р., строком дії до 23.02.2026. Копія візи та дозволу з засвідченим перекладом наявна в справі. Із копії доказу (підтвердження) проживання від 28.09.2022 р., вбачається, що [PERSON] підтвердила, що забезпечить проживання в Чеській республіці за адресою: кв. [ADDRESS] , Брно, іноземця [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як убачається з актів обстеження умов проживання від 07.03.2024 р. у батька [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] та матері [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] , створені належні умови проживання для дітей. Органом опіки та піклування Золотоніської міської ради 18.03.2024 р. надано висновок №667 про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , 16.04.2020, в якому зазначено, що враховуючи необхідність дотримання принципу якнайкращого забезпечення прав та інтересів дітей, приймаючи їх думку та бажання, вік, тісний зв`язок із матір`ю, враховуючи рівні права та обов`язки обох батьків, орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю [PERSON] . У судовому засіданні 01.07.2024 неповнолітня [PERSON] висловила думку, що вона та її брат [PERSON] бажають проживати з мамою. Дитина зазначила, що батько мало буває вдома, не повністю виконує свої батьківські відносини, в більшості ними займається бабуся. Дівчинка вказала, що двічі на тиждень вона спілкується з мамою, з нею обговорює свої інтереси, з мамою цікавіше. Мама пересилає їй гроші на картку, а тато забезпечує харчуванням. Свідок [PERSON] (мати позивача за первісним позовом) у судовому засіданні ствердила, що відповідачка [PERSON] поїхала за кордон на заробітки, залишивши дітей на батька. Періодично вона приїжджала, провідувала дітей, навіть забирала їх до себе за кордон. За кордоном діти не навчалися. Дочці мати пообіцяла привезти Айфон . Бабуся вказала, що дітям не подобається, що вони проживають то з мамою, то з татом. Чи пересилає невістка гроші їх сину (позивачу за первісним позовом) та дітям, свідку невідомо. Бабуся висловила думку, що дітям потрібна мати і діти хочуть, щоб тато і мама були разом. Свідки сторони позивача за первісним позовом - [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні 04.07.2024 р. пояснили, що знайомі з позивачем та його сім`єю. Їм відомо, що дружина позивача - [PERSON] на початку війни виїхала за кордон на заробітки, бо була така можливість. Діти залишилися проживати з батьком. Позивач із дітьми проживає в своїх батьків. Мати позивача допомагає сину доглядати за дітьми. Свідки вказали, що зі слів позивача їм відомо, що мати дітей інколи приїжджає в Україну, декілька разів ніби забирала дітей з собою за кордон. Чи присилала відповідачка кошти позивачу свідкам невідомо. Від допиту свідка [PERSON] сторона позивача відмовилася в судовому засіданні 04.07.2024 р. Свідки сторони відповідача за первісним позовом - [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні 04.07.2024 р. ствердили суду, що знайомі з відповідачкою та її сім`єю. Свідкам відомо, що через борги [PERSON] вимушена була на початку війни виїхати за кордон на заробітки. Спочатку в них з чоловіком була нормальна сім`я, потім виникли проблеми. Мати поїхала за кордон, а діти залишилися з батьком. Відповідачці було тяжко залишати дітей, вона їм часто телефонувала. Дітей вона також брала за кордон. Діти були завжди доглянуті, охайні, веселі, щасливі і не хотіли їхати від матері. Свідки вказали, що їм відомо, що батько чинив перешкоди для вивезення дітей за кордон. Коли донька захворіла, то мати приїхала з-за кордону та піклувалася про дитину. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] не раз присилала їй кошти, щоб остання купила дітям подарунки. Від допиту свідків [PERSON] , [PERSON] сторона відповідача за первісним позовом відмовилася в судовому засіданні 04.07.2024 р. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З огляду на викладене, виходячи з інтересів дітей, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд враховує добросовісне виконання ними батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали б на їх виховання та розвиток. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (Постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). Судом установлено, що і батько, і мати дітей перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що [PERSON] усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Під час вирішення спору про визначення місця проживання дітей суд керується принципом якнайкращих інтересів дітей, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення належних умов проживання, системно та в сукупності з усіма дослідженими доказами, враховує думку неповнолітньої [PERSON] , яка досягла 10 років та висловила в суді своє бажання проживати саме з мамою, хоча любить і тата, зважає на малий вік малолітнього [PERSON] , 2020 р.н., приходить до висновку за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права батька спілкуватися з дітьми та не обмежує його в здійсненні ним батьківських прав та виконання обов`язків, прояву турботи відносно них та участі в їх вихованні. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved