Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ГЛОБУС» звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування від 31.12.2021 року в сумі 44 763 грн 20 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування\~своїх вимог\~вказує на\~те,\~що 31 грудня 2021 року відповідач подав до АТ «КБ «Глобус» заяву-анкету на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування, якою акцептував публічну пропозицію АТ «КБ Глобус». У заяві-анкеті позичальник зазначив власні персональні дані та погодив умови кредитування та графік платежів за споживчий кредитом, а саме: сума кредиту 27 977 грн, строк кредитування 24 місяці з 31 грудня 2021 року по 30 грудня 2023 року, пільговий період 4 місяців з 31 грудня 2021 року по 30 квітня 2022 року, комісія за управління кредитом 3,00%, розмір процентної ставки 0,00001%, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 66, 62710 %, загальна вартість кредиту 44 763 грн 20 коп. У зв`язку з невиконанням зобов`язання станом на 01 квітня 2024 року заборгованість позичальника становить 44 763 грн 20 коп., з яких 27 977 грн прострочена заборгованість за кредитом, 16 786 грн 20 коп. прострочена заборгованість за процентами (комісіями). Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «КБ\~Глобус» заборгованість за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування від 31.12.2021 станом на 01.04.2024 у сумі 44\~763 грн, а також стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн. та професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Ухвалою суду від 08.11.2025 у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення з його підписом. Відзив у встановлені строки суду не подав. Статтями 43, 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, ухвалою суду від 08.04.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З позовної заяви вбачається, що 31 грудня 2021 року відповідач підписав анкету-заяву № 41668160 на приєднання до договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», в якій містяться особисті та паспорті дані [PERSON] та Паспорт споживчого кредиту. Підписанням заяви-анкети та паспорту відповідач погодив наступні умови кредитування: сума кредиту 27 977 грн, строк кредитування 24 місяці з 31 грудня 2021 року по 30 грудня 2023 року, пільговий період 4 місяці з 31 грудня 2021 року по 30 квітня 2022 року, комісія за управління кредитом 3,00%, розмір процентної ставки 0,00001%, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 66,63 %, загальна вартість кредиту 44763 грн 20 коп. (а.с. 19-21). Водночас до позовної заяви не додано жодних документів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів. Разом із тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц також зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Отже, з урахуванням положень статті 1054 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Втім, банком не надано виписок за картковим рахунком позичальника, які б підтверджували отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 27 977 грн на придбання товарів або інших належних доказів на підтвердження видачі кредиту, його розміру та наявної заборгованості. Так, у заяві-анкеті №41668160, зокрема, зазначено відомості про партнера ТОВ «Комфі Трейд», загальну суму товару 30 487 грн, початковий внесок 3 000 грн, а також уповноважено банк здійснити переказ суми споживчого кредиту, визначену в цільовому призначенні як оплата товару (а.с. 20). При цьому доказів перерахування цих коштів від імені [PERSON] , або зарахування цих коштів на його рахунок, позивач не надав. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору позивачем не надано. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому суд відмовляє в його задоволенні повністю. Судовий збір та витрати на правову допомогу на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

Outcome: dismissed