Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

ТОВ «Таліон Плюс» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35185 гривень за договором кредитної лінії № 829358849, а також 5000 гривень витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений договір кредитної лінії № 829358849, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 15500 гривень, на умовах строковості, зворотності і платності. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 35185 гривень, з яких: 15500 гривень - це борг по кредиту та 19685 гривень - борг по процентах за користування кредитом. Проте, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду (щодо фактів). 25 серпня 2024 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали між собою договір кредитної лінії № 829358849 (а.с.35-56). І зокрема, за цим договором компанія взяла на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15500 гривень на умовах строковості, зворотності і платності для задоволення його особистих потреб, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку користування кредитом (02.09.2024р.) та сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше останнього календарного дня кожного дисконтного періоду, який складає 8 календарних днів. При цьому, перебіг першого дисконтного періоду починається з дати надання кредиту (25.08.2024р.). У разі сплати процентів позичальник може продовжити строк дисконтного періоду на період який дорівнює 30 днів. Нарахування процентів за користування кредитом сторони домовились здійснювати на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за ставкою 1%. Разом з цим, за період від дати видачі першого Траншу до 02.09.2024 року включно, розрахунок витрат за кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 0,52% від суми кредиту за кожен день користування ним. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконала свій обов`язок надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15500 гривень шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок [PERSON] вказаної суми (а.с.66). Але [PERSON] , згідно розрахунку позивача свій обов`язок із сплати процентів на умовах, передбачених Договором, у строки та порядку, передбаченому договором своєчасно не виконувала (а.с. 25-26, 27-28). У зв`язку із чим, станом на 30.12.2024 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 35185 гривень, з яких: 15500 гривень - це борг по кредиту та 19685 гривень - борг по процентах за користування кредитом. Крім того 08 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № МВ-ТП-3, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Таліон Плюс», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 829358849 від 25 серпня 2024 року, що укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] (а.с.16-20). Що також підтверджується реєстром прав вимоги від 08.10.2024 року (а.с.22-23). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за договором кредитної лінії № 829358849, станом на 30.12.2024 року, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Таліон Плюс», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 35185 гривень, з яких: 15500 гривень - це борг по кредиту та 19685 гривень - борг по процентах за користування кредитом. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Таліон Плюс» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога " уклали між собою кредитної лінії № 829358849 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 15500 гривень. І вона взяті на себе зобов`язання виконала повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку користування кредитом (02.09.2024р.) та сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше останнього календарного дня кожного дисконтного періоду, який складає 8 календарних днів. При цьому, перебіг першого дисконтного періоду починається з дати надання кредиту (25.08.2024р.). У разі сплати процентів позичальник може продовжити строк дисконтного періоду на період який дорівнює 30 днів. Нарахування процентів за користування кредитом сторони домовились здійснювати на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за ставкою 1%. Разом з цим, за період від дати видачі першого Траншу до 02.09.2024 року включно, розрахунок витрат за кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 0,52% від суми кредиту за кожен день користування ним. Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинним кредитором, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором № 829358849 у розмірі 35185 гривень, з яких: 15500 гривень - це борг по кредиту та 19685 гривень - борг по процентах за користування кредитом. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 копійок (а.с.13), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень (а.с.84), і оскільки позов підлягає задоволенню, вказані витрати слід також стягнути з відповідача.

Outcome: approved