Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову просить: визнати недійсним свідоцтво про право власності від 25.11.2022, зареєстроване приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. в реєстрі за № 3309, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] . У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.07.1973 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міськвідділом РАЦС, актовий запис 852. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 в порядку приватизації дозволено оформити право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 [PERSON] набув у приватну власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , про що останньому було видано свідоцтво про право власності від 24.04.2000. Таким чином, однією з підстав набуття права власності на підставі вказаного рішення була довідка ЖБК від 22.01.2000 за № 212 видана [PERSON] на підставі рішення міськвиконкому м. Черкаси № 140 від 23.03.1982. Статтею 16 Закону України "Про власність", який діяв на час прийняття рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 та існування вищевказаної довідки від 22.01.2000 за № 212, вказано, що майно, нажите подружжям за шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України. При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, суду необхідно керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної оплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними. Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю у період сумісного проживання та за рахунок спільних коштів. Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя. Не була двокімнатна квартира [ADDRESS] результатом спільної праці колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та як наслідок об`єктом спільної сумісної власності, оскільки відповідно до отриманих документів на адвокатські запити адвоката від архівного відділу Черкаської міської ради та державного архіву Черкаської області вбачається, що [PERSON] працевлаштований в ЧШК з 1971 року, а став у чергу на отримання житла з 17.07.1974, при цьому дружина [PERSON] працевлаштована ЧШК не була. За таких обставин «презумпція спільної сумісної власності» є спростованою позивачем. 23.05.2000 [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстр. №6514, набуто у власність 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 у справі № 712/7997/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 24.04.2021 за час життя [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] , яким все своє майно заповів останній. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті заведена спадкова справа № 69102907. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі і на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON] (спадкоємець за заповітом) та [PERSON] (колишня дружина [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про право власності виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. [PERSON] успадкувала 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , саме, як спільне сумісне майно колишнього подружжя, як така, що є тим з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.11.2022 зареєстрованого в реєстрі за № 3309. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., [PERSON] успадкувала також 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] саме, як спадкоємець по заповіту від 24.04.2021, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.11.2022, зареєстрованого в реєстрі за № 3310. З вищевикладеного вбачається, що нотаріусом, на думку позивача, протиправно видано свідоцтво про право власності [PERSON] на 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , як на спільне сумісне майно колишнього подружжя, як така, що є тим з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка [PERSON] , оскільки двокімнатна квартира [ADDRESS] є особистою власністю останнього, хоч і була набута в період шлюбу, проте не за спільні кошти і спільну працю подружжя, яка в подальшому була обміняна на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , без жодних доплат, а тому при наявності заповіту, складеного на користь [PERSON] , остання повинна була спадкувати 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 11.06.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Сопільняк А.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу не успадковану нею 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Аллою Олександрівною від 14.06.2024 за № 203/02-31 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] , прийшовши до хибних висновків, що вказане майно не належить до особистого майна померлого, а є спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя). За указаних обставин, позивач звернулась із позовом. Стислий виклад заперечень відповідача У запереченні на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 02.07.1973 відповідач уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Черкаським міським відділом РАЦС, актовий запис № 852. На той час вона з чоловіком проживали в будинку його брата за адресою: [ADDRESS] . З метою поліпшення житлових умов у 1982 році подружжя прийняло рішення вступити до житлово-будівельного кооперативу ЖБК-85. Будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 10.10.1986 було затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК-85 по розподілу 143-квартирного житлового будинку ЖБК-85 по [ADDRESS] . Затверджено списки на заселення будинку. За згодою членом кооперативу був чоловік [PERSON] , відповідач - членом сім`ї члена кооперативу, пайові внески за квартиру [ADDRESS] сплачувались зі спільного сімейного бюджету. На той час відповідач з чоловіком працювали на Черкаському шовковому комбінаті, він - слюсарем, відповідач - контролером якості. Після повної виплати паю, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 [PERSON] було дозволено оформити право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Поділ квартири подружжя не проводили, компенсацію за частину паєнагромадження від [PERSON] відповідач не отримувала. Відповідно до ст. 146 ЖК, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС (ст.ст. 22, 24, 28, 29), а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. «а» п. 6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи» та підпункту «а» п. 11 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. З наведеного вбачається, що двокімнатна квартира [ADDRESS] , була спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Після оформлення правовстановлюючих документів на квартиру і отримання свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] , подружжя обміняли належну їм квартиру на частину будинку. А саме за договором міни квартира за адресою: [ADDRESS] , була обміняна на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Частина будинку розташована на земельній ділянці площею 600 кв.м., на той час не приватизованій. Міна проведена без доплати. З наведеного вбачається, що 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що придбана за договором міни, посвідченого 23.05.2000 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , відповідно кожен з них мав право на 1/4 частку будинку. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 шлюб між подружжям розірвано. [INFO] [PERSON] помер, на день смерті він проживав один за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 24.04.2021 приватним нотаріусом, в якому все належне йому майно на день смерті заповідав сусідці, позивачу [PERSON] . Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась позивач, на підставі поданої заяви заведена спадкова справа за № 69102907, та [PERSON] нотаріусом 25.11.2022 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 3310. Відповідач також звернулась до приватного нотаріуса Сопільняк А.О. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку майна у праві спільної сумісної власності подружжя. На підставі поданої заяви відповідачу, як тому з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка, було видано свідоцтво про право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні. Письмові пояснення третьої особи Третя особа правом подати письмові пояснення не скористалася. Заяви (клопотання) учасників справи Представниками сторін подані відповідні заяви про витребування доказів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Аллу Олександрівну. Ухвалами суду від 31.07.2024, 21.10.2024 витребувано докази за клопотанням сторін. Ухвалою суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 02.06.1973 зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ), [INFO] . Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення від 18.12.2020 у справі № 712/7997/20, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 02.06.1973 у Черкаському міськвідділі РАЦС. Рішення набрало законної сили 19.01.2021. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 140 від 23.03.1982, вирішено організувати 143-х квартирний житлово-будівельний кооператив № 85 на виділеній рішенням міськвиконкому від 11.11.1981 № 687 ділянці по [ADDRESS] для Черкаського шовкового комбінату та тресту «Черкасихімбуд». Розподілено міста в ЖКБ 85: Черкаському шовковому комбінату 100 квартир, тресту «Черкасихімбуд» - 43 квартири. Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №404 від 14.07.1982 затверджено рішення загальних зборів від 28.06.1982 про організацію 143-х квартирного ЖБК [ADDRESS] ; затверджено списки членів ЖБК № 85, наданих Черкаським шовковим комбінатом та трестом «Черкасихімбуд». Відповідно до списку, доданого до указаного рішення, за номером 49 зазначений [PERSON] , 1950 р.н., [PERSON] комбінат, слюсар з 1971 року, жінка [PERSON] , 1952 р.н. 09.10.1986 проведено загальні збори ЖБК - 85 (протокол № 13), на яких вирішено розподіл квартир серед членів ЖБК 85. Відповідно до додатку № 4 до протоколу № 13 загальних зборів членів ЖБК 85 по виділу двокімнатних квартир від 09.10.1986, під номером 49 значиться [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 519 від 10.10.1986 «Про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК 85 по розподілу квартири [ADDRESS] » затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК 85 по розподілу квартири [ADDRESS] та списку членів ЖБК-85 на заселення квартир. Відповідно до Списку на заселення громадян в ЖБК № 85, який є додатком до рішення Виконкому від 10.10.1986 № 519, під номером 49 указаний [PERSON] , 1950 р.н., слюсар ЧШК з 1971 року., жінка [PERSON] , 1951 р.н. Як вбачається з довідки ЖЕК по обслуговуванню ЖБК № 212 від 27.01.2000, довідка видана [PERSON] про те, що рішенням міськвиконкому м. Черкаси № 140 від 23.03.1982, будучи членом ЖБК [ADDRESS] , вартість 8557 грн. Заборгованості не має. Сума паєнакопичень 8557 грн. Ссуда виплачена. (а.с. 98). Відповідно до рішення Черкаської міської ради № 337 від 18.04.2000 дозволено оформити право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; доручено державному комунальному підприємству Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Черкаської обласної державної адміністрації оформити свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру. Як вбачається з свідоцтва про право власності від 24.04.2000, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , частка 1. 23.05.2000 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] міняє належну йому двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на належну [PERSON] частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З заявою про прийняття спадщини від 08.02.2022 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. звернулась [PERSON] , яка зазначила, що приймає спадщину після [PERSON] 08.02.2022 після померлого [PERSON] відкрито спадкову справу, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. З заявою від 14.03.2022 про прийняття спадщини після [PERSON] звернулась і [PERSON] 25.11.2022 з обопільною заявою до приватного нотаріуса звернулись [PERSON] та [PERSON] , в якій просили видати [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] свідоцтво про право власності згідно ст. 68 СК України на частину указаного житлового будинку. 24.04.2021 [PERSON] складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільник А.О., згідно із яким спадкодавець усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2022, [PERSON] успадкувала після померлого [PERSON] частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 25.11.2022, [PERSON] , як та з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка [PERSON] , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, а саме від частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по частки у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. 14.06.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Приватний нотаріус зазначив, що частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не належить до особистого майна померлого, набуте подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя). Оцінка суду. Норми права, застосовані судом Суд до спірних правовідносин застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин та чинне законодавство України. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (далі КпШС), чинного на час укладення шлюбу між померлим та позивачем, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку. Статтею 146 ЖК України передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Системний аналіз указаного законодавства дає підстави дійти висновку, що право власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу міг оформити член кооперативу виключно після сплати паю. Матеріалами справи підтверджено, що померлий разом із відповідачем включений у списки членів ЖБК-85, приймав участь у розподілі квартир між членами ЖБК, оформив право власності на квартиру [ADDRESS] . Сплата паю померлим підтверджується матеріалами справи, зокрема, довідкою ЖЕК по обслуговуванню ЖБК № 212 від 27.01.2000. Отже, указана квартира є спільним майном подружжя. Суд не бере до уваги посилання представника на ст. 17 Закону України «Про власність», відповідно до якої майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Як зазначено вище, відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно,\~нажите \~подружжям \~за час\~шлюбу,\~належить їм\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Право спільної сумісної власності подружжя регулюється главою 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Померлий чоловік відповідача за життя не спростував, що квартира [ADDRESS] , є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка у подальшому була обміняна на частину будинку по [ADDRESS] . Згідно з конструкцією норм сімейного законодавства України спростування режиму спільного сумісного майна подружжя покладається саме на того подружжя, хто це спростовує. Позивач не довів, що за життя спадкодавець спростував режим спільно набутого майна подружжя, а саме на зазначену вище квартиру. Відповідно до ст. 143 ЖК України член житлово-будівельного кооперативу вправі за письмовою згодою проживаючих разом з ним членів сім`ї, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення з наймачем жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи з іншим членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті, за умови прийому до членів кооперативу особи, що вселяється у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу. Обмін жилими приміщеннями між членами того ж самого кооперативу провадиться за рішенням загальних зборів членів кооперативу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не довів, що спірне майно було особистою власністю померлого [PERSON] . Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 4.24 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя), повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя (колишній з подружжя), який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя). За наявності другого з подружжя (колишнього з подружжя) нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно із п.п. 1 п. 1 глави 11 указаного Порядку у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Таким чином, нотаріус діяла правомірно, видаючи свідоцтво про право власності від 25.11.2022, зареєстроване в реєстрі за № 3309, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Отже, підстав для визнання його недійсним не вбачається, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. За тих самих обставин, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] . На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed