Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яцишин І.В. подав до суду позов до [PERSON] (відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей виконавчого комітету Ходорівської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що у сторін від шлюбу, який розірвано Жидачівським районним судом Львівської області 26.04.2021, народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю. 04.07.2024 Жидачівським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей. Станом на 01.11.2024 наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 19\~884,38 грн. Батько дітей з колишньою дружиною і дочками не контактує понад шість років, жодної участі у вихованні дітей не приймає, аліменти не сплачує. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та повне підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення згідно з чинним законодавством. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності та повне підтримання позовних вимог (а.с.56). Представником позивача подано заяви про проведення підготовчого засідання за відсутності його та позивача, підтримання позовних вимог в повному обсязі та незаперечення проти призначення справи до судового розгляду (а.с.38, 46-47). Представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення згідно чинного законодавства (а.с.36). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.27-28). Ухвалою підготовчого засідання від 14.01.2025 відкладено підготовче засідання (а.с.40). Ухвалою підготовчого засідання від 11.02.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49). Ухвалою судового засідання від 12.03.2025 відкладено розгляд справи (а.с.60). Ухвалою судового засідання від 09.04.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.69). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] і їх батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження від 22.07.2008, 21.09.2011 (а.с.6, 7). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26.04.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Судовим наказом Жидачівського районного суду Львівської області від 04.07.2024 наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.06.2024 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.9). Актом обстеження житлово-побутових та матеріальних умов заявника від 28.10.2024 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом. [PERSON] перебуває у другому шлюбі, належним чином займається вихованням дітей. Батько дітей з колишньою дружиною і дочками не контактує понад шість років, не надає допомоги у вихованні дітей, аліменти не сплачує (а.с.13, 14). За змістом довідки КЗ Загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №8 с. Вибранівка Ходорівської міської ради Львівської області від 28.10.2024 та характеристики від 28.10.2024 батько учениці [PERSON] , 2011р.н., [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні дочки, не відвідує батьківських зборів, не цікавиться навчанням дочки (а.с.16, 17). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у АСВП № 76273927, відкритого 10.10.2024, боржнику [PERSON] нарахована заборгованість зі сплати аліментів відповідно до зазначеного судового наказу станом на 01.11.2024 в сумі 19\~884,38 грн (а.с.11-12). Згідно з висновком органу опіки та піклування Ходорівської міської ради, затвердженого рішенням Ходорівської міської ради № 381 від 17.12.2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.57-59). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення батька неповнолітніх дітей від виконання своїх обов`язків по їх вихованню. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами частин 1, 2 статті 12 Закону №2402-III визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону №2402-III батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, обставина проживання батька (матері) дитини окремо від неї не звільняє батька (матір) від обов`язку брати участь у вихованні цієї дитини. За змістом приписів частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норму статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до якої Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Узагальнені обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на ухилення батьком дітей від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Надавши оцінку аргументам сторони позивача, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Так, наявні у справі докази переконливо свідчать про те, що відповідач тривалий час взагалі не займається вихованням дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Він не піклується про них та їх розвиток, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідача труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по вихованню дітей, тобто наявність об`єктивних причин, які не залежали від його волі та пояснюють таку поведінку відповідача. Таким чином, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідача [PERSON] стосовно своїх дочок щодо їх виховання, є свідомою бездіяльністю, а відтак умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідача свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дітей, тому дає підстави стверджувати, що він усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення). На підставі статті 51 Конституції України, статей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та

Outcome: approved