Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач у травні 2024 року звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Універсальна біржа «Рона», в якому просила: визнати дійсним договір № 2/532 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , який укладено 19.12.2001 року на Універсальній біржі «Рона» між [PERSON] , яка діє від імен [PERSON] на підставі Доручення від 07.11.2001 року за р. №3626, яке посвідчене Яновською С.О. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, та [PERSON] , [PERSON] ; визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та складають по частки за кожною. \~ \~ \~ \~Ухвалою Центрального\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~06.05.2024\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі.\~Одночасно з\~цим витребувано у КП "ММБТІ" інформацію про те, хто є власником/ками квартири [ADDRESS] ; у Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області копію спадкової справи №410/2023 заведену після смерті [PERSON] та копію спадкової справи №409/2023 заведену після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. [PERSON] , яка представляє інтереси позивача до суду надійшла заява, у якій представник просив провести розгляд справи за її з позивачем відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від Миколаївської міської ради до суду також надійшла заява, у якій представник відповідача просить провести розгляд справи без його участі та прийняти рішення за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі Доручення від\~07.11.2001\~року за\~р.\~№3626,\~яке посвідчене\~Яновською С.О.\~приватним нотаріусом\~Миколаївського міського\~нотаріального округу,\~ та [PERSON] і [PERSON] на Універсальній біржі «Рона» 19.12.2001 року укладено договір №2/532 купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 3 цього договору, продаж вчинено за 1 700 гривень, які продавець одержав до реєстрації цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Універсальною Біржею «Рона» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за р. №2/532 від 19.12.2001 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації квартиру за адресою: [ADDRESS] - зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] , за реєстровим №19410 від 27.12.2001 року у ММБТІ на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2001 року р. №2/532. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про визнання угоди купівлі-продажу дійсною суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу від 19.12.2001 року №2/532 слідує, що ця угода укладена на Універсальній Біржі «Рона» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір №2/532 від 19.12.2001 року, укладений на Універсальній біржі «Рона» між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі Доручення від\~07.11.2001\~року за\~р.\~№3626,\~яке посвідчене\~Яновською С.О.\~приватним нотаріусом\~Миколаївського міського\~нотаріального округу, та [PERSON] і [PERSON] , відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири [ADDRESS] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 27.12.2001 року (за реєстровим № 19410). Зі змісту договору від 19.12.2001 року № 2/532 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1\~700 гривень. Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 20.11.2023 року, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2/532 від 19.12.2001, укладеного та Універсальній Біржі «Рона», зареєстровано в КП «ММ БТІ» 27.12.2001 року за №19410. Біржову угоду договір купівлі-продажу №2/532 від 19.12.2001 року укладений Універсальній біржі «Рона» між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі Доручення від\~07.11.2001\~року за\~р.\~№3626,\~яке посвідчене\~Яновською С.О.\~приватним нотаріусом\~Миколаївського міського\~нотаріального округу,\~ та [PERSON] і [PERSON] , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №19410 слід визнати дійсною. Вирішуючи питання про визначення частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним суд зазначає таке. Як вбачається з матеріалів справи в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (позивач у справі), [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] [INFO] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] [INFO] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] заведену спадкову справу №409/2023 та 17.04.2024 року видано [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що наданий спадкоємцем [PERSON] зазначений вище договір купівлі-продажу зареєстрований товарною біржею не може бути прийнятий нотаріусом для видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири з наступних підстав: у зв`язку з тим, що не був посвідчений нотаріально та від імені продавця діяв представник по довіреності; частки співвласників в праві спільної власності на квартиру цим договором не визначено; у зв`язку з відсутністю договорів про виділ у натурі частки співвласника із спільного майна чи про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, або відповідне рішення суду. Також за заявою [PERSON] . Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] заведену спадкову справу №410/2023. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №381011996 від 31.05.2024 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Частина перша статті 355 ЦК України вказує на те, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина друга, третя та четверта статті 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Зважаючи на викладене вище суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно із приписів статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина перша статті 370 ЦК України). Матеріали справи №490/3477/24 не містять доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру. Тому суд дійшов висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають по 1/2 на кожного співвласника. За такого, слід визначити, що частки співвласників у квартирі [ADDRESS] є рівними та складають по 1/2 частці за кожним співвласником. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved