Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

У провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , від імені якого діє адвокат Данищук Василь Вячеславович, до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради в особі Юрковецької сільської ради, в якій позивач просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути із [PERSON] аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 2014 році вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. У вказаному шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Спільне життя із відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим 23.10.2019 рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із позивачем. З 2022 відповідачка жодного разу не навідувалася та не цікавилися життям і здоров`ям сина, не спілкується з ним та не телефонує, також не підтримує контактів з вчителькою, не відвідує батьківських зборів, не утримує сина і не надає йому будь якої матеріальної допомоги. З вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на вищевказані обставини, просили позовні вимоги задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина, а також постановити рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Представник позивача [PERSON] вказав суду, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та не здійснила жодних дій щоб налагодити зв`язок із сином навіть під час розгляду справи у суді. Вiдповiдачка [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, про що свідчить її особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не відомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Представниця органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Смеречанська М.Д. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . В судове засідання, призначене на 12:30 год. 26.03.2025 сторони не з`явилися. В заяві до суду представник позивача просив провести розгляд справи у його відсутності та позивача. Відповідачка, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу 26.03.2025 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, показання свідків, думку дитини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Щодо вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до дитини. Судом встановлено, що 29.04.2014 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №18. У вказаному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 21.05.2015 міською Радою м. Ришкань Республіка Молдова (а.с.10-11). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.10.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-8). Малолітній [PERSON] після розлучення батьків проживає разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] в будинку, який належить батькові позивача [PERSON] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання сім`ї, довідкою старости с. Боянчук (а.с.14-15). 11.10.2022 між батьками [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Гордєєвою Л.І. відповідно до цього договору батьки домовилися про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживає окремо від дитини. За умовами договору, місцем проживання [PERSON] , [INFO] визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Місцем навчання дитини батьки визначили Горошовецьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів. Відповідно до встановленого договором порядку здійснення батьківських прав, батько зобов`язується забезпечити дитині якісні умови проживання, харчування та відпочинку за власний рахунок. Також батько зобов`язується піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін. Батько зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю (а.с.12-13) . Встановлено, що позивач [PERSON] самостійно займається вихованням та утриманням свого сина. Мати [PERSON] жодного разу не відвідував навчальний заклад, де навчається її син, жодного разу не телефонувала класоводу та не цікавилася навчанням [PERSON] . Вона була присутня на святі Першого дзвоника у першому класі, вона до сина не телефонує, не приходить і ніколи нічого не купляє. Мати участі у вихованні та матеріальному забезпеченні участі не бере. Вказане підтверджується довідкою Горошовецького закладу загальної середньої освіти Юрковецької сільської ради №34 від 25.07.2024 (а.с.16). Вищезазначені обставини також підтверджуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідки [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача показали суду, що [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , з якою розлучився, коли їх сину [PERSON] було чотири роки. Останній раз вони бачили [PERSON] в селі, коли [PERSON] пішов у перший клас. Вона давно поїхала із села і тривалий час не появляється, з сином не спілкується, з днем народження його не вітає, його життям не цікавиться, матеріально не допомагає. [PERSON] проживає з татом [PERSON] та його батьками, які його виховують та забезпечують всім необхідним. Свідок [PERSON] суду показала, що являється бабусею однокласниці [PERSON] . Вона знайома з [PERSON] - колишньою дружиною [PERSON] . Вона [PERSON] бачила коли діти пішли в перший клас. [PERSON] не займається вихованням сина, та участі у житті сина не приймає. На батьківські збори завжди приходить [PERSON] , який утримує та виховує сина [PERSON] разом із своїми батьками. Отже, при розгляді даної справи судом встановлено обставини, які свідчать про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та остаточно самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Повним забезпеченням сина, його вихованням і розвитком займається тільки батько, це свідчить безумовно про те, що мати не бажає приймати участь в його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, частин першої та другої статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Таким чином, дитина, яка може висловити свою думку має право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Під час розгляду даної справи судом була вислухана думка малолітнього [PERSON] , який повідомив суду що проживає в с. Боянчук разом із татом [PERSON] , бабою та дідом, навчається у четвертому класі Горошівської школи. Свою маму Діану запам`ятав, коли вона приїжджала до нього на свято Першого дзвоника. З того часу маму не бачив, вона ніколи не приїжджає, подарунків не передає, рідко телефонує, раз в рік присилає 100 гривень, тому він хотів би жити із татом, а не з мамою. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з рішенням виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради 15/322 від 12.12.2024 та висновком виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради №5 від 12.12.2024 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] ( а.с.47-48). Відповідачка не змінила своєї поведінки для налагодження стосунків з своєю дитиною та участі в її вихованні навіть під час судового процесу. Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх реального здійснення з 2022 року, продовження не виконання батьківських обов`язків свідчить про відсутність інтересу до сина з боку відповідачки, а отже - відсутність фактичного духовного зв`язку між нею та сином, що відповідно до практики ЄСПЛ є підставою для позбавлення її батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам її дитини. За таких встановлених обставин винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідачка [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст.150 СК України, відносно малолітньої дитини. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягувати з [PERSON] на його користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] являється матрі`ю [PERSON] , [INFO] , то відповідно до ст. 180 СК України відповідачка зобов`язана утримувати свою малолітню дитину. За приписами ч.ч. 2,3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її триманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відомостей чи працевлаштована відповідачка [PERSON] суду не надано. Відповідачка не надає позивачу, з яким проживає син, матеріальної допомоги на його утримання. Незважаючи на договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11.10.2022, між батьками не досягнуто домовленості щодо участі в повному утриманні сина, добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Згідно з вимогами ст. 181 СК України позивач має право на отримання аліментів від відповідачки у частці від її доходу або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню та вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 13.08.2024 і до досягнення сином повноліття. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів - звільняються від сплати судового збору. За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, суд вважає, що за вимогу про позбавлення батьківських прав із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивачки в розмірі 1211, 20 грн., за вимогу про стягнення аліментів із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 12:30 год. 26.03.2025 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 07.04.2025 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України, з урахуванням вихідних днів), то датою ухвалення даного судового рішення є 07.04.2025. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, Конвенції ООН «Про права дитини»,

Outcome: approved