Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

24 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (надалі також позивач, ТОВ «Глобал Спліт») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/3874240 від 04 листопада 2021 року в розмірі 80224 грн 52 коп. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 101). Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Глобал Спліт» посилалось на те, що 04 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (надалі також АТ «Креді Агріколь Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/3874240, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику кредит в сумі 49300 грн 00 коп. строком на 60 місяців з 04.11.2021 по 03.11.2026 включно. Відповідно до умов договору, позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, як день повернення кредиту. Кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника. Позичальник в свою чергу зобов`язаний сплачувати Банку процентну винагороду щомісячно, у розмірі 11,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50 % від суми кредиту, зазначеної в договорі. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 4-2023 про відступлення права вимоги, умовами якого визначено, що право вимоги за кредитним договором № 3/3874240 від 04 листопада 2021 року, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». Позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 80224 грн 52 коп., що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 47183 грн 98 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 8390 грн 54 коп., простроченої заборгованості за комісією в сумі 24650 грн 00 коп. На даний час, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10 січня 2025 року, (відповідно до розрахунку станом на 10 січня 2025 року) становить 80224 грн 52 коп., що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 47183 грн 98 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 8390 грн 54 коп., простроченої заборгованості за комісією в сумі 24650 грн 00 коп. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати з відповідача. Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 100). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 03 лютого 2025 року направлялась на зареєстровану адресу відповідача, однак разом із судовою повісткою повернулись до суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою» 06 березня 2025 року (а.с. 108-111). Відповідно до змісту пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, зазначена ухвала вважається такою, що вручена відповідачу. В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 03 лютого 2025 року суд встановлював [PERSON] п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Позивач у судове засідання 02 квітня 2025 року не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 112). У наданій до суду 01 квітня 2025 року заяві позивач просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 114). Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив,\~клопотань про\~відкладення судового\~засідання не\~надсилав,\~заяви про\~розгляд справи\~без його\~участі чи\~відзиву на\~позов не надавав. Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 02 квітня 2025 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача була отримана останнім 26 березня 2025 року (а.с. 113). Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Оскільки, судова повістка є врученою відповідачу та враховуючи неподання ним відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/3874240 (надалі Договір), за умовами якого [PERSON] надано кредит у сумі 49300 грн 00 коп. із 04.01.2021 до 03.11.2026 (включно) на споживчі потреби (а.с. 29-31). Відповідно до пункту 1.1. Договору, банк надає позичальнику кредит в сумі 49300 грн 00 коп. строком на 60 місяців з 04.11.2021 до 03.11.2026 включно. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до Договору, що є невід`ємною його частиною), як день повернення кредиту. Згідно з пунктом 1.2. Договору, кредит надається Позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № [NUMBER] . Відповідно до підпунктів 1.4.1.-1.4.2. пункту 1.4. Договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду: щомісячно, в розмірі 11.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. Договору. Підписанням Договору Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. Згідно з пунктом 2.2. Договору, Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості. Сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісії в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день. Відповідно до пункту 2.3. Договору, підписанням Договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі і повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно- правовими актами, що регулюють це питання. Відповідно до пункту 2.6. Договору, Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про Позичальника та третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку Банк вважатиме доцільною. Згідно з\~підпунктом 2.6.1\~Договору,\~у випадку відступлення права вимоги за Договором Банк протягом 10 робочих днів зобов`язаний повідомити Позичальника про такий факт у один із способів: шляхом направлення поштових відправлень, текстових, голосових та інших повідомлень через засоби телекомунікації, у тому числі без залучення працівника Банку, нового кредитора або колекторської компанії, шляхом використання програмного забезпечення або технологій, за реквізитами, зазначеними у розділі «Реквізити та підписи Сторін», або за іншими реквізитами, які отримані Банком в процесі виконання Договору у відповідності до пп. 2.2.5 Правил. Позичальником [PERSON] підписано пам`ятку клієнта за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 (а.с. 31). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, визначена в додатку № 1 до Кредитного договору № 3/3874240 від 04.11.2021, також містить підпис [PERSON] (а.с. 32-33). Крім цього, [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 34-35) та заява-анкета № 0100146-04112021-001 від 04.11.2021 на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а.с. 40). Банк свої зобов`язання виконав, перерахувавши на розрахунковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 49300 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 39793871-1 від 04 листопада 2021 року, де призначення платежу зазначено як надання кредиту згідно кред. договору № 3/3874240 від 04.11.2021 (а.с. 41). З виписок з рахунку [PERSON] за період з 04.11.2021 по 15.09.2023 вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, з частковим нерегулярним поверненням коштів (а.с. 20-28). Свої зобов`язання по кредитному договору банк виконав у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконав, не сплачував своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту, наданому [PERSON] , за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 станом на 15.09.2023 становить 80224 грн 52 коп., що складається із строкової заборгованості в сумі 33979 грн 49 коп., простроченої заборгованості в сумі 13204 грн 49 коп., нарахованих відсотків в сумі 158 грн 59 коп., прострочених відсотків в сумі 8231 грн 95 коп., комісії в сумі 1232 грн 50 коп., простроченої комісії в сумі 23417 грн 50 коп. (а.с. 19). 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 4-2023 про відступлення права вимоги, умовами якого визначено, що Первісний кредитор передає Новому кредитору права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором (а.с. 10-13). 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» підписано додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 - Реєстр прав вимог № 1 (а.с. 57-90), відповідного до якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право вимоги до Боржників, у тому числі, до боржника [PERSON] за договором № 3/3874240 від 04.11.2021 на загальну суму 80224 грн 52 коп. (а.с. 79). Згідно з платіжними інструкціями ТОВ «Глобал Спліт» здійснило оплату АТ «Креді Агріколь Банк» за відступлення прав вимоги (а.с. 56). 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направлено [PERSON] повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимог за договором № 4-2023 від 29.08.2023 до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості сумі 80224 грн 52 коп. (а.с. 42). Позивачем 22 жовтня 2024 року з метою досудового врегулювання спору на адресу за місцем реєстрації відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 46). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Глобал Спліт» по кредиту, наданому [PERSON] за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 станом на 10.01.2025 загальна сума боргу становить 80224 грн 52 коп., що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 47183 грн 98 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 8390 грн 54 коп., простроченої заборгованості за комісією в сумі 24650 грн 00 коп. Станом на дату звернення до суду сума заборгованості [PERSON] залишається непогашеною. Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути із [PERSON] розмір заборгованості, що становить 80224 грн 52 коп. Норми права, які підлягають застосуванню Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частин 1 та 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу. Суд зазначає, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони (банк та клієнт) встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного. Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/3874240, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав позичальнику кредит у сумі 49300 грн 00 коп. строком на 60 місяців - із 04.11.2021 до 03.11.2026 (включно) (а.с. 29-30). У зв`язку з укладеним договором на підставі платіжної інструкції № 39793871-1 від 04 листопада 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» перераховано на розрахунковий рахунок [NUMBER] грошові кошти в розмірі 49300 грн 00 коп., в призначенні платежу зазначено надання кредиту згідно кред. договору № 3/3874240 від 04.11.2021 (а.с. 41). Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту, наданому [PERSON] , за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 станом на 15.09.2023 становить 80224 грн 52 коп. (а.с. 19). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання коштів відповідачем не надано. Як вбачається із матеріалів справи Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, надав відповідачу кредитні кошти у встановленому договором розмірі. З матеріалів справи вбачається, що на заборгованість за кредитом застосовувалася процентна ставка та комісія, як це передбачено в умовах кредитного договору, який підписав відповідач. 29 серпня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір № 4-2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги, в тому числі, за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021, укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Глобал Спліт» (а.с. 10-13). 15 вересня 2023 року «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» підписано додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29.08.2023 - Реєстр прав вимог № 1, відповідного до якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право вимоги до Боржників, у тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 на загальну суму 80224 грн 52 коп. (а.с. 57-90). 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направлено [PERSON] повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимог за договором № 4-2023 від 29.08.2023 до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало новим кредитором та має вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості в сумі 80224 грн 52 коп. (а.с. 46). Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ані первісному кредитору, ані позивачу, до якого перейшло право вимоги, відповідачем не повернуті, а також, що відповідачем добровільно не сплачені проценти за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом дострокового пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 47183 грн 98 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 8390 грн 54 коп. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості з комісією в сумі 24650 грн 00 коп., суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в пункті 1.4.2. кредитного договору № 3/3874240 від 04.11.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50 % від суми кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами частини 3 статті 55 вказаного Закону. Як визначено положеннями частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 24650 грн 00 коп., а відтак, позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 24650 грн 67 коп., є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3/3874240 від 04.11.2021 року, в загальному розмірі 55574 грн 52 коп., що складається із простроченої заборгованості за основним боргом в сумі 47183 грн 98 коп., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 8390 грн 54 коп. Відповідач заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку сум заборгованості не заявляв; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має інших розмір, ніж зазначено позивачем, не надав; власний розрахунок не надавав. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 33 від 14.01.2025 (а.с. 96). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 98). З позовної заяви вбачається, що відповідно до позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 80224 грн. 52 коп. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 55574 грн 52 коп. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 69,27% з розрахунку: 55574 грн 52 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 80224 грн 52 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 69,27% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1678 грн 00 коп. із розрахунку: 2422 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 69,27% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial