Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована по [ADDRESS] з 2002 року, але фактично проживає по [ADDRESS] . У 2005 році помер її сусід, власник житлового будинку по [ADDRESS] . Після його смерті, його дружина та троє неповнолітніх дітей успадкували вказаний житловий будинок. 05.07.2013 в нотаріальній конторі всім відповідач було видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Всі оригінали свідоцтв та оригінали витягів зберігаються у позивача, як добросовісного покупця. Позивач вказує, що вона разом із [PERSON] домовилася, що одразу після оформлення документів та прийняття спадщини, [PERSON] як мати трьох неповнолітніх дітей (яка діяла в їх інтересах) продасть їй, а позивач як добросовісний покупець купить відповідний житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] було написано розписку про те, що вона отримала від позивача [PERSON] грошові кошти за продаж будинку по [ADDRESS] . Позивач зазначила, що на даний час, та з моменту фактичного продажу житлового будинку по [ADDRESS] відповідачі взагалі не проживають. З 2013 року будинком користується позивач, де проживає разом зі своїм чоловіком, ведуть спільне господарство, проживають вільно та відкрито. У зв`язку із необхідністю здійснити оформлення належного їй житлового будинку по [ADDRESS] , позивач просить визнати за нею [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована по [ADDRESS] , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , загальною площею 72,14 кв.м., житлова площа 25,82 кв.м. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Жук А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями, які направлялися за їх зареєстрованим місцем проживання. Відмітки на поштових повідомленнях: «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про те, що відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - особисто, про що свідчить його підпис в розписці від 10.03.2025. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила, що [PERSON] є її матір`ю, а відповідачі по справі є її знайомими та сусідами. Пояснила, що у 2013 році її мати купила будинок у [PERSON] . Так як одна донька була неповнолітньою, [PERSON] пообіцяла [PERSON] , що коли доньці виповниться 18 років вони переоформлять документи. Однак, до цього часу нічого не переоформлено, вважає, що житловий будинок належить її матері. З 2013 року і по даний час її мати на постійній основі проживає в будинку та веде сільське господарство. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила, що вона із [PERSON] є сусідами. Вказала, що їй відомо те, що [PERSON] купила будинок у відповідачів і хоче оформити документи на себе. Також зазначила, що [PERSON] після смерті чоловіка передчасно виїхала з м. Ямпіль. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила, що позивач [PERSON] є ї сусідкою. Вказала, що їй відомо те, що по [ADDRESS] проживає [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Їй це відомо, оскільки вона проживає разом із позивачем по сусідству близько шести років. Також зазначила, що їй відомо те, що раніше у вказаному будинку проживали інші люди. Із копій свідоцтв про право на спадщину від 05.07.2013 встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1969 року народження, померлого [INFO] є його донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина по одній четвертій частині кожному складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Ямпільською державною нотаріальною конторою Вінницької області 01.11.2005 за №2529 та зареєстрованого КП «Ямпільське БТІ» 09.12.2008 за №2314 (а.с.10, 12, 14, 16). Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5771449 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.11). Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5765219 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.13). Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5769598 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.15). Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5767681 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.17). Із копії розписки та її оригіналу від 05.07.2013 встановлено, що [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] в сумі 27000 (двадцять сім тисяч гривень) за продаж будинку по [ADDRESS] (а.с.18, 48). Із акту обстеження проживання громадян у житловім приміщенні від 17.01.2025 встановлено, що по [ADDRESS] з липня 2013 року в будинку фактично щоденно, постійно і відкрито проживають [PERSON] , 1966 року народження та [PERSON] , 1959 року народження. Громадяни, які успадкували житловий будинок по [ADDRESS] (в рівних частках кожен по одній четвертій): [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з літа 2013 року виїхали на постійне місце проживання в Дніпропетровську область, куди саме, з присутніх ніхто не знає. До житлового будинку не приїздили і ним не цікавилися. [PERSON] зі слів присутніх проживає у м. Ямпіль, на даний час нібито працює в прикордонному загоні. Проживаючі в житловім будинку сім`я [PERSON] з чоловіком [PERSON] тривалий час з помешкання не виїжджають. Здійснили капітальний ремонт та утримують сільське господарства (а.с.19-20). Із відповіді №1181860 від 10.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витребуваної Ямпільським районним судом на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що власниками по одній четвертій частині житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 72.14 кв.м., житловою площею 25.82 кв.м. на праві власності є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.40-41). Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частинами першою та четвертою статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння становить десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18). З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі №214/3083/18. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При зверненні до суду позивач вказує, що між нею та відповідачем [PERSON] , як власником майна, було досягнуто домовленості щодо купівлі спірного житлового будинку, право власності на який за набувальною давністю вона просить визнати в судовому порядку, відповідач надала розписку на підтвердження отримання коштів в сумі 27000 грн. Разом з тим, положення статті 344\~ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Таким чином, посилання позивача, що вона відкрито та безперервно володіє житловим будинком, не вказує на наявність підстав для застосування правил статті 344 ЦК України, оскільки сам лише факт проживання позивача та її чоловіка у спірному будинку, не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю на вказане майно. Крім того, придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень статті 344 ЦК України, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що позивачем під час розгляду справи не доведено. При цьому, Верховним Судом в постанові від 21 січня 2021 року в справі №140/1774/18 визначено, що написання розписки про сплату коштів за будинок, факт отримання коштів від позивача, а також проживання позивача у цьому будинку, не свідчить про наявність правових підстав набуття права власності на майно за набувальною давністю. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] достеменно знала про те, що у житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] є 4 співласники відповідачі по справі, отже, позивач не може вважатись добросовісним набувачем нерухомого майна, права власності на яке за набувальною давністю вона просить визнати за собою, оскільки була обізнаною щодо власників спірного будинку. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачам видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2013, тому відповідачі реалізували своє право, зокрема набули права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по [ADDRESS] . Відомості щодо відмови титульних власників від права власності на даний житловий будинок матеріали справи не містять. Відповідно, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що має місце добросовісне заволодіння домоволодінням, та наявність підстав для визнання права саме за набувальною давністю. Суд зауважує, що тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] на підставі ст. 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed