Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] , в якій заявник просить суд визнати недієздатною [PERSON] , [INFO] , встановити над ній опіку та призначити заявника опікуном останньої. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого провадження, судом у складі одного судді і двох присяжних, та призначено судове засідання. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) всю наявну медичну документацію (медичну картку, висновок, виписку тощо) [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано з «Універсальної клініки «Оберіг» (ТОВ «Капітал») всю наявну медичну документацію (висновок, виписку, стаціонарну (медичну) картку № 00267 тощо) стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 26 листопада 2024 року призначено в даній справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи. 05 березня 2025 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експерта за результатами проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, №199 від 07 лютого 2025 року. Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 10 березня 2025 року поновлено провадження в даній цивільній справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та пояснив, що у дружини 2,5 років тому стався інсульт, реабілітація не покращила стану її здоров`я, на теперішній час [PERSON] не пересувається, не здатна до самообслуговування, потребує постійного догляду, який повною мірою здійснюється заявником. Донька заявника проживає окремо, має власну смію. Представник заявника - адвокат Авраменко А.Г. в судовому засіданні також заяву підтримав у повному обсязі та пояснила, що догляд за хворою дружиною здійснює лише заявник, після реабілітації стан здоров`я [PERSON] погіршився, з огляду на її захворювання відновлення є неможливим, єдиною людиною, яка на сьогоднішній день може бути опікуном, є заявник. Представник з заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Грибова І.В. в судовому засіданні надала детальний аналіз наявним в матеріалах справи доказам, в тому числі й висновку експерта, просила заяву задовольнити в повному обсязі, опікуна призначити за поданням органу опіки та піклування. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Березанський В.І. в судовому засіданні також просив заяву задовольнити в повному обсязі та зазначив, що заявник повною мірою відповідає вимогам, які ставляться до опікуна, проживає з хворою дружиною, доглядає за нею, донька заявника та заінтересованої особи не заперечує проти призначення батька опікуном. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч.1 ст.293 ЦПК України) Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І А групи за загальним захворюванням з 16 травня 2023 року, інвалідність встановлена довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ №255098 від 23 травня 2023 року (а.с. 27). До цього їй було встановлено діагноз: цереброваскулярна хвороба, гострий мозковий інсульт за ішемічним типом в басейні внутрішньої сонної артерії головного мозку 06 грудня 2022 року (а.с.28-30). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №199 Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 07 лютого 2025 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на Органічне ураження головного мозку судинного генезу (церебральний атеросклероз, ГХ, наслідки перенесеного ГПМК) із недоумством (згідно з МКХ-10: F01.8), згідно медичної документації вищезазначеним захворюванням страждає з грудня 2022 року, за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.130-132) Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява в частині заявлених вимог щодо визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною підлягає задоволенню. При визнанні особи недієздатною суд також виходить із положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України, якою передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. В рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-які правочини. Такі дії від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Згідно норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також убачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, та саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена можливості самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений Главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Заявляючи вимогу про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить також призначити його опікуном. За матеріалами справи вбачається, що заявник [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого наявна в матеріалах справи. (а.с.26, 106) Донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] проживає окремо від матері та батька, разом зі своєю родиною, склала письмову відмову від опіки над матір`ю. (а.с.122-125) [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови проживання, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов. (а.с. 20, 25, 103). Обмежень, визначених ст. 64 ЦК України щодо призначення заявника опікуном, судом не встановлено. Так, [PERSON] за станом здоров`я може виконувати функції опікуна (а.с.107), психіатричних, у тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань до виконання функцій опікуна не має (а.с.108), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.104), є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід (а.с.110-115), згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС, на території України незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.109). Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства по захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Згідно витягу з протоколу засідання Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 лютого 2025 року №2, ухвалено підготувати подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до Дніпровського районного суду міста Києва про доцільність призначення [PERSON] опікуном над його дружиною [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останньої недієздатною особою рішенням Дніпровського районного суду міста Києва (а.с. 100-101). Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Відповідно до Подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 лютого 2025 року №49-22 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , орган опіки та піклування розглянувши заяву [PERSON] , враховуючи пропозиції Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол №2 від 20 лютого 2025 року), вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над дружиною [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останньої рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатною особою. (а.с.97-98) Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Враховуючи, що заявник [PERSON] є чоловіком [PERSON] , проживає разом з дружиною, визначених законом обмежень для призначення заявника опікуном судом не встановлено, а також враховуючи особисті стосунки між дружиною та чоловіком, який протягом тривалого часу здійснює постійний догляд за хворою дружиною, беручі до уваги, що донька заявника проживає окремо та склала письмову відмову від призначення її опікуном, будь-які інші особи не виявили бажання виконувати обов`язки опікуна, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатною дружиною, суд убачає визначені законом підстави для призначити заявника опікуном над недієздатною [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України) Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч.5 ст.300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 ЦПК України) Відповідно до ч.10 ст. 139 ЦПК України якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення експертизи, залучення спеціалістів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, відповідні витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету. Згідно ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved