Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

27.06.2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи її тим, що донька позивача [PERSON] у 2018 році народила двійню - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які проживають та зареєстровані разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] .м Батько дітей невідомий, у свідоцтві про народження батько записаний зі слів відповідача. Відповідач - [PERSON] після народження дітей покинула їх на бабусею та дідуся (позивача), на зауваження батьків щодо необхідності догляду за народженими дітьми повідомила що їй необхідно влаштовувати власне життя і діти їй будуть тільки заважати. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх вихованням та навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає жодній дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні синів. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться на повному утриманні позивача, у відповідності до наказу № 78 від 08.05.2024 року Центру соціальних служб управління соціальної політики Бучанської міської ради малолітніх [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , тимчасово влаштовано в родину рідного дідуся (позивача) - [PERSON] . Діти з народження мають вади по здоров`ю, затримку в розвитку, аутизм та інші супроводжуючі захворювання. Діти потребують постійного догляду, лікування та реабілітацію. Усі ці проблеми лягають на плечі бабусі та дідуся -позивача. Матеріальне забезпечення належного лікування, реабілітації, відвідування психолога та інших профільних лікарів для дітей повністю несе позивач. Матір дітей [PERSON] своїми діями по ухиленню від виконання батьківських обов`язків та повного бездіяльністю щодо документального оформлення і фіксування дитячих недуг, створює істотні перешкоди для позивача (бабусі і дідуся) в оформленні належним чином опіки над онуками та надання належного лікування, оздоровлення дітей, реабілітації, тощо. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю , свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась,хоча належним чином повідомлялась про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції, а також оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області Артюшенко Владислав у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника Служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) серії [NUMBER] від 28.06.2024 року. [PERSON] народила двох дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідно. Діти від народження проживають та виховуються в сім?ї дідуся [PERSON] , [INFO] , та бабусі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Матір дітей [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично не проживає з січня 2023 року, не приймає жодної участі у піклуванні, вихованні та утриманні дітей, тим самим ухиляється від виконання батьківських обов?язків. Наведене підтверджується Актом депутата Бучанської міської ради від 10.05.2024 року, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №23-01/12056 від 18.12.2018 року, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №23-01/12055 від 18.12.2018 року. Батько дітей невідомий. Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Наказом від 08.05.2024 року за № 78 Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради малолітніх дітей було тимчасово влаштовано в родину рідного дідуся [PERSON] , [INFO] . Матір дітей, громадянка [PERSON] , [INFO] , фактично самоусунулась від виконання батьківських обов?язків: не цікавиться життям та здоров?ям дітей, їх матеріальним становищем, не бере участі у вихованні та навчанні, фінансово не підтримує. Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради №4066 від 28 червня 2024 року, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved