Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася з позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 травня 2006 року, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року, і вони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є студентом ІІ курсу за денною, бюджетною формою навчання у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» за напрямком підготовки 185 Нафтова інженерія та технології, а [PERSON] - студентом ІІ курсу за денною, бюджетною формою навчання у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» за напрямком підготовки 122 Комп`ютерні науки, однак коштів, що дає їм мати, не вистачає для оплати навчання, проживання в гуртожитку та придбання речей необхідних для навчання. [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач такої допомоги в добровільному порядку не надає, хоча має таку змогу, офіційно працює за кордоном та отримує регулярний дохід, а позивач постійно несе витрати у зв`язку з їх навчанням. У зв?язку з тим, що, на її думку, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу синам, якої вони потребують, вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання дітей, але не більше як до досягнення ними 23 років. Представник відповідача подала відзив на позов у якому відповідач позов не визнав у повному обсязі та зазначив, що 24 червня 2023 року він виїхав на постійне місце проживання у Нідерланди, а 10 липня 2024 року до нього виїхали сини [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані разом із позивачкою, але фактично проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні. Гроші у сумі 35000 грн. на їх переїзд він перерахував позивачці, однак, про це нею у позові не зазначено. Крім того, на його утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , матері якої він постійно перераховує кошти на підтвердження чого надав копії квитанцій, а також на його утриманні перебуває його матір [PERSON] , яка є пенсіонером та інвалідом 3 групи, та потребує лікування. Також зазначив, що на даний час сини [PERSON] та [PERSON] навчаються дистанційно, а квитанції надані позивачем про оплату проживання у гуртожитку не підтверджують факт проживання синів у гуртожитку. Крім того, зазначив, що продовжує матеріально допомагати синам та не ухиляється від цього обов`язку (а.с.42-44). Позивач подала відповідь на відзив, у якій позов підтримала у повному обсязі, та зазначила, що сини [PERSON] та [PERSON] дійсно виїхали за кордон, однак проживають разом із дядьком рідним братом [PERSON] , а відповідачем жодних доказів, що підтверджують проживання з ним синів не надано. Також відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , матері якої він сплачує матеріальну допомогу, однак із копій квитанцій не можливо встановити для яких цілей він перераховував власні кошти. Також, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває матір [PERSON] , однак вона є пенсіонером та отримує пенсію, а також у неї є інший син, який також може їй допомагати, а також відсутні докази надання матеріальної допомоги [PERSON] . Крім того, відповідачем дійсно було здійснено перерахування їй грошей у сумі 35050 грн., однак ці гроші були для дострокового погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання синів. (а.с.77-78). Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач зазначив, що оскільки сини [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають за кордоном, тобто фактично за місцем реєстрації разом із позивачем не проживають, остання не мала права на пред`явлення цього позову, відповідно до норм ст.199 СК України (а.с.85). Третя особа у справі надала пояснення у яких заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що [PERSON] дійсно є батьком її дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з нею не проживає, однак постійно сплачує їй кошти в якості аліментів на утримання дитини. Спорів щодо матеріально забезпечення дитини у неї з [PERSON] не було. Крім того, їй відомо, що на його утриманні перебуває матір [PERSON] , яка має ряд захворювань та потребує лікування. Справу просила розглядати у її відсутність (а.с.91). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином(а.с.142). Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, третю особу [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 травня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року, та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8,12,16,17). Відповідно до постанови від 26 липня 2024 року закрито виконавче провадження №21001756 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с.19-20). Згідно з копією заяви [PERSON] від 25 липня 2024 року на день досягнення дітьми повноліття [INFO] аліменти отримано у повному обсязі, заборгованості за сплати аліментів [PERSON] немає (а.с.117,118) Відповідно до довідки №311-33 від 15 серпня 2021 року [PERSON] є студентом І курсу академічної групи 103-НГ навчально-наукового інституту нафти і газу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» з 1 вересня 2023 року, денна форма навчання, строк закінчення навчання 30 червня 20247 року (а.с.21). Крім того, згідно з довідкою №504 від 12 серпня 2024 року [PERSON] є студентом ІІ курсу, групи 204-ТН Навчально-наукового інституту інформаційних технологій та робототехніки Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», денна форма навчання, строк закінчення навчання 30 червня 2027 року (а.с.26). Відповідно до договорів №09.44-23 від 28 серпня 2023 року про навчання у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» та №09.44-23 від 28 серпня 2023 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національному університеті «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» [PERSON] навчається на контрактній формі, і загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання 72000 грн. (а.с.22-25). Як вбачається з копій квитанцій [PERSON] , позивачем у справі, було здійснено оплати: 26 серпня 2023 року за гуртожиток [PERSON] 10150 грн., 26 серпня 2023 року за гуртожиток [PERSON] 10150 грн., 30 серпня 2023 року за навчання [PERSON] 9000 грн., 20 грудня 2023 року за навчання [PERSON] 9000 грн., 13 серпня 2024 за навчання [PERSON] 9000 грн. та 16 грудня 2024 за навчання [PERSON] 9000 грн. (а.с.27-31,114). Відповідно до копій паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] він 24 червня 2023 року виїхав у Нідерланди (а.с.67). Крім того, з наданих відповідачем копій документів вбачається, що на його утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] (а.с.57) та мати [PERSON] , яка є пенсіонером у зв`язку з 3 групою інвалідності загального захворювання по опорно руховому апарату, у зв`язку з чим проходить лікування (а.с.58-63). Згідно з копіями квитанцій від 8 квітня 2024 року, 3 травня 2024 року, 9 червня 2024 року, 30 червня 2024 року, 26 липня 2024 року та 22 серпня 2024 року [PERSON] здійснив перекази власних коштів [PERSON] (а.с.68-70,72-74). Відповідно до копії квитанції від 28 червня 2024 року [PERSON] здійснив перерахування власних коштів у сумі 35050 грн. [PERSON] (а.с.71). Згідно з витягами з реєстру територіальної громади [PERSON] станом на 11 серпня 2024 року, а [PERSON] станом на 12 серпня 2024 року зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.11,15). Як вбачається листів відділу з питань цивільних справ та додатків про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] з 30 грудня 2024 року були зареєстровані в основному реєстрі осіб муніципалітету Меєрійстад за адресою: Гурське 24 5469 PJ ЕРП (а.с.101-111). В той же час з копії листа про реєстрацію осіб за адресою Гурське 24 5469 PJ ЕРП, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не зареєстровані (а.с.121). Відповідно до довідки переселенця від 6 березня 2025 року, наданої позивачем, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , однак є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.134). Також, відповідно до довідки переселенця від 13 березня 2025 року, наданої позивачем, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.135-136). Позивачем також надано копії заяви [PERSON] про зарахування його на курси водіїв транспортних засобів від 24 лютого 2025 року (а.с.139,140), а також висновок лікаря відносно [PERSON] (а.с.132-133) та копії квитанцій щодо придбання медичних препаратів щодо лікування останнього (а.с.141-142). Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вказано в\~ч.2 ст.200 СК України,\~при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає\~за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам сторони не надали суду належних та допустимих доказів щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім синам на час їх навчання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача (статті 5, 122 ЦПК). Особа, яка порушує процес, повинна, крім іншого, викласти обставини, що обґрунтовують позовну вимогу. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, вказав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. У постанові від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23 Верховний Суд дійшов висновку про те, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, однак він не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, станом на 27 серпня 2024 року вона, як внутрішньо перемішена особа, вже проживала у м.Полтава, а сини виїхали за кордон. Факт перебування [PERSON] за кордоном з 10 липня 2024 року по 18 лютого 2025 року підтверджується копією його паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.137-138). Та обставина, що на момент подачі позовної заяви позивачка та треті особи - [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у м.Буринь Сумської області, не є підставою вважати, що вони дійсно проживали за вказаною адресою у м.Буринь Сумської області, на що посилалася у позовній заяві позивачка як на підставу позову. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він та його брат - [PERSON] , з липня 2024 року проживали за кордоном, де працювали, у зв`язку з чим мали право на проживання у гуртожитку для працівників та отримували заробітну плату, де [PERSON] залишається і станом на 9 квітня 2025 року. Таким чином, станом на серпень 2024 року право на звернення до суду з позов про стягнення аліментів на утримання повнолітніх синів, які продовжують навчання, мали лише [PERSON] та [PERSON] , оскільки проживали окремо від обох батьків. За таких обставин доводи представника відповідача про те, що позивачка, з огляду на положення ч.3 ст.199 СК України, не мала права звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх синів, які продовжують навчання, на її користь, є обґрунтованими. Натомість, посилання представника позивачки на те, що, оскільки [PERSON] з лютого 2025 року повернувся в Україну і проживає разом з матір`ю у м.Полтаві, то позов у частині стягнення аліментів на його утримання слід задовольнити, є непереконливими, з огляду на викладене, а також на те, що про можливість відповідача надавати допомогу повнолітньому сину відомо лише зі слів позивачки та [PERSON] , як і про потребу останнього в отриманні матеріальної допомоги від батька. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] .

Outcome: dismissed