Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У лютому 2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/4 частини кожному). [INFO] померла [PERSON] , яка за життя не скористалася правом на заповіт. Спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , за заявою якого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Рекухою Р.Б. було заведено спадкову справу за № 14/2024 від 26 серпня 2024 року та видано на його ім`я свідоцтво\~\~ про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Таким чином Чепурний [PERSON] \~\~\~\~ успадкував\~\~\~\~ належну\~\~\~ [PERSON] 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, оскільки з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, а інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, як його складової частини, щодо реєстрації права власності на ім`я [PERSON] на вказаний будинок відсутня. Державний реєстратор відмовив позивачам у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у майні колишнього колгоспного двору. Саме тому позивачі просили визнати: - за [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та на 1/4 частини цього ж будинку як за членом колишнього колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку\~\~ [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 07 лютого 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 квітня 2025 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але подали до суду заяву, у якій указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 31). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання надіслала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 88). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~\~\~\~\~ установлено,\~\~\~\~\~\~\~ що\~\~ домогосподарство\~\~\~ [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Носівської міської Ради народних депутатів 17.02.1989 р. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в домоволодінні значилися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 17 лютого 1989 року, довідкою КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради від 04 жовтня 2024 року № 512 та довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 3927 від 17 вересня 2024 року (а. с. 14, 15, 16). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Підгайне Ніжинського району Чернігівської області померла [PERSON] ,\~\~\~ що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 17). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належала їй як члену колишнього колгоспного двору, та інше майно. Згідно з довідкою № 2453 від 04 липня 2024 року, виданою Носівською міською радою Чернігівської області, [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею була зареєстрована [PERSON] (а. с. 66). За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 50). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 57). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського\~\~\~\~\~ районного\~\~\~\~\~ нотаріального\~\~\~\~ округу Рекухою Р.Б. заведено спадкову справу за № 14/2024 (а. с. 44-87). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , подавши у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інший син спадкодавця [PERSON] подав до нотаріальної контори у визначений законодавством строк заяву про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, у тому числі й на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Рекухи Р.Б. з метою оформлення спадкових прав після померлої матері на житловий будинок [ADDRESS] . Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. Інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на ім`я [PERSON] \~\~ на\~ вказаний будинок відсутня (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 61/02-31 від 26 серпня 2024 року (а. с. 22). Окрім того, судом установлено, що позивачі зверталися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Макіївської сільської ради Чернігівської області [PERSON] задля реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок. Однак їм відмовлено в реєстрації права власності, оскільки з наданих документів вбачається, що дане майно має статус колгоспного двору, а з введенням в дію 15.04.1991 року ЗУ «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76735857 від 22 січня 2025 року (а. с. 23). Тобто з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових\~ прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, відповідно, державний реєстратор не може зареєструвати за позивачами право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як за членами колишнього колгоспного двору. Отже, право власності позивачів підлягає визнанню в судовому порядку.\~ Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 58,8 кв. м, житлова площа 32,9 кв. м (а. с. 24-26). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн кожен, що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved