Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник ТОВ «Свеа Фінанс» Варшавський К.А. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. У позові вказував, що 03.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №869165342 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Договору на умовах, встановлених договором, кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 до 50000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. становить 5 років. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Позичальником за строк дії договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 9960,00 гривень. Відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сплачуючи кредит, відповідачка вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. У подальшому відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Звертає увагу, що відповідачка вісім разів оформлювала кредитні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить її обізнаність з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 02.05.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до вказаного договору факторингу, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 68754,12 гривень. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював. Заборгованість за договором №869165342 від 18.08.2021 року становить 68754,12 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 9960,00 грн; заборгованість по відсотках - 58794,12 гривень. Просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №869165342 від 03.09.2021 року у розмірі 68754,12 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином. До позовної заяви надав клопотання, у якому просив справу розглядати за відсутності їх представника, щодо винесення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомила. 25.03.2025 року, у встановлений судом строк, до початку судового засідання представник відповідачки адвокат Гончарук В.В. надіслав суду відзив на позов та докази надіслання його копії позивачу. У відзиві на позов зазначив, що позовну заяву вважають необґрунтованою, безпідставною, оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсності. Відповідно до доданого до позову п.1.7 Договору з Манівео фінансовий кредит надається на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів. Тому вважають, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору задоволенню не підлягають. У кредитному договорі зазначено та погоджено сторонами, що нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом, при цьому розмір процентів є незмінним, проценти визначені за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем. Натомість, позивач нарахував відсотки після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування та не надав до суду обґрунтованого розрахунку процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідачку не було повідомлено про зміну кредитора. Відповідачка ніяких коштів від позивача не отримувала. Позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів щодо укладання кредитного договору. Також, відсутні відомості щодо відкриття відповідачкою відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на цей кредитний рахунок. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Зазначив, що Вижницький районний суд уже розглядав справу №713/2542/23, за якою на підставі укладеного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було позов задоволено частково та стягнено грошові кошти. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 20000,00 грн, доказів понесення цих витрат не надав. 08.04.2025 року представник відповідачки адвокат Гончарук В.В. надіслав на електронну адресу суду скановану копію заяви, у якій просив у позові відмовити, справу розглядати за їх відсутності та призначити додаткове засідання щодо заявлених витрат на правничу допомогу. Надіславши вказану заяву у сканованій копії та електронною поштою, а не за допомогою підсистеми «Електронний суд», адвокат Гончарук В.В., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] , використав спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством. Тому вказана заява підлягає поверненню без розгляду відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.02.2025 року у справі №944/6062/23. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ТОВ «Свеа Фінанс» задоволенню не підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази: паспорт споживчого кредиту продукту «ВЕОКАРД» до договору №869165342 від 03.09.2021 року; копію договору кредитної лінії №869165342, укладеного 03.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , за умовами якого Товариство зобов`язалося надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 грн до 50000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «ВЕОКАРД» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога (далі - «Правила»). Кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з договором, є еквівалентний сумі авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього Договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не небільші ніж три рази (п.1.7.). Позичальник зобов`язаний протягом п`яти календарних днів після закінчення кожного календарного місяця дії договору (далі - «Пільговий період»), оплатити всі фактично нараховані протягом попереднього календарного місяця проценти за користування кредитом (далі - «Обов`язковий платіж»). У разі закінчення чи дострокового припинення договору, позичальник сплачує всі фактично нараховані проценти не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів від дати закінчення строку дії договору чи його дострокового припинення. Основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору, в порядку передбаченому п.1.7. Договору; у випадку дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 2.1.1.7 Договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику (здійснення першого та наступних траншів) та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, в наступних розмірах: або 730% річних від суми наданого кредиту, що становить 2% за кожен день користування кредитом («Базова процентна ставка»); або 361,35% річних від суми наданого кредиту, що становить 0,99% за кожен день користування кредитом («Дисконтна процентна ставка»), у разі якщо позичальником здійснено обов`язковий платіж за попередній місяць. На період від дати отримання першого траншу за договором до останнього дня місяця в якому отриманий перший транш за договором нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 178,85% річних від суми наданого кредиту, що становить 0,49% за кожен день користування Кредитом. Проценти за користування кредитом, в розмірі визначеному п.1.10. Договору, нараховується на суму кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника, до моменту повного повернення суми наданого кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору та всі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту наведено в паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього договору. Сторони погодили, що у зв`язку з наданням кредиту у формі кредитної лінії та на підставі п.10 ч.1 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» графік платежів по договору не надається. Сторони погодили, що настання відкладальних обставин, що мають наслідком застосування базової процентної ставки, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує внесення змін цього договору шляхом укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. Збільшення розміру дисконтної та базової процентних ставок в порядку, що не визначений цим договором в односторонньому порядку кредитодавцем без згоди позичальника не допускається. Позичальник зобов`язаний: здійснювати повернення суми кредиту та нарахованих процентів, на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору або іншим доступним способом описаним на сайті кредитодавця; у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також неустойку та інші нарахування, передбачені умовами цього договору; вчасно повідомляти про зміну своїх даних; виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором; щоденно заходити до особистого кабінету з метою ознайомлення із станом поточної заборгованості (за наявності) чи іншою інформацією, яка стосується цього договору. Договір укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором V3E48Q7Y; копію заявки на отримання грошових коштів в кредит від 20.08.2021 року, у якій наявна загальна інформація, а саме: договір №869165342 від 03.09.2021 року, сума кредиту 10000,00 грн, строк кредиту 1826; персональні дані: [PERSON] , фінансовий номер телефону: [NUMBER] ; електронна адреса: [INFO] ; дата народження: [INFO] ; паспорт: [NUMBER] , виданий Вижницьким РВ УМВС 15.03.2006 року; РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] ; номер карти: [NUMBER] ; копію Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Веокард» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в редакції 13.05.2021 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором №86916534220210820142150 від 20.08.2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 27.06.2023 року становила 68754,12 грн, з яких: 9960,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58794,12 грн - заборгованість за відсотками; розрахунок заборгованості за кредитним договором №86916534220210820142150 від 20.08.2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Таліон Плюс» станом на 27.06.2023 року становила 68754,12 грн, з яких: 9960,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58794,12 грн - заборгованість за відсотками; копії договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та додаткових угод до нього №26 від 31.12.2020 року, №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року та №32 від 31.12.2023 року, витягу з реєстру прав вимоги №237 від 27.06.2023 року, за умовами яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» належне йому право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №869165342 від 20.08.2021 року у сумі 68754,12 грн, з яких: 9960,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58794,12 грн - заборгованість за відсотками; копії договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, укладеного 02.05.2024 року між ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» та витягу з реєстру прав вимоги №1 від 02.05.2024 року, за умовами яких ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» належне йому право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №869165342 від 20.08.2021 року у сумі 68754,12 грн, з яких: 9960,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 58794,12 грн - заборгованість за відсотками. Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором суд застосовує такі норми права. За положеннями ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.3, ч.6, ч.8 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.1 ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з положень ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з ст.ст.16, 17, 18 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно ст.ст.20, 22, 25 Закону ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих представником позивача та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що: - до позову додано копію кредитного договору №869165342, укладеного 03.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором V3E48Q7Y на строк п`ять років; - до позову не додано жодного доказу, який би підтверджував, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало передбачений кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року обов`язок надати відповідачці [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2000,00 грн до 50000,00 грн; - у матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст.ст.22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки [PERSON] [NUMBER] , який вказаний у доданій до позову заявці на отримання грошових коштів в кредит від 20.08.2021 року. За таких обставин, позивачем не виконано встановленого ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку доводити належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами виконання обов`язку щодо надання відповідачці кредиту у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту, визначеного в кредитному договорі. Предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідачки на користь нового кредитора ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року. На виконання вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України та підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року та переходу права вимоги за ним від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Свеа Фінанс», представником позивача до позову додано два розрахунки заборгованості за кредитним договором з №86916534220210820142150 від 20.08.2021 року та копії договорів факторингу з додатками за умовами яких до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №869165342 від 20.08.2021 року. Тобто надано докази, які є неналежними, оскільки не містять інформації щодо кредитного договору №869165342 від 03.09.2021 року. Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» не набуло у встановленому законом та умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року порядку статусу нового кредитора за кредитним договором №869165342, укладеним 03.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , а отже не мало правових підстав для укладання 02.05.2024 року договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 з новим кредитором ТОВ «Свеа Фінанс», яке в свою чергу не стало кінцевим власником правової вимоги про стягнення заборгованості за цим договором з відповідачки. Доказів протилежного представником позивача суду не надано. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №869165342 від 03.09.2021 року у розмірі 68754,12 грн необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. На підставі ст.ст.2, 15, 509, 512, 514, 517, 526, 530, 536, 610-612, 625, 634, 1048, 1050, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: dismissed