Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Представник позивача Столітній М.М. у листопаді 2024 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 11.09.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений електронний договір № 3970908 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9600,00 грн на строк 357 днів (до 02.09.2024) з умовою сплати відсотків за користування коштами за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,9 % на день та за стандартною процентною ставкою у розмірі 2% на день, з періодичністю сплати відсотків кожні 21 день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит у розмірі 9600,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . В порушення умов договору відповідач не здійснював оплату процентів згідно графіку та не повернув тіло кредиту. Станом на 24.05.2024 загальна сума заборгованості складає 54718,27 грн, із яких: тіло кредиту 9599,99 грн, заборгованість за процентами 45118,28 грн. 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №\~24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3970908 у розмірі 54718,27 грн, із яких: тіло кредиту 9599,99 грн, заборгованість за процентами 45118,28 грн. Станом на дату укладення вказаного договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився. Тому позивач у межах строку дії договору, у період із 24.05.2024 по 22.07.2024 (60 календарних днів) здійснив нарахування процентів за стандартною ставкою у сумі 11520,00 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 66238,27 грн, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту 9599,99 грн; нарахованих процентів первісним кредитором 45118,28 грн, а також нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів у межах строку договору (за період з 24.05.2024 по 22.07.2024) у розмірі 11520,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за договором № 3970908 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023 у розмірі 66238,27 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 26.11.2024 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 10.03.2025 представником відповідача Сумцовим Є.С. були подані додаткові пояснення у справі, у яких останній вказав, що відповідач визнає позов частково, зокрема визнає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9599,99 грн. Разом з тим, представник відповідача заперечив проти нарахованих відсотків, оскільки у період з 01.02.2023 по 14.06.2024 відповідач проходив військову службу у Збройних Силах України по мобілізації, є учасником бойових дій, приймав безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тому вимоги позивача про стягнення відсотків задоволенню не підлягають. Також представник відповідача зазначив, що вважає необґрунтованою, неспівмірною зі складністю справи суму заявлених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн. Крім того, представник відповідача вказав, що його довіритель очікує понести судові витрати на отримання професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 7000 грн. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просить суд задовольнити позовні вимоги частково на суму 9599,99 грн, зменшити розмір витрат позивача на отримання професійної правничої допомоги, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але подав додаткові пояснення в яких зазначив аналогічні обставини з тими, що були викладені у позовній заяві, вказав, що відповідач не надавав позивачу та первісному кредитору документів для звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, просить провести розгляд справи без його участі, задовольнити позов, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Також представник позивача подав заяву про зміну найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Представник відповідача у судовому засіданні заявлений позов визнав частково обґрунтувавши обставинами викладеними у додаткових поясненнях. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 11.09.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений договір № 3970908 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9600,00 грн на строк 357 днів (до 02.09.2024) з умовою сплати відсотків за користування коштами за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,9 % на день та за стандартною процентною ставкою у розмірі 2% на день, з періодичністю сплати відсотків кожні 21 день. Також сторони погодили інші умови кредитування та розмір щомісячних платежів (а.с. 15, 21-30). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис". З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу\~ст. 12 цього Закону,\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК\~України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~ст. 642 ЦК України\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наданий позивачем до кредитного договору паспорт споживчого кредиту суд не приймає як складову частину вказаного кредитного договору, зважаючи на те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20. Відтак,\~зміст укладеного\~сторонами договору\~та умови\~кредитування відображенів договорі № 3970908 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписав [PERSON] 11.09.2023. На виконання умов зазначеного кредитного договору, 11.09.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було перераховано кошти у розмірі 9600,00 грн на банківську картку відповідача (а.с.\~14). 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №\~24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 3970908 у розмірі 54718,27 грн, із яких: тіло кредиту 9599,99 грн, заборгованість за процентами 45118,28 грн (а.с. 50, 55-60, 76-78). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомило [PERSON] шляхом направлення СМС повідомлення на номер телефону зазначений відповідачем при укладенні кредитного договору (а.с. 39). Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 за № 251124/1 було змінено найменування підприємства на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також установлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 11.09.2023 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. \~1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на момент відступлення права вимоги, згідно розрахунку первісного кредитора, складала суму у розмірі 54718,27 грн, із яких: тіло кредиту 9599,99 грн; заборгованість за процентами 45118,28 грн (а.с. 41-46). Також позивачем було нараховано відповідачу відсотки за 60 календарних днів у період із 24.05.2024 по 22.07.2024 у межах строку договору в розмірі 11520,00 грн (а.с. 47). Суд не погоджується із вказаними розрахунками зважаючи на таке. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №\~3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 за № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалось і Міністерство оборони України, про що свідчить лист від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України. 24 лютого 2022 року Указом Президента України за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року за №\~2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» о 05 годині 30 хвилин 24 лютого 2022 року в України був введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Як установлено судом на підставі наданих представником відповідача доказів, зокрема довідок виданих військовою частиною [NUMBER] та копії військового квитка [PERSON] з 01.02.2023 був зарахований на військову службу та під час проходження служби брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області в період з 16.05.2023 по 25.08.2023, є учасником бойових дій, на даний час проходить службу у військовій частині [NUMBER] (а.с. 121-127). Таким чином, судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі та під час дії особливого періоду брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що кредитором в супереч положенням ч.\~15 ст.\~14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нараховані відповідачеві проценти за користування кредитом. Отже, суд погоджується із позицією сторони відповідача та вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом не підлягають задоволенню. Разом тим, зважаючи на установлені судом обставини про те, що відповідач фактично отримав та користувався кредитними\~коштами,\~які удобровільному порядку не повернув, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9599,99 грн. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 103). Ураховуючи, що позовні вимоги судом задоволені на 14,49%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 351,01 грн. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024; ордер на надання правової допомоги від 13.11.2024; заявку № 5636 на виконання доручення за договором про надання правової допомоги № 17/07-2024 від 17.07.2024; рахунок на оплату по замовленню № 5636-13/11-2024 від 13.11.2024; акт № 5636 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2024 на суму 10000 грн. Представник відповідача в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 07.03.2025; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 07.03.2025; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 07.03.2025; акт приймання-передачі наданих послуг №\~1 від 03.04.2025; фіскальний чек від 03.04.2025 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Саме така правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Отже, надані представником позивача докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000,00 грн. Також надані представником відповідача докази підтверджують факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.\~95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №\~19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи доводи представника відповідача щодо необґрунтованості таких витрат, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно акту № 5636 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2024 адвокатом Столітнім М.М. на виконання умов договору про надання правової допомоги №\~17/07-2024 від 17.07.2024 було проведено такі дії: усна первинна консультація та роз`яснення правових питань; дослідження наданих клієнтом документів; аналіз чинного законодавства та судової практики; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку; проведення заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів; складання позовної заяви та інших документів у тому числі процесуальних таких як клопотання про витребування доказів; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, на що витрачено разом 12 годин, а вартість робіт склала 10000 грн. Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг доданих до позовної заяви документів є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства та судової практики. Також адвокатом не надано доказів на підтвердження проведення письмової юридичної консультації, складання письмового консультаційного висновку. Крім того, адвокат не брав участь у судових засіданнях під час розгляду справи в суді. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, з урахуванням висловлених представником відповідача заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до суми 5000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, розмір судових витрат позивача на правничу допомогу який має бути стягнутий з відповідача складає 724 грн 50 коп. Дослідивши надані представником відповідача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 03.04.2025 адвокатом Сумцовим\~Є.С. на виконання умов договору про надання правової допомоги від 07.03.2025 було вчинено такі дії: надано консультацію щодо спору, здійснено вивчення законодавства та судової практики, узгоджено правову позицію, підготовлено письмові пояснення, здійснено ознайомлення з матеріалами позову в електронному суді, представництво інтересів клієнта у судовому засіданні, підготовлено заяву про розподіл судових витрат, на що витрачено разом 7\~год., а вартість робіт склала 7000,00 грн. Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг доданих до позовної заяви документів є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства та судової практики. Крім того, заява про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку із необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 02.02.2024 по справі №910/9714/22. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] до суми 5000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, розмір судових витрат відповідача на правничу допомогу який має бути стягнутий з позивача складає 4275 грн 50 коп. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, зважаючи не те, що вданій справі позов задоволено частково та більшу суму судових витрат покладено на позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати позивача сплатити різницю судових витрат у розмірі 3199,99 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial