Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

20.08.2024 р. адвокат Окунєв І.С., який представляє інтереси заявника, засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м.Києва із вищевказаною заявою, у якій просить встановити відносно [PERSON] факт родинних відносин, який полягає у тому, що [PERSON] , [INFO] уродженка с.Остропіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, полька за національністю, є бабою [PERSON] по лінії батька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог вказує, що за радянських часів родичі заявниці, які були поляками, приховували свою національність через гоніння та репресії польського населення. У зв?язку із приховуванням польської національності у документах автоматично національність вказувалась за місцем проживання - «українець», а не згідно кровного споріднення «поляк». На даний час заявниця [PERSON] має намір отримати карту поляка і виїхати до Польщі з метою реалізації її прав та отримання можливості користуватись окремими пільгами та гарантіями, що передбачені законодавством Республіки Польща для громадян польського походження. Тому, звернення в суд з цією заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для підтвердження родинних відносин між нею та її бабою польського походження по лінії батька, встановлення походження заявниці для ідентифікації її як польки та отримання «Карти поляка». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2024 р. відмовлено у відкритті провадження. Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 19.11.2024 р. ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2024 р. скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2025 р. відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином судом повідомлявся. Своєю заявою просить проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 01.10.1961 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [INFO] народилась [PERSON] . Батьком вказано [PERSON] , матір`ю [PERSON] . 02.07.1983 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2797. Відомостями про народження [PERSON] , який є батьком заявниці, підтверджується, що він народився [INFO] у селі Левківка Остропільського району Хмельницької області, в графі батько записаний [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є бабою заявниці по лінії батька. [PERSON] (уроджена [PERSON]) народилася у сім?ї поляків [PERSON] . Книги реєстрації актів про шлюб Левківської сільської ради Старокостянтинівського (до 1959 року - Остропільського) району Хмельницької області за 1929-1930 роки на державне зберігання не надходили, тому підтвердити одруження [PERSON] та [PERSON] неможливо, що підтверджується листом Державного архіву Хмельницької області від 13 лютого 2024 року N?П-243/01.01.-18/2024. Відповідно, зміну прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтвердити архівними даними також неможливо. Згідно з архівною довідкою Державного архіву Хмельницької області від 13 лютого 2024 року N?П-243/01.01.-18/2024, в метричній книзі записів про народження Остропільської Римо-католицької церкви Старокостянтинівського району Хмельницької області значиться за 1909 рік запис N?2 про народження [INFO] [PERSON] у сім?ї [PERSON] , міщан Остропільського товариства Станіслава та [PERSON] , жителів села Остропіль Старокостянтинівського району Хмельницької області (до 1923 року - Старокостянтинівського повіту Волинської губернії). У судовому засіданні 01.04.2025 р. свідок [PERSON] , який доводиться заявниці троюрідним братом по лінії батька, повідомив, що є істориком та надавав для огляду досліджене сімейне дерево та фотоматеріали, з якого також вбачається, що його батько та батько заявниці є двоюрідними братами. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що бабуся заявниці є її рідною тіткою по батьковій лінії, знала [PERSON] з самого дитинства. Вказує, що дошлюбне її прізвище було « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Особливості розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначені главою 6 розділу IV (статті 315-319) Цивільного процесуального кодексу України. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню у судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. З матеріалів справи вбачається, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] є доведеним, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та реєстрацію шлюбу, а тому не потребує встановлення такого юридичного факту судом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі ч. 2 ст. 315 ЦПК України з метою захисту прав та інтересів заявниці доходить висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, який полягає у тому, що баба [PERSON] - [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Остропіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». За правилами статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що посвідчують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно із частиною 1 статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Звернувшись до суду із заявою про встановлення даного факту заявниця у заяві зазначила мету встановлення такого факту родинних відносин, а саме: бажає відновити відомості про свою бабу та їх справжні історичні та етнічні корені, оскільки є полячкою за національністю та має бажання отримати карту поляка. У судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року N 15 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне) значення відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку для встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України "Про порядок зміни громадянами України національності" N 24 від 31 грудня 1991 року, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України N 70/99 від 27 січня 1999 року. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. За таких обставин суд доходить висновку про те, що питання національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. На підставі наведеного та

Outcome: partial