Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

02.10.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулася представник: адвокат Шевченко А.В. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалися на те, що 01.03.2019 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] . Протягом періоду подружнього життя між ними було відсутнє взаєморозуміння, що призвело до того, що вона втратила почуття любові до відповідача, і з липня 2021 року їх шлюбні відносини припинено, оскільки відповідач пішов з сім`ї. 06.04.2023 року рішенням Ленінського районного суду у справі №206/3540/23 шлюб розірвано. Їх неповнолітній син проживає з нею, вона займається вихованням та утриманням дитини. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вона створює всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. 23.02.2023 року з відповідача на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини. Жодного разу з моменту припинення шлюбних відносин (приблизно з липня 2021 року) відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини та за які кошти виховується дитина, він навіть не знає де перебуває дитина, лікується та навчається. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Сімейні цінності для нього не мають ніякого значення. Дитина від їх шлюбу його не цікавить. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; зовсім не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. На підтвердження чого надає довідки з лікувального закладу та з дитячого садочку. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Беручи до уваги, що батько дитини близько 5 років жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина, то необхідно вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Прохали позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 10.10.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 02.04.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 09.04.2025 року. 09.04.2025 року в судове засідання позивач та її представник: адвокат Шевченко А.В. не з`явилися, 09.04.2025 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечувала проти заочного справи. 09.04.2025 року в судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надав, відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. 09.04.2025 року в судове засідання представник третьої особи орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району не з`явився, надали висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 09.09.2019 року, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1189415-2022 від 28.09.2022 року. [INFO] в м. Енергодар Запорізької області народився відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.10.2024 року. Згідно відомостей Державної прикордонної служби відносно [PERSON] за період з 24.02.2022 року по 26.12.2024 року відсутні відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, що підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації від 26.12.2024 року. 01.03.2019 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2019 року. [INFO] у сторін народилася дитина - син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.2020 року. 06.04.2023 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №206/3540/22 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 09.05.2023 року. 23.02.2023 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/605/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 28.03.2023 року. В провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження [NUMBER], яке відкрито 02.09.2024 року, з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2023 року у справі №334/605/23. Позивач разом з дитиною фактично мешкають як ВПО за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2302-5002687166 від 03.04.2023 року та №2302-5002687168 від 03.04.2023 року. Відповідно копії довідки ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу № 280 «Родзинка» від 16.08.2024 року №65 малолітній [PERSON] відвідує ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу № 280 «Родзинка», група №10, освітній процес відбувається у дистанційній формі, в період по 16.08.2024 року мати була присутня на заняттях в онлайн форматі, відвідувала батьківські збори, виконувала рекомендації педагогів. Батько [PERSON] батьківські збори не відвідував. Відповідно копії листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» ЗМР від 19.09.2024 року № 2221/01-08 малолітня дитина спостерігається з серпня 2024 року за декларацією з лікарем-педіатром [PERSON] .. [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, на прийоми приходить у супроводі матері. За час спостереження дитини батько станом здоров`я сина не цікавився, з адміністрацією закладу не спілкувався. Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого 27.03.2025 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району, встановлено, що малолітній [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно акту обстеження умов проживання, складеного 04.03.2025 року відділом по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним, має спальне місце, місце для навчання, одяг та взуття відповідно вікових потреб. Під час обстеження вдома перебував малолітній [PERSON] , який повідомив, що проживає разом із мамою, бабусею, дідом. Показував іграшку, поводив себе спокійно, розкуто. За батька нічого не знає, родина для нього мама, баба та дід. Відповідно інформації ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу № 280 «Родзинка» від 16.08.2024 року № 65 встановлено, що участь у шкільному житті дитини бере матір, батько хлопчика батьківські збори не відвідував. Відповідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 19.09.2024 року № 2221/01-08 встановлено, що малолітня дитина приходить на прийом до закладу у супроводі матері, за час спостереження дитини батько станом здоров`я сина не цікавився, з адміністрацією закладу не спілкувався. На засідання комісії з питань захисту прав дитини була запрошена [PERSON] , яка повідомила, що з батьком дитини не спілкуються вже давно. Припинили шлюбні відносини, ще з липня 2021 року. Чоловік пішов з родини. З того часу батько не цікавився життям дитини, нічим не допомагав. Вона змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Однак навіть за рішенням суду аліменти не сплачуються. Наразі [PERSON] розуміє, що задля вирішення деяких питань стосовно малолітнього сина, необхідна буде участь батька, а батько повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому це стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Враховуючи матеріали справи, пояснення [PERSON] , бесіду з малолітньою дитиною, можна зробити висновок, що батько хлопчика не намагається боротися за своє право бути батьком, брати участь у вихованні, спілкуванні з сином, ігнорує можливість змінити ставлення до виховання дитини. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, вважає доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] . Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічні висновки висловив Верховний суд у Постанові від 02.10.2019 року по справі № 461/7387/16-ц. Також, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач [PERSON] , яка є матір`ю дитини - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України батька дитини - [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме: ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ним; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у його вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не заінтересований щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явився в судові засідання, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, причому робить це без поважних причин, він протягом п`яти років не бачився з дитиною, не надавав жодної допомоги, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про дитину не піклується, його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово дитину не утримує, аліменти не сплачує, дитина перебуває на повному утриманні матері. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішив справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дитини останнім не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявляла вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд, враховуючи принцип диспозитивності, під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території України в м. Енергодар Запорізької області, то останній має бути повідомлений про ухвалення судового рішення згідно ч.2 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Outcome: approved