Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Попов В.Є. в інтересах позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій, посилаючись на норми законодавства, просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завданні збитки в порядку регресу у розмірі 123459 грн 72 коп.; - витрати зі сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп., покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2023 року приблизно о 18 год. 40 хв., в м. Черкаси по вул. Чіковані, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (далі Відповідач), та автомобіля «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.03.2023 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, власник пошкодженого автомобіля «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] 30.01.2023 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі Позивач, МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 289619 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 00 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 119619 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 25.04.2023 року. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі: 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн 72 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 14.03.2023 року та платіжним дорученням від 11.04.2023 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 123459 (сто двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 72 коп. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.02.2025 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Живоглядової Уляни Сергіївни про перегляд заочного рішення суду від 24 грудня 2024 року у справі № 707/2694/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Скасовано заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2024 року за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши до суду через систему Електронний суд клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Живоглядовою У.С. через систему Електронний суд подано до суду заяву, в якій представник відповідача просить суд провести судове засідання, призначене на 04.04.2025 року о 09 год. 00 хв. за відсутності сторони відповідача, беручи до уваги доводи та аргументи, наведені в заяві про перегляд заочного рішення суду по справі № 707/2694/24 та підтверджені доказами, долученими до заяви, беручи до уваги, зокрема, наступне: Інформація на сайті (офіційній facebook сторінці Моторного (транспортного) страхового бюро України за посиланням: https://www.facebook.com/mtsbu.ua/posts/2291702797649358) МТСБУ є публічною офертою, тобто: оскільки МТСБУ опублікувало офіційну інформацію про те, що не буде стягувати регрес у таких випадках, це є офіційною публічною обіцянкою (ст. 641 ЦК України), яка зобов`язує їх діяти відповідно до цієї заяви. Верховний Суд неодноразово наголошував, що офіційна інформація, опублікована державними або уповноваженими органами, створює правові очікування у громадян, а вимога про регрес порушує принцип правової визначеності. Якщо на момент ДТП МТСБУ не стягувало регрес з військових, вони не можуть змінити це рішення заднім числом та вимагати кошти через суд. Як випливає зі змісту заяви, усі компенсації в таких випадках покриваються саме з Гарантійного фонду. Отже, МТСБУ добровільно взяло на себе цей фінансовий ризик і не може тепер змінювати позицію лише для стягнення коштів. Усі заперечення проти вимог позивача було наведено стороною відповідача у заяві про перегляд заочного рішення суду по справі № 707/2694/24, поданою через підсистему «Електронний Суд» та, відповідно, одночасно направлену позивачеві та його представникові, що підтверджується квитанціями, долученими до заяви. Тобто, сторона позивача, обізнана щодо позиції відповідача та обґрунтування даної позиції. Втім, жодних заперечень в обґрунтування відхилення доводів сторони відповідача, позивачем до суду надано не було, що фактично свідчить про відсутність подібних аргументів. Враховуючи викладене стороною відповідача у заяві про перегляд заочного рішення суду по справі № 707/2694/24 та зазначені у даному клопотанні додаткові пояснення, вважає, що позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу - не підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести судове засідання за даної явки учасників справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.03.2023 року у справі № 711/1279/23, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. [PERSON] на підтаві п. 12 ч. 1 ст.5 ЗУ Про судовий збір звільнено від стягнення судового збору, оскільки він є військовослужбовцем. З постанови суду вбачається, що [PERSON] 29.01.2023 о 18.40 год. керував автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Чіковані в м. Черкаси, порушуючи п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Пастерівською, не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «RENAULT TRAFIC» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим [PERSON] , чим порушив вимоги п. 16.11, 2.3б ПДР України. Вказана постанова суду набрала законної сили 11.04.2023 року. Згідно з вимогами частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Нормами п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори,- у справах, пов`язаних з виконання військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Оскільки [PERSON] є військовослужбовцем, тому підлягає звільненню від сплати судового збору. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 21.01.2022 року, яке видано [INFO] . У довідці від 21.12.2024 року № 14945, яку видано командиром військової частини [NUMBER] , зазначено, що старший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 23.02.2024 року по теперішній час. Тобто, судом було з`ясовано усі обставини та встановлено, що під час дорожньо- транспортної події, яка сталася 29.01.2023 року приблизно о 18 год. 40 хв., в м. Черкаси по вул. Чіковані, [PERSON] виконував службові обов`язки у якості військовослужбовця. Власником автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Суд констатує,\~що у\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка відбулася\~29\~січня 2023\~року о\~18\~годині 40\~хвилин у\~м.\~Черкаси по\~вул. Чіковані автомобіль Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим [PERSON] повідомив 30.01.2023 року МТСБУ про ДТП, та 30.01.2023 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Згідно звіту про оцінку автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] від 01 березня 2023 року, виконаного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] склала 289619,00 гривень. Відповідно до наказу № 3/7684 від 24 квітня 2023 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] в розмірі 119619,00 гривень, які перераховано МТСБУ [PERSON] 25.04.2023 року згідно платіжної інструкції № 921348. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 1950,00 грн. +1890,72 грн.= 3840,72 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 824157 від 14.03.2023 року та № 920637 від 11.04.2023 року. З метою досудового врегулювання спору 24 квітня 2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, номер справи №90275, про компенсацію МТСБУ в добровільному порядку 123459 грн 72 коп., яка залишена відповідачем без задоволення. Частиною 5 статті 1187 ЦК України закріплено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Крім того, за приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій під час керування транспортним засобом зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз?яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Водночас, відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, чинній на час ДТП, тобто виникнення спірних правовідносин): учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю 1 групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідач є особою, на яку поширюється дія п. 13.1 ст. 13 та підпункту г) п. 41.1 ст. 41 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що є підставою для виплати відшкодування потерпілій особі МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у позивача відсутні підстави для стягнення заподіяної шкоди з відповідача у порядку регресу, адже згідно норм ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, чинній на час ДТП, тобто виникнення спірних правовідносин) відповідач є учасником бойових дій, на яку поширювалась дія п. 13.1 ст. 13 та підпункту г) п. 41.1 ст. 41 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що є підставою для виплати відшкодування потерпілій особі МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу. З огляду на вищевикладене, у позовних вимогах слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed