Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 25.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , згідно з умовами якого відповідач отримав 14 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №7388086) Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач, зі свого боку не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. 29.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №97-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №7388086 від 25.01.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.Первинний кредитор ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит Капітал» відповідно до договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року разом з матеріалами кредитної справи і довідку про ідентифікацію, яка підтверджує, що відповідач, з яким укладено кредитний договір №7388086 від 25.01.2023 року ідентифікований. Акцепт договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №7388086 від 25.01.2023 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року. Сума заборгованості відповідача становить 51 179,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 460,00 грн.; заборгованість за відсотками 37 319,80 грн., заборгованість за комісією - 1 400,00 грн.. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №7388086 від 25.01.2023 року в сумі 51 179,80 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №7388086 від 25.01.2023 року у розмірі 51 179,80 грн., а також стягнуті судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2025 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасувано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2024 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.03.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зайцевої О.П. до суду подано відзив на позов, відповідно якого зазначено наступне. Позивачем до позову не додано жодного достовірного доказу у розумінні норм ст. 79 ЦПК України (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.), які б підтверджували підписання сторонами Договору про споживчий кредит № 7388086 від 25.01.2023 р. (далі - Договір). Окрім зазначеного, додатково спростовуються посилання Позивача щодо укладення договору Анкетою-заявою на кредит № 7388086 від 25.01.2023 р. та Довідкою про ідентифікацію, а саме: - відповідно до Довідки про ідентифікацію, у графі «час відправки ідентифікатора позичальнику», зазначено час відправки ідентифікатора - 22:02:04, дату - 25.01.2023 р.; - відповідно до Анкети-заяви на кредит, у розділі «процес оформлення та оброблення заяви», зазначено дату та час підписання договору : 25.01.2023 о 11:02:04. Відповідно до розділу Договору «Терміни та визначення», а саме терміну «Дата та час укладання кредитного договору» (дослівно) - договір вважається укладеним у дату та час накладення на цей договір створеного відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги» електронного підпису уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. Враховуючи, що одноразовий ідентифікатор направлений позичальнику - Відповідачці о 22:02:04 год. 25.01.2023 р., тому апріорі Договір не може бути підписаний сторонами цього ж дня о 11:02 год. Позивачем не надано підтвердження (відповідної квитанції тощо) переказу певної суми на банківський рахунок Відповідачки, а додано лише Платіжне доручення № 92134495 від 25.01.2024 р., на якому відсутня відмітка про стан виконання переказу, а тому не можливо встановити дату та час суми надання кредиту. Також не погоджуються з розрахунком позивача про стягнення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача, з наступних підстав. Згідно Анкети-заяви на кредит № 7388086 від 25.01.2023 р.(далі - Анкетазаява): - сума кредиту - 14000 грн. 00 коп., - строк кредиту - 15 днів з 25.01.2023 р., - дата повернення кредиту - 09.02.2023 р., - відсотки за користування кредитом - 3150 грн.00 коп. нараховуються за ставкою 1.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тобто кредит надавався стороком на 15 днів. В свою чергу, у Витязі з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 97-МЛ від 29.05.2023 р., зазначено: дата підписання договору - 25.01.2023 р.; дата закінчення договору - 09.02.2023 р., тобто додатково підтверджено, що термін дії Договору становить 15 днів. Окрім зазначеного, Відповідачці на електрону пошту ТОВ «Міолан» було направлено листа з підтвердженням про укладання договору 25.01.2023 р. терміном на 15днів. Отже, враховуючи, що термін дії договору складає 15 днів, тому 37319,80 грн. (заборгованість за відсотками) - 3150.00 грн.(проценти за користування кредитом за 15 днів) = 34169.80 грн. сума відсотків нарахована поза межами строку кредитування та не підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1400 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, відповідно до п. 1.5.1. Договору - таке стягнення є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України, а тому не підлягає задоволенню. У зв`язку з чим, просила суд позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №7388086 від 25.01.2023 року у розмірі 14 560.00 грн., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту - 12 460,00 грн.; заборгованість за відсотками - 1890,00 грн. Клопотання про витребування доказів, просила залишити без розгляду. 31.03.2025 року представником позивача, через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив. В обґрунтуванні якого зазначили наступне. 25.01.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №7388086, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 14 000,00 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Вказаний договір укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони Позичальника. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору цей Договір(з додатками №1,№2 та Правилами), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. На підтвердження укладення кредитного договору Позивачем до позовної заяви надано копію кредитного договору №7388086, графіку платежів за договором №7388086, а також копію Довідки про ідентифікацію. Аргументи Відповідача щодо відсутності доказів підписання кредитного договору зводяться до переоцінки доказів та не відповідають істині. Позивачем належними та допустимими доказами доведено укладення між сторонами кредитного договору №7388086. Абз. 5 п. 2 вказаної статті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Надане Позивачем платіжного доручення про перерахування коштів за кредитним договором №7388086 містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом. Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у Відповідача заборгованості. У частині щодо виписок, слід зауважити, що виписка по картковому рахунку справді може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. По-перше, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України. Ні первинний кредитор - ТОВ «АВЕНТУС Україна», ні ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не є за своєю організаційно-правовою структурою банком, отже, дія вказаного вище Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. По-друге, згідно кредитного договору №7388086, а саме п. 2.1, кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . ТОВ «МІЛОАН» не створює окремий рахунок для Позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Більше того, зазначаємо, що Кредитор не отримує повні реквізити Банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. У зв`язку з чим вищезазначене платіжне доручення не місттять повних реквізитів Банківської картки. Щодо нарахування процентів та комісії, умови договору містять всі погоджені умови між сторонами. [PERSON] свідомо звернулася до ТОВ «МІЛОАН» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом. Сторони в судове засідання не з`явились, матреілаи справи містять клопотання сторін про розгляд справи без їх участі. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 25 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №7388086 (далі кредитний договір), згідно якогоТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит в сумі 14 000 грн. із загальним строком на 105 днів з 2925.01.2023 року, пільговим періодом 15 днів тапоточним періодом 90 днів до 10.05.2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у строк до 09.02.2023 року (рекомендована дата), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 10.05.2023 року (останній день строкукредитування). Відповідно до п.п. 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 договору комісія за надання кредиту 1400,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 3150,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 37800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні коштинадаються шляхом переказу на картковий рахунок [NUMBER] . Відповідно до п.2.5 договору відповідач зобов`язаний здійснити сплату одним з способів,зазначених на сайті кредитодавця. Додатком №1 до договору є графік платежів, згідно якого до сплати 10.05.2023 року визначено 56 350,00 грн., з яких 14 000,00 сума кредиту, 1400,00 грн. комісія за надання кредиту, 40 950,00 грн. проценти. Додатком №2 до договору є паспорт споживчого кредиту, яким визначено інформацію щодо умов кредитування. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ "Мілоан" вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", оскільки позичальник підписав договір про споживчий кредит №7388086 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким є F56593 (час відправки ідентифікатора позичальнику 2023-01-25 22:02:04, номер телефону [NUMBER] ), та підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ "Мілоан". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами, що викладені на сайті, складає між ним та кредитодавцем договір про споживчий кредит, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, боржником за допомогою електронного підпису було підписано паспорт споживчого кредиту. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту №7388086. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію»прирівнюється до письмової форми. Виконання ТОВ «Мілоан» обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 14 000,00 грн. відповідачеві підтверджується платіжним дорученням №92134495 від 25.01.2023 року. 29 травня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №97-МЛ, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7388086 від 25.01.2023 в розмірі 51 179,80 грн., з яких: 14 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 137 319,80 грн. заборгованість за відсотками, 1400,00 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до претензії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» від 09.01.2024 року, направленої на адресу [PERSON] , останню повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №7988086 від 25.01.2023 року, з вимогою погашення 51 179,80 грн. на рахунок позивача. Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Надані розрахунки та довідки містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору, контрагента). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №7388086 від 25.01.2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 29.05.2023 року складає 51 179,80 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 14 000,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 37 319,80 грн., заборгованість за комісією 1400,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1статті 205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силустатті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першоїстатті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно з пунктом 1 частиною першоюстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 514 ЦК України). Відповідно достатті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З`ясувавши думки сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 25 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №7388086 у електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства https://miloan.ua/. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача [PERSON] , якій були перераховані кошти в розмірі 14 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами. Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч. 2.ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" в порядку, передбаченому Законом України "По електронну комерцію". Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно дост. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно п. 6 ч. 1ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан", заповнив заявку, встановленої форми на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрав суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказав повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Будь-яких відомостей про протиправне використання особистих даних відповідача сторонніми особами, в тому числі номером мобільного телефону, на який ТОВ "Мілоан" був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, та банківського рахунку, в матеріалах справах немає. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Окрім цього, відповідач був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Факт отримання грошових коштів відповідач визнав в поданому до суду відзиві на позовну заяву. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. ст. 12,13,81 ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю суду надано не було. Сторони кредитного договору від 25.01.2023 року обумовили всі істотні умови, в тому числі щодо суми кредиту в розмірі 14 000,00 грн. строку кредитування, зі сплатою комісії за надання кредиту 1400,00 грн. яка нараховувалася одноразово та процентів за користування коштами. Розмір заборгованості відповідача відображено у наданій до суду відомості про розрахунок заборгованоісті. Так, згідно даних відомостей у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 51 179,80 грн. грн. яка складається з 12 460,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 37 319,80 грн. заборгованості за процентами, 1 400,00 грн заборгованості за комісією. А тому, суд вважає необхідним вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 51 179,80 грн задовольнити в повному обсязі, оскільки такі ґрунтуються на законі та договорі, підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача про неправильне обрахування суми процентів, оскільки сума заборгованості за процентами обрахована вірно з урахуванням вимог п. п. 1.5.2, 1.5.3, 2.2.2, 2.2.3 та 2.4.1 Кредитного договору, відповідно до яких проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3150,00 грн. які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37 800,00 грн. які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду; нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору; після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється; позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5, 3.2.6 договору. В той же час, як вбачається з договору про споживчий кредит №7388086 від 25.01.2023 року позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу - 09.02.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості - 10.05.2023 року (останнього дня строку кредитування), а згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №7388086 від 25.01.2023 року останнім днем нарахування процентів є 20.05.2023, що виходиться за межі строку кредитування, згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору. Суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7388086 від 25.01.2023 року позивачеві було передано від первинного кредитора ТОВ "Мілоан" згідно договору відступлення прав вимоги № 97-МЛ/Т від 29.05.2023 року, а після отримання права вимоги до відповідача, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалось. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з відомостей про щеднні нарахування та погашення позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 26.01.2023 року по 20.05.2023 року. Як зазначено вище, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 105 днів, тобто до 10.05.2023 року включно. Тобто пунктами договору 1.3, 1.4 чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 10.05.2023 року і не вказано іншої умови або іншої дати. Матеріали справи не містять даних щодо продовження (пролонгацію) строку дії кредитного договору. Слід зауважити, що у вказаному договорі можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), видно, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. До цього ж відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1ст. 637 ЦК Українитлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 15 днів (для пільгового періоду) та 105 днів (поточний період, що настає з днґ наступного за днем завершення пільгового періоду), а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано проценти за період з 25.01.2023 року по 20.05.2023 рік в розмірі 37 319,80 грн., тобто поза межами дії договору. Отже, суд прийшов до висновку, що сума боргу [PERSON] за договором про споживчий кредит № 7388086 від 25.01.2023 року складаєв розмірі 47 441,80 грн. з яких: 12 460,00 грн. заборгованість за сумою кредиту; 33 581,80 грн. заборгованість за відсотками та 1400,00 грн заборгованість за комісіями, яка передбачена умовами договору. Таким чином, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 47 441,80 грн., що є підставою для стягнення такої заборгованості. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 2 806,85 грн. (47 441,80*3028,00 грн.: 51 179,80), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витратиз оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial