Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона і відповідач [PERSON] з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Мають двоє дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач був засуджений вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.07.2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 24.08.2022 року відповідач [PERSON] умовно достроково звільнений з місць позбавлення волі. Відповідач пішов із сім`ї у 2015 році до народження доньки [PERSON] , [INFO] , і з цього часу припинив стосунки з нею і дітьми. Відповідач [PERSON] вів антисоціальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, не забезпечував сім`ю матеріально. Перебуваючи у місцях позбавлення волі відповідач не підтримував з дітьми сімейних відносин, не займався їх вихованням, не займався формування їх особистості як законослухняних громадян, які поважають права та свободи інших людей. Відповідач не забезпечує потреби дітей які пов`язані з їх зростанням, розвитком, соціальними, фізіологічними та біологічними потребами. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач не здійснював спроби поновлення відносин з доньками. Він не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти перебувають виключно на її утриманні. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути аліменти на утримання дітей. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саратську селищну раду Білгород-Дніпровського району Одеської області, як орган опіки та піклування та зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано службу у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради надати акт обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05 березня 2025 року підготовче судове засідання закрите та справу призначено до розгляду. В судовому засіданні учасники справи не з`явилися. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Саратської селищної ради Білгород-Дніпровського району Одеської області (як орган опіки та піклування) звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представників органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Вирішуючи даний позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 12,13), які проживають з матір`ю. Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі (а.с. 9-10). Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2022 року засудженого [PERSON] звільнено умовно-достроково із місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання - 2 місяці 21 день (а.с. 7-8). Відповідно до довідки за вих. № 451/2-408 від 20.01.2025, наданої Відділенням поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , дійсно зверталась до СКП ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу гр. [PERSON] , [INFO] . Заява була зареєстрована до ЄО № 28020 від 17.12.2024. На теперішній час місцезнаходження гр. [PERSON] не встановлено. Останній перебуває на обліку як особа, з якою втрачено зв`язок (а.с. 11). Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Згідно із п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Виконкомом Довгинцівської районної в місті ради (як органом опіки та піклування) надано акт обстеження умов проживання від 20.02.2025, відповідно до якого за адресою проживання [PERSON] та її дітей створені всі умови для повноцінного виховання, розвитку та проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Саратською селищною радою Білгород-Дніпровського району Одеської області надано висновок від 27.02.2025 про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого батько дітей дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає більше 10 років, фактичне місце його проживання невідомо. Скласти висновок, який відповідає умовам статті 19 СК України, та визначити доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] не представляється можливим. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу України. При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд ураховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, що судом підтверджена доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доцільність щомісячного стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» та, оскільки предметом судового розгляду було дві позовні вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved