Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

10 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович; Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17705 від 16 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості у розмірі 17 046,00 грн та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» на свою користь судовий збір в розмірі в розмірі 1 211,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 17705) про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» за кредитним договором № ID1378882 від 11.10.2020 року, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційний системі компанії № ID4475314 за період з 11.11.2020 р. по 18.05.2021 р. у розмірі 16\~396,00 грн. із стягненням плати у відповідності до ст. 31 Закону України «Про нотаріат» у розмірі 650,00 грн, загалом 17 046,00 грн. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною 21.10.2021 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67210735 з примусового виконання виконавчого напису № 17705 від 16.07.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. Позивач зазначає, що про Відповідача їй нічого невідомо, про існування заборгованості перед Відповідачем їй не відомо, ніяких листів-повідомлень про наявність боргових зобов`язань їй не надходило. Позивач не згодна з виконавчим написом оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідач не надав до нотаріуса належних письмових доказів та детального розрахунку розміру заборгованості Позивача та її складових, періоду нарахування відсотків, доказів набуття прав вимоги до Позивача за Кредитним договором № ID1378882 від 11.10.2020 року. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірноїзаборгованості боржника. Укладений між Позивачем та ТОВ «Інстафінанс» договір № ID1378882 від 11.10.2020 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Позивач не отримував письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором із зазначенням суми боргу, що свідчить про невиконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, на думку позивача можна прийти до висновку про відсутність належного повідомлення Позивача про існування заборгованості, що була заявлена до стягнення шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, що виключає можливість вчинення виконавчого напису. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 48-49). Представники відповідача та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання покладалась на розсуд суду (а.с. 60). Відповідачем відзив на позовну заяву, заперечення не подавалися. Треті особи письмові пояснення щодо позову не подавали. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, вчинено та зареєстровано в реєстрі за № 17705 виконавчий напис, про стягнення з позивача [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № ID1378882 від 11.10.2020, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID4475314, укладеним з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» загальної суми 17046,00 грн, з яких: сума заборгованості становить 16396,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 4200,00 грн, з простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 12196,00 грн.; 650,00 грн плата за вчинення виконавчого напису (а. с. 14). 21.10.2021 р. приватним виконавецем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною відкрито виконавче провадження ВП № 67210735 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису щодо стягнення з позивача [PERSON] 17046,00 грн заборгованості на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (а. с. 27). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису) "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 16.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки в матеріалах справи відсутні (не надано до суду учасниками справи) докази/документи, які б підтверджували, що укладений між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» кредитний договір № ID1378882 від 11.10.2020, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії ID4475314, на який посилається приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович у виконавчому написі є нотаріально посвідченим. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що вчиняючи 16 липня 2021 року виконавчий напис № 17705 приватний нотаріус необґрунтовано керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 17705 від 16 липня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що нарахована відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», надана приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіді Володимиру Олександровичу, заборгованість в сумі 16396,00 грн, не може вважатися безспірною та свідчить про спірність такої суми. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 17705 від 16 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» 17046,00 грн. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису № 17705 від 16 липня 2021 року нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив наявність боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та як встановлено судом заборгованість не є безспірною. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 17705 від 16 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості у розмірі 17 046,00 грн слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості, відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 07.02.2025 р. (а. с. 10). Отже, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 4000 грн суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Позивачем до позовної заяви додано копії договору № 2025/01/23-01 про надання правничої допомоги від 23 січня 2025 року, укладений між нею та адвокатом Данильчук С.Г. з додатком № 3 до договору № 2025/01/23-01 про надання правничої допомоги від 23 січня 2025 року, відповідно до умов якого за надання професійної правничої допомоги, Клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 4000 грн та копію квитанції до прибуткового ордера № 0602/1 від 06 лютого2025 року про оплату позивачем послуг згідно договору № 2025/01/23-01 про надання правничої допомоги від 23 січня 2025 року на суму 4000 грн (а. с. 30-31, 32, 33). Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача [PERSON] на професійну правничу допомогу підтверджуються наданими до позовної заяви доказами, є співмірними зі складністю справи, тому підлягають стягненню у повному обсязі у розмірі 4000 грн.

Outcome: approved