Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Шчекіч І.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя.\~ \~Позов обґрунтовано тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 24 жовтня 2020 року по 09 березня 2024 року. За час спільного проживання ними було придбано автомобіль марки, VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] . На даний час автомобіль зареєстровано на ім`я відповідача. Згідно висновку оцінювача №008 від 23 квітня 2024 року вартість цього автомобіля складає 348700 грн. Отже, половина вартості автомобіля становить 174350 грн. Посилаючись на ст. 60,61,63,70,71 СК України, просить визнати автомобіль марки, VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] об`єктом права спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] та поділити між ними порівну, як спільне сумісне майно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину ринкової вартості автомобіля марки, VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього на користь позивача половину ринкової вартості автомобіля марки, VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску відповідно до звіту №5824 від 14 серпня 2024 року з наступних підстав. Позовні вимоги про стягнення з нього половини вартості автомобіля у розмірі 174350 грн., він визнає частково у розмірі 86429,28 грн., оскільки відповідно до звіту №5824 від 14 серпня 2024 року вартість автомобіля складає 172858,56 грн. Також, відповідач подав до суду заяву, в якій просить відмовити у понесених витратах позивачу. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості оспорюваного автомобіля у розмірі 174350 грн., а також судові витрати. Окрім того, зазначила, що автомобіль був придбаний 22 лютого 2022 року за 7500 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості оспорюваного відповідно до проведеної судової експертизи, а також судові витрати. Окрім того, зазначила, що стороною позивача надання усі докази на підтвердження своїх вимог. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача відповідно до звіту, наданого ним. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до звіту, наданого ними у розмірі 86429,28 грн., в стягненні судових витрат відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2020 року, який було розірвано 09 березня 2024 року, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та розірвання шлюбу. За час сумісного проживання у шлюбі 22 лютого 2022 року сторонами було придбано спільне майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується довідкою територіального сервісного центру МВС №1247 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області. Згідно договору купівлі-продажу №1247/2022/3123129 від 22.02.2022 року, [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] за 172272 грн. Як вбачається з копії трудової книжки та відомостей про застраховану особу [PERSON] , остання у період шлюбу по 28.02.2023 року працювала та отримувала дохід. Згідно звіту оцінювача ФОП [PERSON] №008 від 20.04.2024 року, ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] на дату оцінки складає 348700 грн. Оцінка проводилася без огляду автомобіля. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №5824 оцінювача ФОП [PERSON] від 14.08.2024 року, ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] на дату оцінки складає 172858 грн. Оцінка проводилася з оглядом автомобіля. Згідно висновку експерта №3100-24 від 06.12.2024 року за результатми проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, vin [NUMBER] , коричневого кольору, універсал, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] на станом на 09.03.2024 року складає 209868,59 грн. Експертиза проводилася на підставі ухвали суду та з оглядом автомобіля. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частин першої та другої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій\~статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частиною першою\~статті 64 СК України\~дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до змісту статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій\~статті 372 ЦК України. Згідно з частинами першою та другою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 18 квітня 2018 року у справі № 180/254/15-ц (провадження № 61-5231св18); 2) від 07 листопада 2018 року у справі № 761/17775/15-ц (провадження № 61-4420св18); 3) від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц (провадження № 61-5361св18); 4) від 19 лютого 2020 року у справі № 405/3904/17 (провадження № 61-3633св19). За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, а [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження придбання його за особисті кошти, оспорюваний автомобіль, є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Відповідно до правових позицій ВСУ висловлених у постановах від 30.03.2016 року №6-2811цс15, від 18.01.2017року №6-2565цс16, від 05.07.2017року №6-2405цс16, від 07.06.2017 року №6-2670цс16,\~за змістом частини четвертої\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Згідно із частиною п`ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що на даний час автомобіль зареєстрований на [PERSON] та перебуває в його особистому користуванні. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Судом встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що спірний автомобіль був придбаний ними в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти. З приводу оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 15.10.2016 року, укладеного між сторонами, то відповідно до вимог ч.1\~ст. 64 Сімейного Кодексу України\~дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Договір купівлі-продажу №1247/2022/3123129 транспортного засобу від 22.02.2022 року укладений між сторонами в період зареєстрованого шлюбу і вважається судом таким, що укладений в інтересах сім`ї. При розгляді справи позивачем надана оцінка №008 від 20.04.2024 року, ринкова вартість оспорюваного автомобіля складає 348700 грн., відповідачем надана оцінка №5824 від 14.08.2024 року, ринкова вартість оспорюваного автомобіля складає 172858 грн., а також була проведена судова транспортно-товарознавча експертиза, згідно висновку експерта №3100-24 від 06.12.2024 року ринкова вартість автомобіля на станом на 09.03.2024 року складає 209868,59 грн. Судом враховується, що оцінка позивача проводилася без огляду автомобіля, оцінка відповідача та судова транспортно-товарознавча експертиза проводилися з оглядом оспорюваного автомобіля. Отже, суд вважає, що при поділі спільного сумісного майна подружжя потрібно враховувати, ринкову вартість визначену експертом ДНДІСЕ у висновку експерта №3100-24 від 06.12.2024 року, яка проводилася на підставі ухвали суду та з оглядом автомобіля. Також судом враховується, що позивач заявила вимоги про стягнення з відповідача на її користь в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя половину ринкової вартості автомобіля у розмірі 174350 грн., які і підтримала у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене,\~суд з\~урахуванням вимог\~ст.\~13\~ЦПК України,\~приходить до\~висновку про\~частково задоволення\~позовним вимог,\~та вважає\~за необхідне визнати осопорюваний автомобіль - об`єктом права спільного сумісного майна подружжя і в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стягнути з відповідача на користь позивача половину ринкової вартості автомобіля у розмірі 104934,30 грн. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 839,47 грн. Щодо понесених позивачем витрат на проведену судову транспортно-товарознавчу експертизу у розмірі 9087,36 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження цих витрат стороною позивача не надані суду докази, які підтверджують сплату останньою вартості проведеної експертизи (квитанції тощо), тому суд вважає за необхідне відмовити у стягненні цих витрат з відповідача на користь позивача з урахуванням, що відповідач не визнає витрати та просить в задоволенні їх відмовити. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 19 квітня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Шчекіч І.В. укладено договір № 329 про надання правової допомоги. Відповідно до Акту здачі приймання виконаних робіт/наданих послуг №1 згідно договору № 329 від 19 квітня 2024 року, розмір гонорару за надання клієнту адвокатом Шчекіч І.В., встановлено та погоджено у фіксованому розмірі, що становить 6000,00 грн., яка складається зі складання позовної заяви, клопотань про витребування доказів та призначення експертизи, проведеної усної консультації. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. З урахуванням того, що відповідач не визнав витрати та просив в задоволенні їх відмовити, та відповідно до ст. 141 ЦПК України суд відповідно до частини задоволених вимог стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3600 грн.

Outcome: partial