Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі\~позивач)\~звернулася до\~Миронівського районного\~суду Київської\~області із\~позовом до [PERSON] , про\~визнання права власності на землеьну ділянку площею 4,5 га., кадастровий номер 3222983400:03:003:0006, місце розташування якої: Київська область, Обухівський (раніше Миронівський) район, Коротищенська сільська рада, ДП 3 пай 8, номер запису про право власності 5186911, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 328085832229. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.11.2023 між нею та відповідачем укладений попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язалися укласти договір купівлі продажу спірної земельної ділянки. Зазначає, що вона сплати за вказаним договором, відповідно до п. 2.2 договору, відповідачу 168000 грн, які при укладені основного договору мали бути зараховані в ціну придбаної земельної ділянки. Відповідач свій обов`язок не виконав у зв`язку з чим основний договір укладений не був, будь-які вимоги останній ігнорує, а тому позивач змушена звернутися до суду. Процесуальні дії у цивільній справі. Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14.10.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив суд здійснити розгляд справи без його участі. Відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутність, зазначив що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Відповідно до ухвали суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи, що сторони у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 01.11.2023 між позивачем (позначений в договорі як «Сторона 2») та відповідачем (позначена в договорі як «Сторона 1») укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3548. Відповідно до п. 1.1. розділу І Предмет договору, сторони зобов`язалися у майбутньому, в термін до 10 листопада 2023 року включно, укласти договір купіплі-продажу земельної ділянки площею 4.5 га, кадастровий номер 3222983400:03:003:0006, місце розташування якої: Київська область, Обухівський (раніше Миронівськнй) район, Коротищенська сільська рада, ДП З пай 8 (Основний договір). Сторони погодили суму основного договору в розмірі 169000 грн. З метою забезпечення виконання договору позивач сплатила відповідачеві 168000 грн. Відповідно до п.4.1. розділу 4 Відповідальність сторін, у разі односторонньої відмови Сторони 1 від укладення Основного Договору, неподання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного Договору, падання недостовірних відомостей стосовно предмету Договору, Сторона 1 має повернути Стороні 2 168000,00 (сто шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок. Окрім цього, вказаний договір у п.3.1.3. розділу Обов`язки сторін має згадку про договір оренди земельної ділянки укладений між відповідачем та СФГ «Артем», який має бути розірваний, що є обов`язком Сторони 1. Норми права та мотиви суду. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивача покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Висновки суду за результатми розгляду. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно з приписами\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, суд вважає позовні вимоги не доведеними, оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, що є предметом спору. Окрім того, суду не надано відомостей щодо того, чи був розірваний договір оренди спірної земельної ділянки у відповідності до п.3.1.3. розділу 3 Обов`язки сторін попереднього договору. Жодних доказів, на підтвердження відсутності третіх осіб права яких порушуються, суду не надано. Також суд вважає недоведеним той факт, що позивачем вживалися заходи до врегулювання спору шляхом запрошення відповідача до нотаріуса для укладення основного договору. Окрім цього, єдиною умовою, відповідно до розділу про відповідальність сторін попереднього договору, є те, що у разі односторонньої відмови Сторони 1 від укладення Основного Договору, неподання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного Договору, надання недостовірних відомостей стосовно предмету Договору, Сторона 1 має повернути Стороні 2 168000,00 (сто шістдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок. Позивач має право на повернення суми коштів внесеної для забезпечення попереднього договору. Також, суд зазначає, що для забезпечення умов договору позивач сплатила відповідачу не повну суму, а лише її переважну частину. Позивач не ставить питання про вирішення питання про доплату коштів відповідачу. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 112, 115 СК України,

Outcome: dismissed