Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

19.03.2025р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №241. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що спільне сімейне життя з відповідачем у них не склалось, вони не приходять до єдиної думки під час вирішення питань шлюбу та побуту, мають різні погляди на майбутнє та виховання дитини, не проживають разом із відповідачем з листопада 2022 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Крім того, зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто розуміння щодо матеріального забезпечення їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки остання наразі проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, в свою чергу відповідач, будучи офіційно працевлаштованим та маючи стабільний заробіток, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Відповідач 26.03.2025 року через канцелярію суду надав заяву, в якій позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №241 /а.с.11/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с. 10/. Встановлено, що дитина проживає з позивачем, зареєстрована з нею за однією адресою та перебуває на її утриманні /а.с. 8, 9/. Відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що відповідачем не спростовувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з нормою ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. При цьому, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Крім того, за приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів, від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved