Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] в особі представника адвоката Кадуна П.В. звернувся до суду з позовною заявою до Наталинської сільської військової адміністрації (Наталинська сільська рада Харківської області) з третьою особою Приватним нотаріусом Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот Світланою Володимирівною про визнання права на залишок земельної частки (паю) по сертифікату в порядку спадкування за законом в якій просить: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , право на залишок земельної частки (паю), розміром 0,47 умовних кадастрових гектарів, з яких, сіножаті - 0,14 умовних кадастрових гектарів, пасовища - 0,33 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0175089 із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Красноградського району, Харківської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Кадун П.В. в позовній заяві зазначив, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2013 року спадкоємцем майна [PERSON] є онук [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з: земельної ділянки, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, площею 5,1917 гектарів, кадастровий номер 6323381200:14:000:0139. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ХР №059963, що видано Кобзівською сільською радою Красноградського району Харківської області та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №290. За життя [PERSON] належало також право на земельну частку (пай) на склад угідь: на сіножаті 0,14 умовних кадастрових гектарів та пасовища 0,33 умовних кадастрових гектарів на підставі Сертифікату серія ХР №0175089 від 16.06.1998 року, яке ним не було реалізоване за життя, що підтверджується повідомлення ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.02.2025 року. Оригінал сертифікату знаходиться у відділі №4 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. В зв`язку з тим, що 1 січня 2019 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» з метою реалізації своїх спадкових прав [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на право на залишок земельної частки (паю), розміром 0,47 умовних кадастрових гектарів, з яких, сіножаті - 0,14 умовних кадастрових гектарів, пасовища - 0,33 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0175089. Приватний нотаріус Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. постановою від 14.03.2025 року відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПАОП «Промінь» с. Кобзівка Красноградського району Харківської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Але [PERSON] має право на отримання вказаної вище спадщини у вигляді права на залишок по сертифікату, оскільки внаслідок смерті [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і право на залишок на земельну частку (пай) за сертифікатом ХР №0175089, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) ХР №0175089 залишається дійсним до тих пір поки власник сертифікату не реалізує своє право власності на всі угіддя, передбачені цим сертифікатом. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 24.03.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 09.04.2025 року. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника позивача [PERSON] адвоката Кадуна П.В. до суду надійшла телефонограма в якій просить справу розглядати за відсутності сторони позивача, на задоволенні позову наполягає. Від Наталинської сільської військової адміністрації 02.04.2025 року до суду надійшла письмова заява в якій просять справу розглянути у відсутності представника сільської військової адміністрації та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Берестинського нотаріального округу Момот С.В. 26.03.2025 року подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що учасники судового процесу про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відповідач подав заяву про визнання позову, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами, ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , після його смерті заведена спадкова справа у 2013 році, спадкоємцем за законом є його онук [PERSON] , [INFO] . Зокрема, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2013 року спадкоємцем майна [PERSON] є онук [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з: земельної ділянки, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, площею 5,1917 гектарів, кадастровий номер 6323381200:14:000:0139. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ХР №059963, що видано Кобзівською с/р Красноградського району Харківської області та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №290. За життя [PERSON] належало також право на земельну частку (пай) на склад угідь: на сіножаті 0,14 умовних кадастрових гектарів та пасовища 0,33 умовних кадастрових гектарів на підставі Сертифікату серія ХР №0175089 від 16.06.1998 року, яке ним не було реалізоване за життя, що підтверджується повідомлення ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.02.2025 року та копією сертифікату. Оригінал сертифікату знаходиться у відділі №4 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. \~ \~ \~ \~ В зв`язку з тим, що 1 січня 2019 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», яким було врегульовано використання нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв) та визначено чіткий строк, у період якого власники невитребуваних земельних часток (паїв) або їх спадкоємці можуть оформити право власності на земельну ділянку, з метою реалізації своїх спадкових прав [PERSON] через свою довірену особу, яка діяла на підставі довіреності, звернувся до приватного нотаріуса Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на право на залишок земельної частки (паю), розміром 0,47 умовних кадастрових гектарів, з яких, сіножаті - 0,14 умовних кадастрових гектарів, пасовища - 0,33 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0175089 із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Красноградського району, Харківської області. Приватний нотаріус Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. постановою «Про відмову у вчиненні нотаріальних дій» від 14.03.2025 року відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПАОП «Промінь» с. Кобзівка Красноградського району Харківської області, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та був постійно зареєстрований і проживав в с. Кобзівка Красноградського району Харківської області. В постанові приватний нотаріус зазначив, що після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] заведена спадкова справа №90/2013, спадкоємцем за законом є онук [PERSON] . Згідно відповіді відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.03.2025 року на підставі сертифікату на земельну частку (пай) ХР №0175089, виданого Красноградською районною державною адміністрацією Харківської області 16.06.1998 року на ім`я [PERSON] , виданий державний акт на право приватної власності на землю Серія ІІ-ХР №059963, що виданий Кобзівською сільською радою Красноградського району Харківської області, площею 5,1917 гектарів, кадастровий номер 6323381200:14:000:0139. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку нею, [PERSON] , приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом 06.12.2013 року №3670 на ім`я онука [PERSON] , у зв`язку з чим вказала, що сертифікат на земельну частку (пай) ХР №0175089 згідно пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, вже не дійсний. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З повідомлення ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.02.2025 року, вбачається, що відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП Промінь Красноградського району Харківської області, яка затверджена розпорядженням Красноградської районної державної адміністрації від 31.01.2000 №29 та витягу з протоколу №4 загальних зборів (зборів уповноважених) членів колективного сільськогосподарського підприємства Промінь від 20.03.2000 уточнений середній розмір земельної частки (паю) складає 6,19 умовних кадастрових гектарів, з них: рілля - 5,72 умовних кадастрових гектарів; сіножаті - 0,14 умовних кадастрових гектарів; пасовища - 0,33 умовних кадастрових гектарів. Згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, записи яких здійснювались до 01.01.2013, обліковується запис щодо реєстрації державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №059963 від 22.10.2001 за №290, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, угіддя рілля, взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2013 року [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , земельну ділянку, що розташована на території Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, площею 5,1917 гектарів, кадастровий номер 6323381200:14:000:0139, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ХР №059963. Право власності на землю гарантується ст. 14 Конституції України. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року N 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно зі ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як вбачається з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , після смерті якого заведено спадкову справу №90/2013, яке також складається з залишку земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0175089, в розмірі 0,47 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» Красноградського району (нова назва Берестинський район), Харківської області, а отже має набути право на вказану спадщину в тому числі і в судовому порядку до 01.01.2028 року. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, обов`язковою підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно ж до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою від 14.03.2025 приватний нотаріус Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Момот С.В. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, зазначивши, що сертифікат на право на земельну частку (пай) ХР №0175089 - не дійсні. При цьому нотаріус не взяла до уваги інформацію Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до якої по сертифікату ХР №0175089 є залишки земельної частки (паю), право власності на які не оформив за життя [PERSON] . У зв`язку з викладеним, суд вважає, що наявні підстави для захисту спадкових прав [PERSON] у судовому порядку та визнання за ним право на залишок по сертифікату на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суту за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи і законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Також суд звертає увагу, що в даному випадку позовні вимоги не стосуються оскарження рішення приватного нотаріуса, позовна заява мотивується порушенням приписів цивільного законодавства та права на успадковане майно. Предметом позовних вимог є визнання права на спадкове майно, що ввійшло до складу спадщини. Тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд вважає даний позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. В позовній заяві представник позивача, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved