Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі по тексту ТОВ «Коллект Центр», позивач) через свого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 04.11.2013 між Акціонарним товариством «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк») та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 010/0807/82/0108471, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник їх повертати в строк до 04.11.2017 та сплатити проценти за користування ними у розмірі 36%. Позивач зазначає у позові, що АТ «Райффайзен Банк» свої зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику грошові кошти в порядку та розмірі визначеному договором. 30.11.2021 було укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013. Ураховуючи те, що відповідач належним чином не виконував умови зазначеного договору, тому допустив заборгованість, яка станом на день формування позовної заяви становить 47\~925,65 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 21864,44 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату\~відступлення права\~вимоги 11052,03 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з\~моменту відступлення\~права вимоги\~по дату\~виготовлення розрахунку заборгованості) 15009,18 грн., які у добровільному порядку не сплачує, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. У визначений судом строк відповідачем відзиву не було подано. Ухвалою суду від 03.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду\~від 19.02.2025\~було зобов`язано\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр»\~у строк\~до 25.03.2025 надати суду належним чином засвідчені докази, що додані до позову, а саме: Договір про надання банківських послуг у сфері страхування №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013 із Додатками; розрахунок заборгованості складений на 4 аркушах за підписом представника АТ "Райффайзен Банк"; реєстр боржників від 15.12.2021 до Договору відступлення права вимоги від 30.11.2021; зміни до реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді від 10.01.2023. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, скориставшись своїми правами на розгляд справи за їх відсутності, що передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України, тому суд не вбачає правових підстав на відкладення розгляду справи, відтак проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 22.10.2013 [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк» із Заявою на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна\~картка» №08070108471 (а.с.103-104), у якій обумовлено суму ліміту 1000,00 грн, строк кредитування 48 місяців, зазначивши у заяві також свої персональні дані. 04.11.2013 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 010/0807/82/0108471 (а.с. 15-18 та 90-97), відповідно до якого сторони узгодили: - розмір поточного ліміту Кредиту (п.1.1. Договору), що складає 1000,00 грн., в подальшому встановлюється та визначається відповідно до ст.10 Договору; - строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту (п.1.2.), що становить 48 місяців, що починається з 04.11.2013 та закінчується 04.11.2017 (строк користування кредитом); - процентна ставка за користування кредитом фіксована 36,0% річних (п.1.3.); - картковий рахунок клієнта до якого встановлено ліміт (КР) 2625364282. Відповідно до п.2.1. Договору, Банк на підставі заяви клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів (картковий рахунок) та випускає клієнту платіжні картки (далі ПК/Картка) тип яких визначається заявою. У п.3.7. Договору визначено розмір ліміту який встановлюється в залежності від карток та платіжної системи. Згідно зі ст.9 Договору сторони дійшли згоди про продовження строку користування кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день строку кредитування банк не отримав від клієнта листа про відмову від продовження строку користування кредитом. Згідно статті 10 Договору обумовлено ліміт кредиту. Порядок встановлення та скасування ліміту кредиту. Банк здійснює повідомлення клієнта про розмір поточного ліміту в наступному періоді шляхом надсилання клієнту під підпис відповідного письмового повідомлення за 7 календарних днів до початку періоду (п.10.3.). Вказаний договір, а також Додаток 1 до цього договору Тарифи продукту «Кредитна картка Прозора», Правила ведення поточних рахунків фізичних осіб підписано позичальником [PERSON] власним підписом, а також засвідчено його ознайомлення із ними. Згідно Виписки по рахунку за Договором № 010/0807/82/0108471 за період з 04.11.2013 по 30.11.2021 [PERSON] користувався кредитними коштами, сплачував відсотки за їх користування (а.с.21-33). Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених\~наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Згідно з\~розрахунком заборгованості\~за кредитним\~договором АТ\~«Райффайзенбанк Аваль»\~(а.с.33\~на звороті\~ 35,\~79-81),\~заборгованість відповідача станом на 30.11.2021 становить: 21 972, 27 грн., з яких заборгованість за дозволеним овердрафтом 14 500,00 грн.; заборгованість за недозволеним овердрафтом 7364,44 грн.; заборгованість за відсотками 107,83 грн. Зі змісту вказаного розрахунку встановлено, що неодноразово відбувалась зміна кредитного ліміту, а також після 04.11.2017 відповідач продовжував користуватись кредитом та сплачувати відсотки. 30.11.2021 було укладено договір №114/2-47 відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Згідно реєстру боржників від 15.12.2021 до Договору відступлення права вимоги від 30.11.2021 (а.с.43), ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором №010/0807/82/0108471 укладеного з [PERSON] , розмір заборгованості 21972,27\~грн.\~( сума договору 14500,00\~грн.;\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу\~по кредиту\~21864,44\~грн.; заборгованість за відсотками 107,83 грн. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Згідно реєстру боржників ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за договором №010/0807/82/0108471 укладеного з [PERSON] загальна сума заборгованості 30727,63\~грн (а.с.49-51). Згідно розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість за договором № 010/0807/82/0108471 від 04.11.2013 становить 30727,63 грн, з яких: 21\~864,44 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 107,83 грн. заборгованість за відсотками; 8\~755,36 грн. нараховані відсотки. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Колет центр» за Кредитним договором №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013 на ім`я [PERSON] (а.с. 37), заборгованість склала 47\~925,65 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 21 864,44 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11 052,03 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 15 009,18 грн. Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договорів про відступлення прав вимоги ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №010/0807/82/0108471 від 04.11.2013. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником за вказаним зобов`язанням. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні\~облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048\~ЦК\~України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд звертає увагу, що відповідач позов визнав, надавши заяву відповідного змісту, не заперечував факт укладення договору, у тому числі істотні умови кредитного договору, а саме: отримання кредитних коштів, користування ними, збільшення кредитного ліміту, продовження строку користування кредитом. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність. Суд погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача, оскільки усі умови прямо передбачені в кредитному договорі від 04.11.2013, та вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 47925,65 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 21864,44 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11052,03 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 15009,18 грн.. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на підставі ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2\~422, 40 згідно платіжного документа від 16.12.2024 (а.с.1). Вирішуючи питання витрат, що пов`язані з правничою допомогою, судом встановлено, що позивач просив суд стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн., з посиланням на договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», детальним описом наданих видів послуг, заявою про надання юридичної допомоги №240 від 01.11.2024, витягом з акту №2 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копії: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, відповідно до умов якого п. 3.1 вартість такої обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката та розраховується з вартості годи роботи адвоката, яка встановлюється 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу; Акт про отримання правової допомоги від 17.02.2025, де зазначено, що адвокатом витрачено 5 годин часу, а тому загальна вартість становить 10500 грн., та платіжну інструкцію про сплату вказаної суми гонорару. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved