Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до\~ Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [PERSON] ,\~яка є\~матір`ю позивача,\~на праві\~власності належав\~житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~ [PERSON] \~померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить вказаний житловий будинок з будівлями та спорудами. Факт прийняття\~позивачкою спадщини\~підтверджується рішенням\~Дніпровського районного\~суду м.\~Херсону від\~05.08.2004\~року,\~згідно якого\~встановлено факт\~прийняття позивачем\~спадщини після\~смерті матері\~ [PERSON] \~ та\~визнання за\~нею права\~власності в\~порядку спадкування\~на земельну\~ділянку площею\~1,5\~га,\~розташовану на\~території Миролюбівської\~сільської ради\~Нововоронцовського району\~Херсонської області.\~Позивач зареєструвала\~за собою\~право власності\~на вказану\~земельну ділянку. Щодо успадкування будинку, то у зв`язку із відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок на ім`я померлої та не проведення первісної реєстрації права власності на будинок, оскільки за життя померла не оформила в бюро технічної інвентаризації документ про право власності на будинок, то отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати будинок без належних правовстановлюючих документів позивач не може. У зв`язку з цим, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Також позивачка зазначає, що в квітні 2024 року випадково дізналась, що на даний час вирішується питання про передачу у власність сторонній особі земельної ділянки, на якій розташований належний матері житловий будинок. З цього приводу вона звернулась до органу місцевого самоврядування за роз`ясненням. Там їй повідомили, що під час здійснення діяльності Миролюбівською сільською радою виконавчий комітет рішенням від 24.10.2019 року № 28 «Про зняття з обліку ветхого та аварійного житла» зняв з обліку житло, яке не придатне для проживання, серед інших будинків з обліку був знятий і належний матері житловий будинок. Вказане рішення було прийняте без її участі, як спадкоємця та фактичного власника цього житла. Їй про це взагалі нічого не повідомляли. Не пропонували прийняти участь в обговоренні цього питання, фактично розпорядились належним їй майном без її участі, чим порушили її законні права та законні інтереси. В ході з`ясування всих обставин прийняття вказаного рішення позивач витребувала в старостаті с. Миролюбівка документ, на підставі якого приймалось рішення, - акт про проведення обстеження будинку від 21.10.2019 року. Акт було складено комісією у склади 5 осіб, підписи цих осіб в акті відсутні. Позивач особисто звернулась осіб, які вказані в акті, та дізналась від них, що вони не складали та не підписували цей акт. Після цього вона звернулась з відповідним запитом до архівного відділу № 3, де отримала копію рішення від 24.10.2019 року № 28, на якому є підписи колишнього голови виконкому [PERSON] , секретаря виконкому Крамаренко Т.А. Позивач звернулась до них, вимагала надати їй пояснення з цього приводу, але вони відповіли, що вже нічого не пам`ятають з цього приводу. Акт про проведення обстеження будинку від 21.10.2019 року з підписами членів комісії в архіві відсутній. У зв`язку з чим позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 24.10.2019 року № 28 «Про зняття з обліку ветхого та аварійного житла» в частині зняття з обліку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Нововоронцовську селищну раду Бериславського району Херсонської взяти на облік житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також розглянути справу без її участі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~представник відповідача\~надав до\~суду письмову\~заяву,\~згідно якої\~позовні вимоги\~визнав,\~не заперечує\~щодо задоволення\~позову тапросить справу розглянути без його участі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли підтвердження, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Щодо визнання права власності на житловий будинок. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.06.2003, актовий запис № 09. Згідно із свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 11.06.2004 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.1979 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.07.1991 року позивачка є донькою [PERSON] . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 05.08.2004 року встановлено факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері та визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 1,5 га, розташовану на території Миролюбівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Судом також було встановлено, що інших спадкоємців у [PERSON] не має. Позивач зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , що вбачається із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.04.2021 року № НВ-6509327582021. Згідно з довідок, виданих Нововронцовською селищною радою від 11.04.2024 року,\~за погосподарською книгою № 2, особовий рахунок № [NUMBER] (за 1991-1995 роки) та погосподарською книгою № 2, особовий рахунок № [NUMBER] (за 2001-2005 роки), власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] значиться [PERSON] . Отже, позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері, та має право на спадкування на житловий будинок, що розташований за адресою:\~[ADDRESS] , власником якого була [PERSON] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, у тому числі за заповітом, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, згідно з підп. 3.14 п. 3 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. З цього приводу Верховний Суд зазначив, що за своєю сутністю прийняття спадщини це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, хоч би з чого вона складається і де розташована. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно, прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини (постанова від 7 квітня 2020 року, справа № 456/2628/17, провадження 04.06.2024 3 5524св19). Таким чином, позивач, прийнявши у спадщину земельну ділянку, вважається такою, що прийняла у спадщину і належний її матері житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . За ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] ,\~на праві власності належав житловий будинок, що розташований по\~[ADDRESS] , даний будинок входить у спадкову масу, та, оскільки, правовстановлюючий документ в позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, отримати неможливо, що позбавляє її права успадкувати будинок, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Одними із принципів місцевого самоврядування є принцип законності та гласності (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування урегульовано правовими нормами Закону України «Про місцеве самоврядування». Так, відповідно до статті 1 цього Закону виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту (стаття 5 Закону). Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення (частина 6 статті 59 Закону). У частині 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначається, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до частини 1 статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Наведені норми законодавства свідчать про те, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території. Акт органу місцевого самоврядування - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-зп від 13.05.1997 у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а у частині 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, серед іншого, відносяться визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів громадянина, підприємства чи організації. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Отже, підставами для визнання акта органу місцевого самоврядування недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради від 24.10.2019 року № 28 «Про зняття з обліку ветхого та аварійного житла» було знято з обліку житло, яке не придатне для проживання. Цим рішенням був також знятий з обліку і належний позивачці житловий будинок. Вказане рішення було прийняте без її участі, як спадкоємця та власника цього житла. Рішення виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради від 24.10.2019 року № 28 було прийнято на підставі акту про проведення обстеження будинку від 21.10.2019 року. Акт було складено комісією у склади 5 осіб. Як вбачається з тексту акту обстеження будинку від 21.10.2019 року комісією у складі: [PERSON] , Крамаренко Т.А., Лакей В.В., Довганенко І.В., Гончара І.С. будинок по [ADDRESS] має\~загальну площу\~28\~кв.м,\~в тому\~числі житлову\~19\~кв.м.Комісія пропонує будинок по [ADDRESS] зняти з обліку житла, однак підписи вказаних осіб в акті відсутні. З огляду на викладене, а також позицію відповідача по суті спору про визнання позову, суд вважає, що орган місцевого самоврядування при прийнятті рішення від 24.10.2019 року № 28 «Про зняття з обліку ветхого та аварійного житла» в частині будинка по [ADDRESS] порушив вимоги чинного законодавства, тому таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. На підставі ст. ст. 376, 1217, 1261, 1268, 1297 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved