Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

15.11.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2014 році разом із відповідачем [PERSON] купив в рівних частинах по частині кожний земельну ділянку, розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м.\~Яремче, с. Микуличин, участок Підліснів, кадастровий номер: 2611091501:10:026:0116. У січні 2016 року [PERSON] запропонував йому купити у нього належну йому частку вказаної земельної ділянки за дванадцять тисяч доларів. Тоді від цієї пропозиції він відмовився. Однак, уже у березні 2016 року [PERSON] повідомив його, що знайшов покупця на свою частину земельної ділянки та попросив Позивача скласти нотаріально посвідчену заяву про відмову від свого переважного права купівлі частини спірної земельної ділянки. 28 березня 2016 року він посвідчив таку заяву та віддав її відповідачу [PERSON] . Оскільки у травні 2016 року [PERSON] ще не продав земельну ділянку, то він запропонував останньому скористатися своїм правом переважної купівлі, але у випадку зниження ціни на земельну ділянку. Проте у жовтні 2017 року позивачу стало відомо, що 14 грудня 2016 року 1/2 частину земельної ділянки у [PERSON] купив на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] за 58\~280 грн 00 коп. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л.Ю. за номером в реєстрі №\~641. В подальшому йому стало відомо, що при укладенні договору від імені [PERSON] діяв [PERSON] , а покупцем був його брат [PERSON] . При посвідченні договору нотаріусом Клопотовою Л.Ю. взято до уваги заяву позивача від 28.03.2016 року про відмову від переважного права купівлі частки земельної ділянки, трьохмісячний термін дії якої закінчився ще 28 червня 2016 року. Вважає, що нотаріусом Клопотовою Л.Ю. неправомірно посвідчено договір, оскільки трьохмісячний термін дії вказаної заяви сплив 28 червня 2016 року. Нотаріус не упевнилась в тому, що продавець [PERSON] повідомив всіх інших учасників спільної часткової власності про свій намір продати свою частку, тим самим неправомірно посвідчила договір купівлі-продажу частини земельної ділянки в порушення його права на переважну купівлю частини цієї земельної ділянки. Відтак, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки в частині визначення особи покупця, а саме [PERSON] , шляхом переведення на позивача прав та обов?язків покупця частини земельної ділянки та змінити умови Договору, шляхом переведення на нього, прав та обов?язків покупця спірної земельної ділянки, виплатити відповідачу [PERSON] з депозитного рахунку суму в розмірі 58 280,00 гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017, справа передана на розгляд судді Іванову А.П. Справа перебувала у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Іванова І.П. до 07.08.2018 року, до закінчення терміну відрядження. Ухвалою суду від 09.07.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] 03.04.2019 відбувся авторозподіл судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Польській М.В. Справа перебувала у провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у складі судді Польської М.В. до 27.03.2020 року до закінчення терміну відрядження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03.08.2020 року справа передана для розгляду судді Остап`юк М.В. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28.09.2020 року справа прийнята суддею Остап`юк М.В. до свого провадження, призначено підготовче судове засідання 21.01.2021 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021. 10.03.2021 року надійшло повідомлення від представника позивача адвоката Бірючинського Е.О. про те, що відповідач [PERSON] помер [INFO] . На виконання запиту суду від Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшов Актовий запис про смерть №\~2558 від 08.02.2021 року (відповідь від 06.04.2021 №\~3251/22.1-07). Ухвалою суду від 29.11.2021 витребувано з Другої Харківської міської державної нотаріальної контори копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 17.05.2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18.03.2024 року позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 року ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково просив звернути увагу на те, що в діях приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] при посвідченні спірного договору купівлі-продажу встановлено порушення вимог законодавства за результатами перевірки її діяльності Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України. Приватним нотаріусом не було перевірено, що відповідач, продаючи свою частку земельної ділянки повідомив іншого співвласника позивача у справі про свій намір продати свою частку землі іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка. У письмових поясненнях та відзиві на позовну заяву, поданих до суду відповідачем [PERSON] у 2017 та 2018 роках, останній визнав позовні вимоги. Зазначив, що нічого не знав про те, що було укладено договір купівлі-продажу його земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Клопотовою Л.Ю. 14.12.2016 року. Він дійсно оформив довіреність на ім`я [PERSON] .. Земельну ділянку довгий час ніхто не купував. Тому він разом з позивачем продовжували будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. У жовтні 2017 року, під час оформлення документації щодо введення будинку в експлуатацію та оформлення права власності на нього вони з позивачем дізнались, що частка його земельної ділянки була продана 14.12.2016 року за договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від його імені. Зауважив, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Умови продажу земельної ділянки, у тому числі ціну з ним не погоджували. Про вказаний договір йому нічого не було відомо, жодних коштів від продажу земельної ділянки він не отримував. У відзиві на позовну заяву Відповідача 2 [PERSON] позовні вимоги заперечив повністю. Пояснив, що 14.12.2016 року ним на підставі договору купівлі-продажу придбано у [PERSON] у власність частку земельної ділянки площею 0, 0462 га в с. Микуличині на участку Підліснів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ціна договору становила 58\~280 грн. До матеріалів справи була долучена нотаріально посвідчена заява іншого співвласника земельної ділянки [PERSON] в якій він відмовився від переважного права купівлі частини земельної ділянки та не має наміру придбати вказану земельну ділянку за будь-яку суму. Таким чином, позивачу було відомо про намір відповідача продати свою частину земельної ділянки, однак він відмовився від свого переважного перед іншими щодо її придбання. Статтею 362 ЦК України не встановлено терміну чинності відмови від переважного права купівлі частки у спільній частковій власності. А тому були всі правові підстави у відповідача [PERSON] для продажу своєї частки іншій особі. Окрім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про справжній намір позивача придбати спільну земельну ділянку, безумовний відказ від купівлі спірної земельної ділянки, свідчить про відсутність інтересу в позивача щодо купівлі земельної ділянки. Зазначає, що частки спірної земельної ділянки ним куплена на законних підставах. З огляду на це, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У письмових поясненнях третя особа приватний нотаріус Клопотова Л.Ю. суду пояснила, що 14.12.2016 року нею був посвідчений договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером №\~641. [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої заяви відмовився від переважного права купівлі частини земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0116, яка знаходиться в [ADDRESS] та належала на праві власності [PERSON] . Положеннями статтей 361, 362, 363 ЦК України не передбачено ніяких строків протягом яких дійсна заява про відмову від переважного права купівлі частки в спільній частковій власності. Відтак при наявності такої заяви у неї не було підстав додатково повідомляти співвласника про здійснення продажу земельної ділянки. Вважає, що право власності за покупцем зазначеної земельної ділянки придбано покупцем [PERSON] згідно із Законом. Її нотаріальні дії вчинені у порядку та у відповідності до вимог законодавства. Просила відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] у судові засідання не з`являвся, письмових пояснень по суті позовних вимог не подавав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Предметом позову в цій справі є переведення на позивача як співласника прав та обов`язків покупця частки земельної ділянки за договором купівлі продажу від 14.12.2016. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] володіли на праві спільної часткової власності по кожен земельною ділянкою, з кадастровим номером 2611091501:10:026:0116, яка розташована за адресою: село Микуличин, участок Підліснів, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Вказане підтверджується нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.02.2014 року, зареєстрованим в реєстрі №\~123 і Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2014 за №\~18308373 та за №\~18311812 відповідно (т.1 а. с. 4, 5, 6). Заявою від 28.03.2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О., позивач [PERSON] відмовився від переважного права купівлі частини вказаної земельної ділянки і заявив, що не має наміру придбавати відчужувану [PERSON] частку земельної ділянки за будь-яку суму (т.1, а. с. 55). З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2016 року відповідач [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Фріс П.Л. за №\~56, уповноважив [PERSON] вчиняти правочини та здійснювати інші юридичні дії щодо користування і розпорядження належною йому частиною вище вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 2611091501:10:026:0116, в тому числі відчужувати повністю, проводити розрахунки за укладеними договорами (т.1, а. с. 57). 14.12.2016 року між позивачем [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] підставі зазначеної довіреності, укладено із [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л.Ю., зареєстрований в реєстрі за №\~641 (далі Договір). Відповідно до пункту 1 Договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність частку земельної ділянки, належної Продавцю на праві спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS] , що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 0462 га, кадастровий номер 2611091501:10:026:0116. Згідно з пунктом 3 Договору продаж частки земельної ділянки вчинено за суму 58\~280, 00 грн, які представник Продавця одержав повністю від покупця до підписання цього Договору (т.1, а. с. 9). Позивач стверджує що продаж частки вказаної земельної ділянки відбулося з порушенням його переважного права на її купівлю як співвласника, оскільки відповідачем [PERSON] не було повідомлено його про відчуження своєї частки, а його заява про відмову від переважного права купівлі частини цієї земельної ділянки втратила свою дію на час укладення вказаного Договору. З огляду на це позивач оспорює дійсність цього Договору в частині визначення особи продавця та вимагає переведення на себе прав і обов`язків покупця за цим Договором. У свою чергу відповідач [PERSON] у відзиві на позов визнає позовні вимоги та пояснює, що йому нічого не було відомо про продаж його частки земельної ділянки, жодних коштів від її продажу він не отримував, а тому не міг завчасно повідомити позивача як другого співласника про намір продати свою частку землі. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами другою, сьомою статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частини перша, друга статті 355 ЦК України) \~ Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої, другої статті 362 ЦК Украї ни у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Отже, співвласник має переважне право перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності, у разі її відчуження. Зазначеному праву кореспондує обов`язок іншого співвласника письмово повідомити про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Співвласник має право продати свою частку у двох випадках: 1)відмови іншого співвласника/співвласників від здійснення переважного права купівлі, або 2)не здійснення цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, від дня отримання повідомлення про намір іншого співвласника відчужити свою частку. Відповідно до пункту 5.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5 у редакції, чинній на час посвідчення спірного Договору (далі - Порядок), доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є або свідоцтво, видане нотаріусом про передачу їм заяви продавця, або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов продажу цієї частки). Справжність підпису на заяві має бути посвідчена нотаріально. Заява учасника спільної часткової власності про відмову від права переважної купівлі може бути викладена на окремому стандартному білому аркуші паперу з одночасною реєстрацією в журналі реєстрації вхідних документів або на спеціальному бланку нотаріальних документів (пункт 5.3 Порядку). Якщо вказана заява передана особисто учаснику спільної часткової власності нотаріусом, який посвідчує договір, то свідоцтво про передачу заяви не видається, при цьому примірник заяви з написом нотаріуса про її вручення додається до примірника договору купівлі-продажу частки відчужуваного майна, який залишається в матеріалах нотаріальної справи (пункт 5.4 Порядку). У пункті 5.9. пункту 5 глави І розділу ІІ Порядку, заява учасника спільної часткової власності про відмову від права переважної купівлі або фактична відмова учасника спільної часткової власності, який протягом установленого строку не здійснив свого права на переважну купівлю, дійсна протягом трьох місяців. Цей строк обчислюється з дня подання заяви про відмову від права переважної купівлі або з дня, наступного за останнім днем зазначеного місячного терміну. У матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] від 28.03.2016 року, адресована компетентним органам, за змістом якої останній відмовився від переважного права купівлі частини спірної земельної ділянки, та що не має наміру придбавати відчужувану [PERSON] частку земельної ділянки за будь-яку суму (т.1, а. с. 55). Вказана заява посвідчена 28.03.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Босенко М.О., зареєстрована в реєстрі за №\~172. Сторона позивача в ході судового розгляду та у позовній заяві зазначає, що заяву про відмову від свого переважного права позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у день нотаріального посвідчення 28.03.2016 року. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву не заперечив цей факт. Навпаки позовні вимоги визнав, зазначив, що термін дїї заяви закінчився 28.06.2016 року. Доказів, які б спростовували зазначену дату подання вказаної заяви Стороною відповідачів не надано. А тому, суд приходить до висновку, що термін дії заяви позивача [PERSON] про відмову від переважного права купівлі частки земельної ділянки закінчився 28.06.2016 року відповідно до пункту 5.9. пункту 5 глави І розділу ІІ Порядку. Відтак, укладення та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу частки спірної земельної ділянки, яке мало місце 14.12.2016 року відбулося майже через шість місяців після закінчення терміну дії заяви співвласника про відмову від переважного права купівлі своєї частки, що суперечить вимогам законодавства. Твердження відповідача 2 [PERSON] та третьої особи приватного нотаріуса Клопотової Л.Ю, про те, що ЦК України, який має вищу юридичну силу від Порядку вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~що є\~підзаконним нормативно-правовим\~актом, не передбачено терміну дії заяви співвласника про відмову від переважного права купівлі частки у спільній частковій власності, суд відхиляє, виходячи з такого. За змістом частини п`ятої статті 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також нормативно-правові акти, видані органами державної влади України, що регулюють цивільні відносини. Аналіз системи спеціальних підзаконних нормативно-правових свідчить, що процедура нотаріального посвідчення договорів про відчуження майна деталізована у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/, який діє по даний час. Вказаний документ є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що регламентує вчинення нотаріальних дій та є обов`язковим для застосування нотаріусами у своїй діяльності. Окрім заяви співвласника про відмову від переважного права купівлі частки у співвласності ще однією підставою продажу частки є не здійснення іншим співвласником свого права переважної купівлі нерухомого майна протягом одного місяця, від дня отримання повідомлення про намір іншого співвласника відчужити свою частку. Як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 5.2. глави І розділу ІІ Порядку доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є свідоцтво, видане нотаріусом про передачу їм заяви продавця. Також пунктами 5.7 та 5.8 глави І розділу ІІ Порядку дозволяється посвідчення договорів купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі за наявності відомостей про те, що учасники спільної часткової власності відмовились одержати надіслані на їх адресу заяви продавця про його намір продати свою частку, що підтверджується відміткою органу зв`язку, зробленою на зворотному повідомленні, та у разі, якщо адреса інших учасників спільної часткової власності невідома, на підтвердження чого повинен бути наданий документ відповідного компетентного органу (довідкової служби, адресно-довідкового бюро тощо). Позивач зазначає, що його не було повідомлено іншим співвласником [PERSON] про намір продати свою частку земельної ділянки у спільній частковій власності після закінчення терміну дії його заяви про відмову від переважного права купівлі частки. Відповідач [PERSON] не заперечив вказаний факт. Пояснив, що йому не було відомо про продаж належної йому частки земельної ділянки за Договором купівлі-продажу від 14.12.2016 року, а тому він не міг повідомити Позивача. Від його імені на підставі довіреності діяв [PERSON] . У свою чергу відповідач 2 [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Клопотова Л.Ю. на спростування такої позиції Позивача та Відповілача 1, ні у судовому засіданні, ні до письмових пояснень у справі не надали підтверджуючих документів, визначених пунктами 5.2, 5.7, 5.8. глави І розділу ІІ Порядку про відправлення повідомлення позивачу [PERSON] про намір іншого співвласника [PERSON] продати частину спірної земельної ділянки, а також докази отримання чи не отримання із зазначенням причини позивачем [PERSON] зазначеного повідомлення. Як вбачається з листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16.04.2018 №\~С-590/1/01.01-19/2, за результатами перевірки було встановленго, що в діях приватного нотаріуса Клопотової Л.Ю. вбачаються порушення вимог підпунктів 5.1, 5.2, 5.9. пункту 5 глави 1 розділу ІІ Порядку при посвідченні спірного Договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя-четверта статті 12 ЦПК України). З урахуванням всього зазначеного вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів дотримання визначеної\~статтею 362 ЦК України процедури повідомлення позивача про намір [PERSON] продати свою частку земельної ділянки у спільній частковій власності та доказів надання згоди позивачем як іншим співласником майна на відчуження такої частки після 28.06.2026 року, що є порушенням наведених положень ЦК України. Відтак, продаж 1/2 частини спірної земельної ділянки відповідачу 2 [PERSON] відбулося з порушенням переважного права позивача на купівлю цієї частки. Щодо обраного позивачем способу захисту Одними із позовним вимог Позивача є: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки в частині визначення особи покупця шляхом переведення прав та обов`язків покупця частини земельної ділянки на нього; 2) внести зміни до вказаного договору шляхом переведення прав та обов`язків покупця частини земельної ділянки на нього. Частиною четвертою статті\~362\~ЦК України\~визначено,\~що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Зазначена норма встановлює спеціальний спосіб судового захисту співвласника, переважне право якого порушене: такий співвласник може звернутися до суду з позовом про переведення на нього прав і обов`язків покупця. Позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором за своєю суттю відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої\~статті 16 ЦК України), та найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також є найпростішим шляхом, який забезпечує для позивача відновлення та реалізацію відповідного переважного права. Положення про способи захисту порушеного переважного права особи відображені також у пункті 48\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19. Продаж співвласником частки з порушенням переважного права іншого співвласника не зумовлює недійсність відповідного правочину. Наслідком такого порушення є право учасника (учасників) вимагати в судовому порядку переведення на нього (на них) прав та обов`язків покупця частки (Постанова Великої Палати Верховного суду від 01 червня 2021 року Справа № 910/2388/20, Провадження № 12-15гс21). Також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого2022 року, справа № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680 сво 20), Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19), а у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19, провадження № 61-1188 св 21, та зазначив, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Отже правильним способом захисту у таких спорах є вимога про переведення прав та обов`язків покупця частки на позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимоги позивача про переведення на нього прав та обов`язків покупця частини земельної ділянки з кадастровім номером 2611091501:10:026:0116, за договором купівлі-продажу, укладеного 14.12.2016 між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем. А в частині позовних вимог про визнання недійсним спірного Договору в частині покупця та внесення змін до цього Договору як похідної вимоги від першої слід відмовити. Щодо гарантійного забезпечення позову За змістом частини четвертої статті 362 ЦК України позивач одночасно із пред`явленням до суду позову про переведення на нього прав та обов`язків покупця, зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що спеціальним законом передбачено, що позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду ту грошову суму, що вже сплачена покупцем на виконання договору купівлі-продажу частки, що обумовлюється особливостями правовідносин, меті запровадження цієї норми та відповідає сутності порушеного права з урахуванням принципів справедливості, рівності та співмірності (пропорційності). Механізм внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду є гарантією захисту прав та інтересів первісного покупця частки, проданої з порушенням переважного права іншого співвласника. Адже у випадку задоволення позову, покупцю частки повертаються в повному обсязі сплачені ним грошові кошти на виконання умов договору. Таким чином, судовому захисту підлягає як право співвласника, переважне право якого було порушено, так і право первісного покупця частки, права якого будуть захищені внаслідок задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/2388/20). Згідно з пунктом 3 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2016 року, продаж частки земельної ділянки вчинено за суму 58\~280, 00 грн (т.1, а. с. 9). Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 29.10.2024 вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області грошові кошти в розмірі 58 280,00 гривень (т.\~4, а. с. 29), які сплачені покупцем на виконання Договору від 14.12.2016. Отже, ці грошові кошти підлягають перерахуванню на користь відповідача [PERSON] як покупця за Договором від 14.12.2016, права та обов`язки якого переводяться на\~позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial