Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

виклад позицій сторін, 27 січня 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Янчишин В.Й., звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 серпня 2024 року о 20.53 год в селі Озерна Тернопільського району Тернопільської області на 19км+300м автодороги М-09 (Тернопіль-Львів-Рава-Руська на м.Люблін) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Вина [PERSON] у вчинені ДТП встановлена постановою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року в справі № 599/2320/24, якою [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Своїми діями [PERSON] заподіяв матеріальну шкоду автомобілю потерпілого. На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-005255533 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно якого передбачений ліміт за шкоду у розмірі 160000.00 грн, франшиза 0.00. Згідно висновку експерта №114/24 від 07 жовтня 2024 року вартість колісного транспортного засобу (далі КТЗ/автомобіля) «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, яке мало місце 24 серпня 2024 року станом на момент ДТП, приймається: «С2=325110 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] », після ДТП, яке мало місце 24 серпня 2024 року, станом на момент ДТП, приймається рівною вартості автомобіля, тобто: «У»= «C»=325110 грн. Вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » після ДТП яке мало місце 24 серпня .08.2024року станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному обстежені, без проведення необхідних технологічних інструментальних, діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузлів/агрегатів і вимірів/замірів), ймовірно будуть становити: «Су»=34330 грн.00коп. Таким чином, ТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » є тотально знищеним, оскільки вартість матеріального збитку приймається рівною вартості автомобіля та загальна вартість ремонту перевищує КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] », згідно з ремонтною калькуляцією до транспортно-товарознавчої експертизи за № 114/24. Отже, матеріальний збиток становить 325110 грн (вартість цілого ТЗ)-34330 грн (вартість пошкодженого ТЗ) - 160000 грн (ліміт відповідальності страховика) = 130780 грн, сума яку просить стягнути позивач з відповідача. Стосовно спричинення позивачу моральної шкоди, зазначає, що внаслідок винних дій відповідача під час зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб до тієї міри, що він вважається фізично знищеним. Змоменту ДТП - 24 серпня 2024 року, це позбавляє можливості позивача користуватися автомобілем, позивач та члени його сім`ї вимушені користуватися послугами таксі, та громадського транспорту, що негативно вплинуло на емоційний стан та моральну шкоду для позивача як власника авто. Автомобіль, що належить позивачу пошкоджено в результаті дій відповідача, позивач був безпосереднім учасником ДТП, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій (тривалий процес оформлення документів, проведення експертизи), спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушенихправ, також відбулося порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок позивача. В результаті переживань за ушкоджений автомобіль [PERSON] знаходиться в негативному емоційно-психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, що переросла в моральні страждання. Стан морального дискомфорту гнітить [PERSON] тривалий період часу. Крім того, [PERSON] змушений витрачати свій власний час на отримання юридичної консультації та звернення до суду щодо відшкодування збитків, внаслідок порушення свого цивільного права. Також, на розмір моральної шкоди впливають переживання, які [PERSON] , отримав в момент самої ДТП, адже він є власником транспортного засобу «Renault Trafic». Зазначені, негативні наслідки дорожньо-транспортної пригоди є тривалими й істотними для [PERSON] , а тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 50000 (п`ятдесят тисяч) грн та просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати: кошти в сумі 2519 грн - сплачений судовий збір, 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 7900 грн витрат на проведення експертизи для визначення вартості заподіяної шкоди. 13 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Жеребецька І.О. подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу відповідач [PERSON] не визнав, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на те, що жодних доказів та належних обґрунтувань щодо заподіяння моральної шкоди позивачем не надано. Вважає заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн оцінені позивачем суб`єктивно, оскільки шкода здоров`ю власнику транспортного засобу не була спричинена, тому заявлена вимога є необґрунтованою і несправедливою та задоволенню не підлягає. Крім цього, звертає увагу, що відповідач несе військову службу в лавах Збройних сил України під час вторгнення ворога на територію України, зокрема 24 квітня 2024 року мобілізований до військової частини [NUMBER] . Своїм громадянським обов`язком відповідач береже кордони держави. З урахуванням наведених обставин, вважає, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення у визначеному розмірі з відповідача, оскільки такий розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат. Також просила врахувати, що дана справа є типовою і предмет спору в ній не є складним та містить лише аналогічні епізоди спірних правовідносин, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення. Вважає виконані адвокатом роботи, з урахуванням їх незначної складності не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, оскільки підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви, підготовка та подання позовної заяви до суду, не потребували додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката і не було необхідності у додатковому аналізі обставин справи, вивченні нормативно- правової бази та узагальненні судової практики. Виходячи з об`єму та обсягу поданих до суду разом із позовною заявою документів, та, з врахуванням витрачання часу, зазначений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн вважала не обґрунтованим, а тому просила зменшити витрати на правничу допомогу. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Судовий розгляд. Ухвалою судді від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із викликом сторін та призначено підготовче судове засідання 20 лютого 2025 року, яке відкладено за клопотанням представника відповідача на 13 березня 2025 року. 13 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. В підготовчому судовому засіданні представник позивача заявив про можливість закінчення підготовчого провадження, так як подавати відповідь на відзив не має наміру, ним викладені всі обставини на обґрунтування заявлених позовних вимог та подано всі докази на їх підтвердження. 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 09 квітня 2025 року. Представник позивача в суді підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заві просив стягнути на користь позивача з відповідача 130780 (сто тридцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень - матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень - моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судові витрати у розмірі 7900,00 (сім тисяч дев`ятсот) гривень за проведення експертизи; 2519 (дві тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) гривень судового збору; 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень - витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач в суді позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимогв частині стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, свої доводи обґрунтовувала змістом відзиву. Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди, вважає, що позивачем значно завищено розмір моральної шкоди, оскільки на підтвердження такої суми позивачем не додано жодного об`єктивного доказу, а стосовно стягнення судових витрат, то відповідач також вважає таку суму необґрунтованою та завищеною, тому просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу.. Досліджені докази. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. 24 серпня 2024 року о 20.53 год в с.Озерна Тернопільського району Тернопільської області на 19км+300м автодороги М-09 (Тернопіль-Львів-Рава-Руська на м.Люблін) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення № 599/2320/24 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с.12). На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-005255533 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно якого передбачений ліміт за шкоду у розмірі 160000.00грн.франшиза 0.00 (а.с.16). Відповідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є підтвердженою. Згідно висновку експерта №114/24 від 07 жовтня 2024 року (а.с.18-31) вартість КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » без урахування отриманих пошкоджень у ДТП, яке мало місце 24 серпня 2024року станом на момент ДТП, приймається: «С2=325110грн.00коп. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] », після ДТП яке мало місце 24.08.2024року, станом на момент ДТП , приймається рівною вартості автомобіля, тобто: «У»= «C»=325110 грн. Вартість придатних для вторинного використання запчастин/складових КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » після ДТП яке мало місце 24 серпня 2024 року станом на момент ДТП (при зовнішньому візуальному обстежені, без проведення необхідних технологічних інструментальних, діагностичних дефектовок деталей/ механізмів/ вузлів/ агрегатів і вимірів/ замірів), ймовірно будуть становити: «Су»=34330 грн Таким чином, ТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] » є знищеним, оскільки вартість матеріального збитку приймається рівною вартості автомобіля та загальна вартість ремонту перевищує КТЗ «Renault Trafic II Pass 1.9 dCi 150р.н. [NUMBER] », згідно з ремонтною калькуляцією до транспортно-товарознавчої експертизи за № 114/24. Отже, матеріальний збиток становить 325110 грн (вартість цілого ТЗ) - 34330 грн (вартість пошкодженого ТЗ) - 160000 грн (ліміт відповідальності страховика) =130780 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля до його пошкодження, а тому відповідно до положень ст. 30 Закону № 1961-IV його ремонт є економічно необґрунтованим, а транспортний засіб вважається фізично знищеним. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним факт настання страхового випадку та завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 130780 грн. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст.ст.79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 22, 23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статей 1166-1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають буги необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Главою 67 Цивільного кодексу України, Законами України «Про страхування», «;Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV). За змістом ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Згідно ч. 1 ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Ст. 30 ч. І Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 4.2 передбачає, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо- транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц (провадження №14-31 бцс 18), від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 (провадження N 14-95цс20) установила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності (стаття 3 Закону N 1961-IV). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 року по справі № 755/7666/19. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-005255533 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» передбачений ліміт за шкоду майну у розмірі 160000 грн, а вартість придатних для вторинного використання запчастини/складових ТЗ «Renault Trafic» складає 34330 грн, то [PERSON] , повинен відшкодувати [PERSON] завдану шкоду в сумі 130780 грн, у зв`язку із ДТП, яка трапилася 24 серпня 2024 року, в якій пошкоджено ТЗ «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] . Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду у постанові від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності вини. Вина відповідача встановлена, та в судовому засіданні не оспорювалась, факт спричинення позивачу моральних і фізичних страждань відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд враховує, що позивачу безперечно були спричинені душевні страждання, оскільки було пошкоджено майно, яким він володіє, загалом спричиненими збитками позивачу завдавано незручностей у повсякденному житті, те, що він змушений витрачати свій час та кошти на судове провадження, витрати на правову допомогу. З урахуванням з урахуванням характеру та обсягу страждань, немайнових втрат і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині частково та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку суд оцінює у розмірі 5000,00 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 3 зазначеної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді судового збору в розмірі 2519 (дві тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Так, відповідно до наданих доказів вбачається, що 16 січня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Янчишиним Володимиром Йосифовичем укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.33), яким встановлена погодинна оплата, у якості порядку обчислення гонорару адвоката (пункт 4.1. Договору). У відповідності до вищевказаного пункту договору, вартість години роботи адвоката становить - 1000 гривень. Згідно пункту 4.2. Договору Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату вартість правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набрання законної сили рішення. Адвокатом, Янчишиним Володимиром Йосифовичем надавалася правнича допомога [PERSON] , а саме: попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом. Надання консультації клієнту щодо наявності правових підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики; підготовка та подача позовної заяви із додатками про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від [PERSON] до [PERSON] ; Участь у судових засіданнях адвоката, у Зборівському районному суді Тернопільської області, не залежно від часу та кількості судових засідань. [PERSON] підписав акт виконаних робіт від 21 січня 2025 року (а.с.35), згідно договору про надання правничої допомоги який укладений 16 січня 2025 року між адвокатом Янчишиним Володимиром Йосифовичем та [PERSON] , яким прийняв надану правничу допомогу на суму - 15 000 грн. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 15000 грн загальних витрат на професійну правничу допомогу, з яких: попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом, надання консультації клієнту щодо наявності правових підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики 1000 грн; підготовка та подача позовної заяви із додатками про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди від [PERSON] до [PERSON] ; клопотань, відповіді на відзив 10000 грн; участь у судових засіданнях адвоката, у Зборівському районному судді Тернопільської області, не залежно від часу та кількості судових засідань 4000 грн (а.с.35), які позивач зобов`язаний сплатити протягом 30 днів після набрання рішенням законної сили; а також 7900 грн витрат за проведення експертизи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність ). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 зазначеного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд також враховує положення ч.6 ст.137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача та відповідач в суді заперечували щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн, зазначали, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для їх стягнення у визначеному розмірі з відповідача, просили суд врахувати категорію справи, яка є типовою і предмет спору в ній не є складним та містить лише аналогічні епізоди спірних правовідносин, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення. Вважали виконані адвокатом роботи, з урахуванням їх незначної складності, такими, що не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, оскільки підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви, підготовка та подання позовної заяви до суду, не потребували додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката і не було необхідності у додатковому аналізі обставин справи, вивченні нормативно- правової бази та узагальненні судової практики. Суд, з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. На виконання положень ч.3 ст.137 ЦПК України позивачем до матеріалів справи надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у формі розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу зі складання позовної заяви та розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу з представництва інтересів клієнта у суді першої інстанції. Однак, враховуючи матеріальне становище відповідача, який є військовослужбовцем, вважає за можливе їх зменшити та стягнути на користь позивача 7500 грн витрат на правничу допомогу Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати на проведення експертизи в розмірі 7900 грн слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial