Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

у січні 2025 року [PERSON] (надалі позивач, Боржник) через представника, адвоката Савчака Я. О., звернулася до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що брала декілька кредитів у кредитних компаній. Позивач дізналася про відкриття відносно неї Самарівським відділом державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Самарівським ВДВС) виконавчого провадження № 66497408 16 серпня 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія з управління активами» (надалі Кредитор, Стягувач, відповідач). Жодних постанов за виконавчим провадженням позивач не отримувала, жодних договорів з відповідачем не укладала, не отримувала від відповідача повідомлень та вимог. Представник позивача звернувся з адвокатськими запитами до Самарівського ВДВС та отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, копію виконавчого напису, заяву про примусове виконання стягувача. З копії виконавчого напису представник позивача дізнався про підстави видачі виконавчого напису, вчиненого 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрованого в реєстрі за № 241989 та підстави його вчинення Кредитний договір № 3622193, укладений 11 грудня 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на підставі якого нотаріусом запропоновано стягнути з позивача заборгованість у розмірі 32\~211,00 грн, що складається з 9\~500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 22\~686,00 грн заборгованості за відсотками та 25,00 грн плати за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки за участю нотаріуса ніяких кредитних договорів позивач не укладала, відтак виконавчий напис вчинений нотаріусом із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зазначає про те, що сума заборгованості, наведена у виконавчому написі у частині відсотків є невірною з огляду на порядок нарахування процентів, які зазвичай висувають кредитними організаціями. Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Постановленою суддею ухвалою від 16 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано докази. 20 січня 2025 року представником відповідача подано клопотання про зменшення судових витрат, заяву про визнання позову, заяву про мирне врегулювання спору, клопотання про долучення доказів у справу у виді копії кредитного договору, витягу з реєстру, копії договору факторингу, виписки з рахунку [PERSON] 22 січня 2025 року представником позивача подано клопотання про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, задоволено постановленою судом ухвалою від 22 січня 2025 року. 23 січня 2025 року Київським державним нотаріальним архівом на виконання ухвали суду про витребування доказів повідомлено про те, що станом на 17 січня 2025 року приватним нотаріусом Остапенком Є. М. не передано документи до нотаріального архіву на державне відповідальне зберігання. Постановленими судом ухвалами від 07 квітня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів у справі та з огляду на позицію представника позивача, який наполягав на ухвалення рішення, відмовлено в клопотанні про мирне врегулювання спору. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Згідно з заявою про визнання позову просив розглянути справу у відсутність представника. Також, згідно з заявою про визнання позову позов визнав та відповідно до заяви про зменшення судових витрат просив зменшити розмір судових витрат до 3 000,00 грн, посилаючись на незначну складність справи, визнання позову та не співмірність судових витрат. Представник третьої особи-2 подав заяви про розгляд справи у відсутність представника. Просив вирішити справу на розсуд суду. Представники третьої особи-1, третьої особи-3 в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином. Підстави неявки не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, оцінивши доводи позовної заяви, заяви про визнання позову відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Судом установлено, що 11 грудня 2020 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3622193), згідно з яким позивач отримала у позику 9\~500,00 грн /а.с.93/. Відомостей щодо нотаріального посвідчення Договір не містить. 21 червня 2021 року укладено договір факторингу, за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило права вимоги до боржників за договорами до відповідача /а.с.95-98/. Станом на 17 січня 2025 року у позивача перед відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 32\~186,00 грн /а.с.99/. 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 241989 про звернення стягнення з позивача, який є боржником за Кредитним договором 3622193 від 11 грудня 2020 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на користь відповідача, як правонаступника кредитора на підставі договору факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року, заборгованість виникла за період з 20 червня 2021 року по 26 червня 2021 року у розмірі 9\~500,00 грн за тілом кредиту та 22\~686,00 грн відсотків, а також 25,00 грн плати за вчинення виконавчого напису /а.с.7/. 02 серпня 2021 року відповідачем подано до Самарівського (на момент звернення Новомосковського) ВДВС заяву про примусове виконання виконавчого напису /а.с.8/ Постановою Самарівського\~(на\~момент звернення\~ Новомосковського)\~ВДВСвід 16 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66497408 з примусового виконання виконавчого напису № 241989, вчиненого 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є. М., проводяться виконавчі дії /а.с.9-10/. Вирішуючи спір, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Можливість вчинення виконавчого напису прямо передбачена, зокрема, ст. 18 ЦК України, главою 14 Закону України «Про нотаріат», ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. Глави 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскільки відповідачем не доведено, що укладений між ним та позивачем договір позики був посвідчений нотаріально, і в подальшому наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, суд висновує, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також, у позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: Договір про надання професійних правничих послуг адвоката № 20-11/2024 від 20 листопада 2024 року /а.с.26-30/, акт щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт на суму 10\~000,00 грн /а.с.31/, до яких входить пошук інформації по виконавчому провадженню та консультація клієнта 0,5 год. на суму 1 000,00 грн, складання позовної заяви, в тому числі подання адвокатських запитів на отримання копій документів) 4,0 год на суму 8\~000,00 грн, складання заяви про витребування доказів 0,5 год на суму 1\~000,00 грн; розрахунок № 1 за договором на суму 10\~000,00 грн /а.с.32/, ордер серії АА № 1196839 від 02 січня 2025 року /а.с.33/, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Савчака Я. О. /а.с.34/, витяг з реєстру НААУ щодо представника позивача /а.с.35/. При цьому суд звертає увагу, що положеннями договору визначено оплату наданих адвокатом послуг після підписання акту приймання передачі протягом 10 календарних днів. Разом із тим, у питанні критеріїв, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд дотримується висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Верховний Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, суд звертає увагу на те, що у цій справі представником надано послуги: складання позовної заяви /а.с.1-6/; встановлення даних відповідача та третіх осіб /а.с.12-22,49-54/; витребування доказів до подання позовної заяви /а.с.23-25, 43-46, 47-48, 55-57/; складання заяви про витребування доказів /а.с.36-38/; складання заяв про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції /а.с.120, 140/; участі у судовому засіданні 07 квітня 2025 року у період часу з 09:59 год по 10:31 год. Водночас суд ураховує і те, що ця справа є справою незначної складності, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, відповідач позов визнав, таке визнання не суперечить повноваженням представника, як керівника, прийняте судом з огляду на те, що не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. За таких обставин, з урахуванням незначної складності справи, суми заборгованості, з приводу якої видано виконавчий напис, того, що у справі проведено одне судове засідання за участю представника позивача, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, беручи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення розміру судових витрат, ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що наявні підстави для зменшення заявленої суми витрат відповідача на професійну правничу допомогу у справі до 3 000,00 грн. Внаслідок викладеного, в частині щодо стягнення судових витрат позов підлягає до задоволення частково. Інші доводи та заперечення представників позивача та відповідача, як самі по собі, так і в своїй сукупності, не мають значення для правильного та всебічного розгляду справи, а тому не приймаються судом до уваги. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення основних позовних вимог, а позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач позов визнав, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору, який не сплачено при поданні позову компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial