Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У вересні 2024 року АТ КТ «Приватбанк» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.07.2018 у розмірі 230 000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає таке. [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 11.07.2018 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000.00 грн. , що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 07/21, тип -MasterCard World Black Edition. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, Банком надані до суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором, які є належними доказами заборгованості Відповідача. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Отже, Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36 % річних. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. Також, в зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами закону "Про споживче кредитування" паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 13.11.2020 р., в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. Далі у процесі користування рахунком 13.11.2020 р. Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додається до позовної заяви), на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 11/23 , тип MasterCard World Black Edition, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України" . При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість Відповідача становила 135 454,21 грн, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 13.11.2020 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 36% . При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 31546,22 грн. У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, Банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 р. - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.22 р. відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру (детально у Розрахунку заборгованості). Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а Відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п. 1.4 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 22.07.2024 року має заборгованість -230000.00 грн., яка складається з наступного: - 198453.78 грн. - Заборгованість за тілом кредита, -31546.22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Документ сформований в системі «Електронний суд» 03.09.2024, зареєстрований судом 04.09.2024 за вх. № 60335/24. Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідач [PERSON] , [INFO] , станом на 14.10.2024 значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22.10.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; визнав справу малозначною та призначив її в порядку спрощеного позовного провадження; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи; роз`яснив відповідачу, що він має право у строк для подання відзиву подати суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 27.11.2024 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 15 год. 30 хв. 19.12.2024. Представник відповідача - адвокат Лисенко А.О. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, просив відкласти розгляд справи. Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.12.2024, зареєстрований судом 19.12.2024 за вх. № 88946/24. 19.12.2024 суд надав доступ до електронної справи № 753/17051/24 представнику відповідача. 19.12.2024 представник позивача подав клопотання про проведення судового засідання 19.12.2024 без його участі, позовні вимоги підтримує. 19.12.2024 суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 16 год. 30 хв. 29.01.2025. Представник відповідача - адвокат Лисенко А.О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке. Щодо правовідносин які виникли у Відповідача з Позивачем. Позивач у позові зазначив, що Відповідач звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву б/н від 11.07.2018 року. Також Позивач вказує, що користуючись банківськими послугами Відповідач станом на 22.07.2024 року має заборгованість в розмірі 230 000.00 грн. Наявність такої заборгованості Позивач пояснює тим, що Відповідач нібито користувався кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 200 000.00 грн. З метою доведення викладеної фабули позивачем надано, зокрема, анкета заява про приєднання до банківських послуг від 11.07.2018 року та Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 13.11.2020 року. З анкети-заяви вбачається, що Анкета-заява не містить відомостей про оформлення Відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, обумовлених у позові і є лише опитувальником Клієнта банку. Безпосередньо Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг складається з кількох розділів: I розділ містить інформацію особистого характеру, його метою є ідентифікація особи, яка звернулася, факт заповнення свідчить про наміри даної особи отримувати банківські послуги. ІІ розділ під назвою "Істотні умови Договору «Кредитні картки»" містять умови договору щодо різних карток та різних кредитних продуктів. Тобто з вищевказаного документу вбачається, що будь-яких намірів Відповідача щодо отримання кредиту за певних умов (щодо розміру кредиту, відсотків за користування, пені, штрафів тощо), якими Позивач обґрунтовує суму стягнення, немає. При цьому, Тарифами, які надав Банк як на підставу розрахунку, врегульовано умови кредитування різних кредитних карт із різними вихідними даними. Тобто, тарифами передбачено обслуговування для різних видів карток з різними відсотками за користування, пенею, штрафами тощо. Позивач не визначився з вихідними даними, внаслідок чого запропонований розмір стягнення є необґрунтованим. Якщо уважно придивитися до Заяви про приєднання до банківських послуг від 13.11.2020 року вбачається, що в графі "Підпис уповноваженого працівника Банку" взагалі не міститься підпису уповоноваженої особи Позивача, що, в свою чергу, може свідчити про відсутність доказу укладання не просто кредитного договору, а будь-якого договору Відповідача із Позивачем. Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (див постанову ВП ВС від 27 листопада 2024 року по справі 204/8017/17). До того ж Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 червня 2020 року по справі 145/2047/16-ц виснувала, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 7.11. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Крім того, Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк". А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що залучені банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача, яка вказує на умови кредитування належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). З наданих Позивачем документів немає належних та допустимих доказів того, що саме вказана в позовній заяві процентна ставка була повідомлена Відповідачу. В Анкеті-заяві не вказано взагалі процентної ставки, тобто така є відсутня та користування коштами є безпроцентним. Вбачається, що самому позивачу невідомо, яку карту з якими саме умовами кредитування потрібно покласти в основу розрахунку, і за яких саме умов кредитування ним нараховано загальну суму боргу. Будь-яка угода втілює волю всіх сторін договору, внаслідок чого будь-які односторонні умови, не погоджені зі стороною, є лише бажанням банку, спрямованим на отримання прибутку. Враховуючи те, що в Анкеті-заяві не зазначено жодних умов отримання кредиту, а інших документів Відповідачем не підписувавсь - всі вказані у позові вимоги щодо відсотків за користування, пені, комісії є безпідставними та не відповідають вимогам ст. 1055 ЦК України. Сам позивач надає в якості доказів декілька різних варіантів карток, не вказуючи, з яких підстав ним вирішено, що відповідач погодився на отримання кредиту з певними відсотковими ставками кредитування, пенею, штрафними санкціями тощо. Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, Цивільний кодекс України визначає, що обов`язковими умовами кредитного договору є: 1.Визначення суми кредиту; 2.Порядок нарахування процентів; 3.Порядок повернення кредиту та процентів Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки, а також Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", не визнаються Відповідачем і не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 16.02.2018 року шляхом підписання Анкети заяви. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк", відсутність у анкетах-заявах домовленості сторін про сплату пені та комісії, наданий банком Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ КБ "Приватбанк" не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Більш того, зміни до такого договору (умови та тарифи АТ КБ "Приватбанку"), Позивач вносить самостійно. В ході виконання такого договору виник описаний вище суттєвий дисбаланс між правами та обов`язками Відповідача, який носить явний та очевидний характер порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності у даному випадку. Таке зокрема і наявне у виписці по рахунку, де вказано, що Позивач час від часу змінює процентну ставку за користування кредитом. Хоча дана виписка нами не визнається як доказ наявності заборгованості, про що буде вказано нижче, але на неї все ж слід звернути увагу, оскільки нею підтверджує свої вимоги Позивач. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок зміни процентної ставки, підстав нарахування та розміру комісії, а також відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань. Відповідно, відсутні підстави вважати, що було укладено саме кредитний договір та з Відповідача слід стягувати заборгованість саме за кредитним договором. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Твердження Позивача про те, що Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. є хибним, адже Верховний суд у постанові від 1 жовтня 2020 року по справі 761/2122/19 виснував, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, Позивач не надав до суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг. Так само є хибним твердження про те, що, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви, оскільки тягар доказування, зокрема, щодо актуальності Умов та правил, покладається саме на Позивача і має бути забезпечений ним. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До зазначеного правового висновку дійшла ОП КЦС ВС у постанвоі від 23 травня 2022 року по справі 393/126/20. Таким чином, між сторонами не виникло кредитних правовідносин, а тому стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи, тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо підтвердження факту передачі грошових коштів в якості кредиту. Законодавець чітко визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне надання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто вказаних коштів, та процентів. Також законодавцем чітко зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт надання грошових коштів повинен бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу. Пунктом 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний суд у постанові від 30 листопада 2022 року по справі 334/3056/15 виснував, що У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 червня 2023 року по справі 916/3027/21 зауважила, що застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, вказуючи на необхідності дотримання принципу змагальності, який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Крім того, Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову ВП ВС від 11 жовтня 2023 року по справі 756/8056/19). До того ж, Створення судом необґрунтованих переваг в поданні та оцінці доказів на етапі розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій може порушувати принцип рівності прав сторін у процесі (див. постанову ВС КЦС від 7 лютого 2024 року по справі 311/2297/21). При цьому, довідка Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я Відповідача не може вважатися належим та допустимим доказом, в розумінні глави 5 ЦПК України, адже, по-перше, вона цілком залежить від волі Позивача, а отже останній може видати зазначену довідку про будь-що у будь-якій редакції, вигідній для Позивача, а по-друге, ст. 78 ЦПК України чітко зазначає, що Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначене вище стосується й довідки про видачу карт, адже належних та допустимих доказів того, що Відповідач дійсно отримав ту чи іншу картку Позивач не надав. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає у тому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи. (див постанову ВП ВС від 7 грудня 2021 року по справі 905/902/20). Відповідно, відсутність в матеріалах справи доказів видачі Відповідачу кредитних коштів є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку з недоведеністю. Щодо незаконних стягнень (контррозрахунок Відповідача). Позивачем та Відповідачем не склалися кредитні правовідносини, тому заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 31546,22 грн. заявлена Позивачем, не підлягає задоволенню через відсутність на те правових підстав. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку (в якому міститься повна інформація про рух коштів на банківському рахунку, відображення всіх операцій за договором та даними балансу, суми надходжень та витрат) вбачається, що фактично з Відповідача було незаконно нараховано та списано грошові кошти в сумі 55 600, 25 гр. гривень. Такі грошові кошти були списані без належних на те правових підстав, оскільки в матеріалах справи відсутність будь-які двосторонні правочини між сторонами, якими погоджено нарахування та сплату відсотків за користування коштами. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14 131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При підписанні Відповідачем анкети-заяви АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідно, АТ КБ "Приватбанк" не погодив з Відповідачем стягнення відсотків, а тому якщо такі відсотки були стягнуті без належної на те підстави. При цьому, звертаємо увагу суду, що вказана позиція Верховного Суду повинна застосовуватися з моменту підписання анкети-заяви Відповідачем. Тобто, всі відсотки, які були стягнуті з Відповідача є незаконними та підлягають зарахуванню в погашення тіла кредиту. Частину із сплачених коштів Позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкети-заяви не містять визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що стягували з Відповідача в якості погашення відсотків слід на відповідну суму зменшити заборгованість за тілом кредиту. Відповідно загальна сума позовних вимог за тілом кредиту має бути зменшена на 55 600,17 грн, та складиме 142 853,61 грн. (198453,78 55600,17 = 142 853,61) в тому разі, якщо суд визнає, що між Позивачем та Відповідачем склалися кредитні правовідносини (що Відповідач не визнає). Зазначене є контррозрахунком Відповідача. Верховний суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі 285/3013/16 виснував, що Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що Відповідач надавав розпорядження на списання на списання частини коштів в якості процентів. Не міститься таке розпорядження й у анкеті-заяві. До того ж, Верховний суд у постанові від 22.11.2023 по справі Посилання банку на те, що сплачені позичальником кошти зараховувались банком у порядку черговості, передбаченому ст. 534 ЦК України, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту, не можуть бути враховані, оскільки банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Матеріали позовної заяви не містять узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів. При цьому, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами, а не окремо (див постанову ВС по справі 200/5647/18). Верховний суд у постанові від 15 листопада 2023 року по справі 204/5103/21 виснував. що Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем визначена невірно, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням незаконного списання з рахунку Відповідача грошових коштів на погашення не погоджених в двосторонньому правочині процентів у сумі загалом 55 600,17 грн, відсутності будь-яких доказів укладення саме кредитного договору - позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю та бездоказовістю. Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.01.2025, зареєстрований судом 20.01.2025 за вх. № 3912/25. 29.01.2025 представник позивача подав клопотання про відкладення судового розгляду. Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.01.2025, зареєстрований судом за вх. № 6841/25. 29.01.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав розгляд справи на 15 год. 30 хв. 08.04.2025. 29.01.2025 позивач засобами поштового зв`язку подав відповідь на відзив (надійшов до суду 31.01.2025, зареєстрований за вх. № 7676/25). У відповіді на відзив позивач зазначив таке. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Анкету-заяву № б/н від 11.07.2018 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви. Щодо форми кредитного договору У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами падання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором -приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача,

Outcome: partial