Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася з позовом Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова, яка діє в інтересах Харківської міської ради до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним. В обґрунтування позовних вимог до [PERSON] керівник прокуратури посилається на порушення інтересів держави та не здійснення належним чином органом місцевого самоврядування захисту таких інтересів, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. В обґрунтування позову зазначає, що право власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1», загальною площею 17,6 кв. м, по [ADDRESS] зареєстровано державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Зоткіним С. В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з відкриттям розділу, індексний номер 46896839 від 16.05.2019 17:00:16) за [PERSON] на підставі довідки № 73 від 16 квітня 2019 року та технічного паспорту б/н від 16 квітня 2019 року, виданих ТОВ «НТБ КИЇВ». [PERSON] після реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1» здійснив відчуження вказаної будівлі на користь [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 2467 від 23.07.2019 (1/2 частина будівлі) та № 2468 від 23.07.2020 (1/2 частина будівлі), посвідчених приватним нотаріусом ХНМО Куксіним С.Ю. В свою чергу, [PERSON] здійснив відчуження нежитлової будівлі літ. «Д1-1» на користь [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу № 4517 від 31.10.2019 (1/2 частина будівлі) та № 4518 від 31.10.2020 (1/2 частина будівлі), посвідчених приватним нотаріусом ХНМО Куксіним С. Ю. На думку прокурора, оскільки реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - а саме нежитлову будівлю літ. «Д1-1» (шиномонтаж) загальною площею 17,6 кв.м. в м. Харкові відбулась в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підлягає скасуванню, то право власності у [PERSON] на нежитлову будівлю літ. «Д1-1» не виникло. В свою чергу, [PERSON] , не набувши права власності на нежитлову будівлю літ. «Д1- 1», не набув і повноважень на укладення правочинів щодо вказаної будівлі. Таким чином договори купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «Д1-1» підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. Також, прокурор зазначає, що під час моніторингу відомостей, розміщених в Єдиному міському реєстрі актів Харківської міської ради стосовно відведення земельних ділянок на території Шевченківського району м. Харкова, встановлено, що [PERSON] на підставі п.7 додатку 4 до рішення Харківської міської ради «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19.08.2020 № 2236/20 надано в оренду строком до 01.09.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 0,0384 га (кадастровий номер 6310136300:14:004:0077) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж) по [ADDRESS] . Таким чином, реєстрація вищевказаної нежитлової будівлі за [PERSON] та подальша передача прав власності на нежитлову будівлю [PERSON] , [PERSON] здійснена з метою введення в оману Харківської міської ради, як органу місцевого самоврядування, для приховування справжніх намірів учасників правочину, а саме - отримання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на поза конкурсних засадах, без проведення земельних торгів на підставі ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України. [PERSON] набув у власність нежитлову будівлю - шиномонтаж, який за своїми характеристиками та призначенням є об`єктом дорожнього сервісу, а тому спірна земельна ділянка підлягала передачі [PERSON] в оренду виключно шляхом застосування земельних торгів. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 у справі № 638/1419/21 частково задоволено позовні вимоги прокуратури. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С. В., індексний номер: 46896839 від 16 травня 2019 року, яким зареєстровано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1» загальною площею 17,6 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1830871663101). Також, визнано недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна № 2467 від 23 липня 2019 року та № 2468 від 23 липня 2019 рок, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Визнано недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна № 4517 від 31 жовтня 2019 року та № 4518 від 31 жовтня 2019 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Вказане судове рішення набрало законної сили 25.03.2022. На підставі вищевказаного рішення суду державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради 15.02.2023 скасовано запис про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю літ. «Д1-1» загальною площею 17,6 кв. м. по [ADDRESS] . Також, Постановою Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 638/1297/21 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року скасовано, та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано пункт 7 додатка 4 до рішення Харківської міської ради від 19 серпня 2020 року № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», яким [PERSON] надано в оренду строком до 01 вересня 2025 року земельну ділянку комунальної власності, площею 0,0384 га, кадастровий номер 6310136300:14:004:0077, із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Проте, під час розгляду вищевказаних справ №638/1419/21 та №638/1297/21 в суді, між Харківською міською радою та [PERSON] , на підставі пункту 7 додатка 4 до вищевказаного скасованого судом рішення Харківської міської ради від 19 серпня 2020 року № 2236/20, укладено договір оренди землі від 31.03.2021 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:14:004:0077 загальною площею 0,0384 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж). Строк дії договору оренди до 01.09.2025 (п.8 договору). На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі від 31.03.2021, укладений між Харківською міською радою та [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:14:04:0077 загальною площею 0,0384 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] повернути Харківській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:04:0077 загальною площею 0,0384 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 року позовну заяву Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова було залишено без руху, як таку що не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України та надано строк для усунення встановлених судом недоліків позовної заяви у строк не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали. 23.04.2024 року до суду надійшла заява від Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, відповідно до якої недоліки зазначені в ухвалі суду від 15.04.2024 року були усунуті. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 26.03.2025 року представник прокуратури підтримала позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 31.03.2021 року та про зобов`язання [PERSON] повернути Харківській міській раді земельну ділянку, просила суд їх задовольнити. Позивач, Харківська міська рада, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заяв по суті не на надав, причин неявки до суду представника не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Положеннями частини 3 та 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст. 26, ст. 33 Закону та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (частина перша статті 83 Земельного кодексу України у редакції, чинній, на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, у редакції, чинній, на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (пункт «а» частини другої статті 83 Земельного кодексу України). Частиною 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної земельної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Так, частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадяни та юридичні особи набувають за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України). Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону (стаття 6 в редакції на момент укладення спірного договору оренди 31.03.2021). Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (стаття 16 в редакції на момент укладення спірного договору оренди 31.03.2021). Так, статтею 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання спірного договору оренди 31.03.2021) було передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті). Статтею 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Отже, до повноважень Харківської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який від імені Українського народу і територіальної громади м. Харкова уповноважений реалізовувати компетенцію власника землі, входить прийняття правомірного рішення (як орендодавця) щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у користування громадян (в тому числі в оренду) та захист при цьому інтересів громади. Судом встановлено, що окружною прокуратурою виявлено факт порушення земельного законодавства при передачі в оренду [PERSON] земельної ділянки, при цьому орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада, у судовому порядку не вживає відповідних заходів реагування та не здійснює захист порушених законних інтересів територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. Так, Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова було прийнято рішення вжити заходи представницького характеру, а саме звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору оренди недійсним, з урахуванням того, що ХМР самостійно не вживалися заходи цивільно-правового характеру з цього питання. Про намір вжити такі заходи шляхом представництва в суді для захисту порушених інтересів держави прокуратура проінформовала ХМР шляхом направлення відповідного листа від 25.03.2024 року за № 55-106-1765вих-24. Тобто, прокурором дотримані процедури, передбачені законодавством України для звернення до суду в інтересах держави, так само як і обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Таким чином, вбачаються обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави прокуратурою в особі Харківської міської ради. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути Харківській міській раді спірну земельну ділянку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Як вже зазначалось вище Законом України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону (стаття 6 в редакції на момент укладення спірного договору оренди 31.03.2021). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (стаття 16 в редакції, чинній на час виникнення спірних правових відносин). Так, частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (абзац 2 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України). Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу) (абзац 13 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України). Відповідно до абз. 9 ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу. Судом встановлено, що відповідно до п. 7 додатку 4 до рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19.08.2020 року № 2236/20 [PERSON] надано в оренду строком до 01.09.2025 року земельну ділянку комунальної власності площею 0,0384 га (кадастровий номер 6310136300:14:004:0077) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення саме для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж) по [ADDRESS] . Тобто, метою використання спірної земельної ділянки відповідно до рішення органу місцевого самоврядування при передачі в оренду вказана - експлуатація та обслуговування нежитлової будівлі, яка начебто належала [PERSON] . Таким чином, спірна земельна ділянка була передана у користування відповідачу на умовах, які не передбачали продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) права на земельну ділянку комунальної власності. 31.03.2021 року Харківська міська рада, яка діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України і Закону України «Про оренду землі», в особі виконуючого повноваження Харківського міського голови, секретаря міської ради Терехова Ігоря Олександровича, який діє на підставі ст. 42, ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з одного боку, та [PERSON] , який мешкає: [ADDRESS] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) уклали договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого орендодавець (Харківська міська рада) на підставі рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.08.2020 р. № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надає, а орендар ( [PERSON] ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку із цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ - (12.11) - для розміщення та експлуатації об?єктів дорожнього сервісу, з кадастровим номером 6310136300:14:004:0077, яка розташована [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 2, 3 договору оренди землі від 31.03.2021 року в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0384 га. На земельній ділянці розміщено об?єкти нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «Д1-1». У пункті 8 договору оренди землі від 31.03.2021 року зазначено, що договір укладено строком до 01.09.2025 року. Згідно із п. п.15, 16 договору оренди землі від 31.03.2021 року земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «Д1-1» (шиномонтаж). Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ - (12.11) - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Встановлюючи обставини набуття [PERSON] права власності на спірну нежитлову будівлю, яка використовувалась ним як об`єкт дорожнього сервісу (шиномонтаж), судом встановлено наступне. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності були такі документи: довідка, серія та номер 73, виданий 16 квітня 2019 року, видавник: ТОВ «НТБ КИЇВ»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 16 квітня 2019 року, видавник: ТОВ «НТБ КИЇВ». Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1830871663101. Номер запису про право власності: 31578049. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46896839 від 16 травня 2019 року, 17:00:16, [PERSON] , Печенізька районна державна адміністрація Харківської області, Харківська область. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 23 липня 2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю. право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1», загальною площею 17,6 кв. м., по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Номер запису про право власності: 32514185. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі - продажу, серія та номер: 2467, виданий 23 липня 2019 року, видавник: Куксін С.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу; договір купівлі-продажу, серія та номер: 2468, виданий 23 липня 2019 року, видавник: Куксін С.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 31 жовтня 2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом ХМНО Куксіним С.Ю. право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1», загальною площею 17,6 кв. м., по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Номер запису про право власності: 33931482. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі - продажу, серія та номер: 4517, виданий 31 жовтня 2019 року, видавник: Куксін С.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу; договір купівлі-продажу, серія та номер: 4518, виданий 31 жовтня 2019 року, видавник: Куксін С.Ю., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року у справі № 638/1419/21 частково задоволено позовні вимоги виконуючої обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Шевцової Катерини Володимирівни в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Зоткін С. В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С. Ю. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 46896839 від 16 травня 2019 року, яким зареєстровано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ. «Д1-1» загальною площею 17,6 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1830871663101). На підставі вищезазначеного судового рішення договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2467 від 23 липня 2019 року та договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2468 від 23 липня 2019 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] , визнано недійсними. Також, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4517 від 31 жовтня 2019 року та договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4518 від 31 жовтня 2019 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили 25.03.2022 року. На підставі вищевказаного рішення суду державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради 15.02.2023 року скасовано запис про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю лат «Д1-1» загальною площею 17,6 кв. м. по [ADDRESS] . Крім того, постановою Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі № 638/1297/21 касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано пункт 7 додатка 4 до рішення Харківської міської ради від 19 серпня 2020 року № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», яким [PERSON] надано в оренду строком до 01 вересня 2025 року земельну ділянку комунальної власності, площею 0, 0384 га, кадастровий номер 6310136300:14:004:0077, із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Д1-1» (шиномонтаж), розташованої за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. В обгрунтування своєї правової позиції щодо передачі вищевказаної спірної земельної ділянки без проведення земельних торгів, як підстави для визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради, суд касаційної інстанції зазначив, що у справі, яка переглядалась, суди встановили, що [PERSON] набував у власність нежитлову будівлю - шиномонтаж, який за своїми характеристиками та призначенням є об`єктом дорожнього сервісу, а тому, враховуючи наведені у постанові правові висновки Верховного Суду щодо застосування абзацу тринадцятого частини другої статті 134 ЗК України, спірна земельна ділянка підлягала передачі [PERSON] в оренду виключно шляхом застосування земельних торгів. Відповідно до ч. 4 ст. 85 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд зауважує, що обставини, встановлені в межах цивільних справ № 638/1419/21 та № 638/1297/21, мають преюдиційне значення для вирішення цієї справи та як наслідок доказуванню не підлягають. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд бере до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою - другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Як зазначено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Суд вважає встановленими та доведеними належним чином правомірність звернення Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова замість органу місцевого самоврядування - Харківської міської ради, який самостійно не вживав заходів реагування цивільно-правового характеру та не здійснював захист порушених законних інтересів територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. Також, суд вважає встановленими та доведеними належним чином підстави для визнання договору оренди спірної земельної ділянки між [PERSON] та Харківської міською радою від 31.03.2021 недійсним, оскільки вказаний правочин був вчинений всупереч інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, з порушенням встановленого Законом порядку передачі об`єкта комунальної власності у користування, тобто, без попереднього проведення земельних торгів. Суд також звертає увагу, що реєстрація права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, для експлуатації та обслуговування якого передавалась земельна ділянка, а саме на нежитлову будівлю літ. «Д1-1», загальною площею 17,6 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , була скасована, правовстановлюючі правочини були визнані недійсними, отже право власності у [PERSON] на спірну нежитлову будівлю не виникло. Таким чином, наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, як і порушення прав територіальної громади, від імені якої діяв орган місцевого самоврядування, існували в момент вчинення правочину. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має існувати в момент вчинення правочину та має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19), постанові Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18). З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що рішення сесії міської ради, на підставі якого надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 6310136300:14:004:0077 [PERSON] , визнано незаконним та скасовано постановою Верховного Суду, а саму земельну ділянку передано в порушення вимог ст.ст. 120, 124, 134, 135 ЗК України, без проведення земельних торгів, а також право власності на будівлю шиномонтажу літ. «Д1-1» по [ADDRESS] скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та самі правовстановлюючі документи на вказану будівлю (договори купівлі-продажу нерухомого майна № 4517 від 31 жовтня 2019 року та № 4518 від 31 жовтня 2019 року) визнано недійсними рішенням суду, суд дійшов висновку, що договір оренди землі від 31.03.2021, укладений між Харківською міською радою та [PERSON] підлягає визнанню недійсним. Враховуючи вимоги ст.216 ЦК України та за наявності встановлених судом підстав для визнання договору оренди від 31.03.2021 недійсним, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] повернути Харківській міській раді земельну ділянку, з кадастровим номером 6310136300:14:004:0077, загальною площею 0,0384 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , також необхідно задовольнити. Частинами 3, 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставини, на які посилається орган прокуратури в обґрунтування своїх позовних вимог. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, яка звернулась в інтересах Харківської міської ради, є обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити в повному обсязі. Щодо клопотання Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про повернення надмірно сплачених коштів судового збору суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2024 року Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова, яка звернулась в інтересах Харківської міської ради, через ситему «Електронний суд» до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним. За подачу цієї позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 6 056,00 грн. Відповідно до приписів частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн). Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, позивачу необхідно було сплатити 4844,80 грн судового збору (6056 грн х 0,8). Таким чином, сума надміру сплаченого судового збору становить 1211,20 (6056 грн - 4844,80 грн). Ця сума підлягає поверненню позивачу. Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Дослідивши матеріали справи та встановивши, що заявником внесений судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та про необхідність повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно з пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року (із змінами) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного суд стягує судовий збір з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved