Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

21 травня 2020 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю, встановлення факту розірвання шлюбу та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що в період з лютого 2010 року по 17 квітня 2019 року позивачка перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2010 року, вели спільний побут та спільне господарство, в них був спільний бюджет, вони завжди спільно відпочивали. Турбувалися та піклувалися один про одного, спільно купували побутові речі, одяг, продукти харчування, спільно винаймали житло, де разом проживали. Вона вела господарство, готувала їжу, займалася побутовими питаннями та облаштуванням житла, а [PERSON] забезпечував їх спільне проживання. Під час спільного проживання за спільні кошти позивачем [PERSON] та [PERSON] придбавалось майно, як рухоме так і нерухоме. Так, 20.07.2010 року було придбано транспортний засіб HYUNDAI ELANTRA, 2009 року випуску з використанням банківського кредиту. Кредит сплачувався спільними коштами. Майно, як рухоме так і нерухоме оформлялось на [PERSON] за згоди позивача, оскільки між ними були гарні стосунки і сумніву в порядності [PERSON] в неї ніколи не виникало. Фактично, майно яке було придбане під час спільного проживання з [PERSON] є спільною сумісною власністю і вона має право власності на 1/2 частину спільного майна. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] вони спільно проживали в [ADDRESS] та окрім цього винаймали житло. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна, в тому числі транспортного засобу автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, 2009 випуску, об`єм двигуна 1591 м. куб., перереєстрована на ім`я [PERSON] 13.01.2016 року, державний номерний знак [NUMBER] . Позивачка звернулась за оформленням спадку після смерті [PERSON] , оскільки їм, за життя було зроблено на її ім`я Заповіт, посвідчений 25.09.2015 року приватним нотаріусом Маєвською М.В. та їй стало відомо, що на майно після смерті [PERSON] , претендує його колишня дружина [PERSON] , яка намагається шляхом обману заволодіти спадковим майном. Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита в Солонянській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15.11.2019 року вжито заходів забезпечення позову та заборонено державному нотаріусу Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області вчиняти будь-які дії щодо оформлення спадкових прав та і будь-яким особам свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] до набрання чинності рішенням у справі. [PERSON] дійсно перебував у шлюбі з громадянкою [PERSON] , що зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований Ворошилівським відділом м. Донецька 29.06.1984 року, однак даний шлюб був розірваний відділом реєстрації актів громадянського стану Київського району м. Донецька Донецької області, 03.10.2006 року, про що, відмітка в паспорті [PERSON] (відповідна копія додається до заяви). Як з`ясувалось, запис про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] в електронних базах даних актів цивільного стану громадян відсутній, документи та архіви відділу реєстрації актів громадського стану Київського району м. Донецька Донецької області та Київського районного суду м. Донецька станом на теперішній час знаходяться на окупованій території. Про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] свідчать також інші документи. Вищевказані обставини змушують позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом, оскільки в іншому порядку захистити свої права вона не має можливості. Просила суд: встановити факт розірвання шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Ворошилівським відділом ЗАЦС м. Донецька 29.06.1984 року та який був розірваний відділом реєстрації актів громадського стану Київського району м. Донецька Донецької області, 03.10.2006 року, актовий запис № 418; встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, [PERSON] та [PERSON] в період з лютого 2010 року по 17 квітня 2019 року; визнати майно, набуте за час спільного проживання, а саме: транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA, 2009 року випуску, об`єм двигуна 1591 м. куб., зареєстрований на ім`я [PERSON] 13.01.2016 року, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 03 червня 2020 року цивільну справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 29.12.2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що з позовними вимогами [PERSON] вона не згодна в цілому, оскільки дійсно вона була до моменту смерті [PERSON] дружиною, але деякий час вони не жили разом, у зв`язку з виниклими обставинами фактично з другої половини 2015 року, коли її чоловік [PERSON] виїхав з тимчасово окупованої території. Він не забажав їхати з нею та донькою в м.Лиман (колишня назва Красний Лиман) Донецької області, а виїхав в м. Дніпро (колишня назва Дніпропетровськ). Твердження позивачки, що вона перебувала з лютого 2010 року по 17 квітня 2019 року у цивільному шлюбі з [PERSON] - фактично ні якими доказами по справі не підтверджені (ні актом з місця мешкання, показами свідків, фотокартками де дані особи були разом, ані рахунками по сплаті комунальних платежів, ані іншими доказами, як цього вимагає діюче законодавство України). Вказала, що відповідно до копії трудової книжки , та відповідного сертифіката (копії яких додаються до даного відзиву) на ім`я [PERSON] , то станом на лютий місяць 2010 року останній мешкав та працював на підприємствах в м. Донецьк та відповідним чином не мешкав разом з позивачем по справі. Крім цього, 01.04.2010 року її чоловік [PERSON] отримав копію пенсійного посвідчення в м. Донецьк, що підтверджує лише факт, що останній жив у м. Донецьк разом зі своєю родиною, а ні як із позивачкою. Також зауважила, що похорони її чоловіка були здійснені за рахунок підприємства ДТЕК Дніпрообленерго в якому працював її чоловік. Кремацію [PERSON] проводили вона з донькою, про що мається відповідна реєстраційна картка про кремацію № 000173 (копія якої додається до даного відзиву). Зазначила, що спірний автомобіль був придбаний з її чоловіком на їх сумісні кошти. Безпосередньо вона виплачувала кредит, про що мається декілька квитанцій по сплаті кредиту та на яких є її підпис. Вказала, що [PERSON] знаючи про те що вона звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса для оформлення спадщини після смерті її чоловіка, не могла не бути обізнаною в тому що на спадкове майно, а саме на легковий автомобіль претендує його рідна донька від її з [PERSON] шлюбу - [PERSON] , [INFO] , яка 23 квітня 2019 року звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Солонянської державної нотаріальної контори. Зазначила, що в позовній заяві [PERSON] , а саме в підпункті «правове обґрунтування щодо необхідності встановлення факту розірвання шлюбу» посилається на діючи норми Законів України, а саме ЦПК України, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», та інші підзаконні акти. При цьому в позовній заяві позивач не надала жодного доказу того, що шлюб між відповідачкою та [PERSON] був розірваний в установленому діючим законодавством України, порядку діючим на момент розірвання шлюбу, на час, на який посилається [PERSON] , а саме ні актовий запис про розірвання шлюбу, ні свідоцтво про розірвання шлюбу позивачем не було надано до суду, що в свою чергу і не може бути взагалі. Вказала, що вони з [PERSON] на момент його смерті офіційно перебували в зареєстрованому шлюбі, про що мається відповідне свідоцтво про шлюб. Просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю, встановлення факту розірвання шлюбу та встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовити. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року залучено в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Краснолиманського міського суду Донецької області. Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 липня 2021 року цивільна справа прийнята до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 24 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року витребувано докази по справі. 13.09.2024 року від відповідача [PERSON] , документ сформований в системі «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вказала, що Ворошилівським відділом РАЦС м. Донецька 29.06.1984 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , під час шлюбу чоловік зраджував, у зв`язку з чим декілька разів між подружжям виникало питання про розлучення, проте після початку процесу розлучення юридичного результату так і не було отримано, оскільки завжди відбувалося примирення. У зв`язку тимчасової окупації м. Донецька у 2014 році, чоловік виїхав у тривале відрядження до іншої області. Графік праці проходив по різному, чоловік повертався до дому тиждень через тиждень, інколи тиждень через 2 тижня або місяць. Під час відрядження подружжя фактично не спілкувались, оскільки були труднощі у зв`язку. Як [PERSON] проводив час невідомо, але після відрядження будь-яких спорів або сварок між подружжям не виникало. [INFO] чоловік помер та відбувся процес спадкування, після чого почався суд за позовом [PERSON] про начебто проживання нею однією сім`єю з чоловіком [PERSON] . Аналізуючи вищевказані норми Сімейного кодексу України вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був дійсний до 17 квітня 2019 року, у зв`язку смертю першого, відповідно до ст. 104 СК України. Зазначила, що єдиним та належним доказом підтвердження розірвання шлюбу є виключно Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу згідно додатку 7 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану. У зв`язку з тим, що [PERSON] вже отримувала вищевказаний витяг, який знаходиться в спадковій справі, в якому відсутні відомості щодо розірвання шлюбу, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 13.09.2024 року від відповідача [PERSON] , документ сформований в системі «Електронний суд», надійшла заява про застосування строку позовної давності. Вказала, що відповідно до ст. 74 СК України право на спільну сумісну власність жінки та чоловіка, мають у разі не перебування в будь-якому іншому шлюбі. Відповідно до норм ст. ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальний строк позовної давності становить три роки.Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач не є стороною шлюбу та не суб`єкт відносин Сімейного кодексу України, крім вимог позивача в частині ст. 74 СК України, зазначене свідчить, що строк позовної давності вже давно сплинув. Просила суд застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови в позові та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року витребувано докази по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням про вручення, яка повернена з відміткою «адресат відмовився», що є належним повідомленням про вручення. В матеріалах справи наявна заява в якій відповідачка зазначає, що вона мешкає у м. Лиман Донецької області, що вказує на значну територіальну віддаленість від місця проведення слухання. Просила розглядати справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.06.2016 року за №1442030054 [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (т.1 а.с. 165 зв.). Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті засідання за відсутності відповідача. Представник третьої особи Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином через підсистему «Електронний суд». Заяв та клопотань не надійшло. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.08.2018 року за №32058 [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] (т.1 а.с. 141 зв.). Свідок [PERSON] , подруга, дружина брата позивачки, суду показала, що [PERSON] з [PERSON] проживали разом в м. Харків в 2011- 2012 роках. [PERSON] працював в Києві, Донецьку, Дніпрі. Вони придбали будинок, як дачу. Про перший шлюб [PERSON] вона знала та бачила в паспорті штамп про розлучення. Він був вільною людиною. Свідок [PERSON] , брат позивачки, показав, що йому відомо, про те, що [PERSON] з [PERSON] познайомилась в 2010 році. Вони стали проживати разом з 2010 року в будинку сестри в м. Харкові, в подальшому переїхали в м. Донецьк, потім до м. Києва, м. Дніпра. Разом вони придбали будинок і робили в ньому ремонт. Вони до останнього були разом. Про сімейний стан [PERSON] знає з його слів, він йому сказав, що розлучений з 2006 року. Знав, що є колишня дружина і донька, але ніколи їх не бачив і не спілкувався з ними. Свідок [PERSON] , сусідка, показала, що [PERSON] з [PERSON] придбали разом будинок у них в селі Вовніги в 2015 році та приїздили кожний вихідний та робили в ньому ремонт. Вона не знала, що вони не в шлюбі, [PERSON] казав, що це його дружина. Нікого крім них у будинку не бачила. Чи був він колись одружений не знає. Свідок [PERSON] , сусід, показав, що село Вовніги, Солонянського району Дніпропетровської області у них маленьке на вулиці живуть три сім`ї, інші будинки, використовуються як дачі. В 2015 році [PERSON] з [PERSON] придбали будинок по сусідству. Спочатку вони приходили до нього купувати мед, а потім стали ходити в гості. [PERSON] казав, що [PERSON] його дружина. Про те, що вони не в зареєстрованому шлюбі дізналися лише після смерті [PERSON] . Іншої жінки в цьому будинку не було. [PERSON] сам будував будинок, верхній поверх не доробив. Нікого крім них в будинку не бачили. Свідок [PERSON] , подруга позивачки, показала, що позивачка познайомилась з [PERSON] на сайті знайомств в 2010 році. Зустрілися вони в м. Донецьку і стали жити разом. [PERSON] не хотіла жити в м. Дніпро і [PERSON] переїхав в м. Харків. Вони все робили разом та купили машину. Коли [PERSON] зробили пропозицію працювати в м. Києві він поїхав, потім йому запропонували працювати в м.Донецьку, а потім в м. Дніпро. Коли почалася війна [PERSON] купив будинок та зробив в ньому ремонт. [PERSON] був розлучений, він пропонував [PERSON] зареєструвати шлюб, але [PERSON] подобався цивільний шлюб. У [PERSON] є донька від першого шлюбу. Коли він захворів в 2019 році до нього ніхто не приїжджав. Свідок [PERSON] , знайомий позивачки з 1996 року та знайомий [PERSON] з 2011 року, показав, що знає історію їх знайомства зі слів позивачки. Познайомився з [PERSON] в 2011 році, коли він приїхав в м. Харків. [PERSON] попросила зробити ремонт в будинку у м. Харкові в якому вони проживали як подружжя. Разом з ним виїжджали влітку на відпочинок. Потім вони переїхали з міста Харкова. В розмові [PERSON] розповідав, що у нього є донька і відносини з колишньою дружиною та донькою не підтримує. Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (т.2, а.с.74). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00022698172 від 21 квітня 2019 року [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть складено Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 квітня 2019 року №880. Свідоцтво про смерть видано [PERSON] (т.2 а.с. 74 зв,75). Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (т.1 а.с.141). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2009 року, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з Договором купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту №20/07/01 від 20 липня 2010 року укладеного між ТОВ «ТІВІТА ПЛЮС» та [PERSON] , останній придбав автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2009 року за 140000 грн. Відповідно до копії спадкової справи №156/2019 заведеної Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 23 квітня 2019 року до майна померлого [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті [INFO] звернулася донька [PERSON] . 29 травня 2019 року з заявою звернулася [PERSON] , як дружина померлого, яка відмовилася від прийняття належної їй частки спадщини за законом після смерті померлого чоловіка [PERSON] на користь його доньки [PERSON] . Прохала видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя. 17 вересня 2019 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Солонянської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] . Вказала, що спадкоємицею, передбаченою ст.1241 ЦК України, у померлого є дружина - [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00023964126 від 17 вересня 2019 року [PERSON] 29 червня 1984 року зареєстрував шлюб з [PERSON] після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №495, Орган державної реєстрації Ворошиловський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Донецьку, про що видано Свідоцтво про шлюб Серія та номер [NUMBER] . Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповітів/спадкові договори) №55965250 від 23.04.2019 року у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповідача [PERSON] , заповіт №57987171 чинний бланк НАР 818816 номер в реєстрі нотаріальних дій 946, дата посвідчення [INFO] (т.2 а.с. 72-137). Відповідно до Заповіту від 25 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маєвською М.В., Серія НАР 818816, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (паспорт серія [NUMBER] , виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 03 квітня 2002 року), на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1982 гектарів, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 1225081900:03:001:6036 заповідав [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (т.1 а.с. 19). Згідно з копією паспорту [PERSON] Серія [NUMBER] , виданий Київським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області 04 травня 2007 року, був зареєстрований [ADDRESS] та знятий з місця реєстрації 27.03.2015 року Солонянським ГУМВС України в Дніпропетровській області. З 27.03.2015 року зареєстрований: [ADDRESS] (т.1 а.с.16-18). Також в паспорті наявний штамп Відділу реєстрації актів громадянського стану Київського району Донецької області про припинення шлюбу з [PERSON] 03.10.2006 року, актовий запис 418. Відповідно до паспорту Серія [NUMBER] відділом реєстрації актів громадянського стану Київського району м. Донецьк Донецької області 03.10.2006 року зареєстровано припинення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , актовий запис №418. Як вбачається з особового листа по обліку кадрів [PERSON] , автобіографії та Особової картки працівника заповненої 04.10.2013 року він вказує, що розлучений (т.2 а.с. 52-61). Із тексту довіреності від 12.11.2014 року НАЕ №965430, виданої від імені [PERSON] , вбачається, що в паспорті [NUMBER] , виданий 03 квітня 2002 року Київським РВ УМВС України в Донецькій області, в якому є штамп про розірвання шлюбу Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського району м. Донецька Донецької області 03.10.2006 року актовий запис №418, (інших штампів про шлюб не має) він довіряє [PERSON] представляти його інтереси (т. 3 а.с. 95). Відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2025 року №8631/9053-1-25/15.1 на виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2025 року повідомлено, що актового запису про розірвання шлюбу №418, складеного 03.10.2006 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , не виявлено. Водночас повідомили, що перший та другий примірники актового запису про шлюб №495, складеного 29.06.1984 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ворошиловського району м. Донецька, залишилися на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим провести перевірку актового запису цивільного стану та підтвердити відповідність відомостей, зазначених у Реєстрі, даним паперового носія актового запису про шлюб не виявляється можливим. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] уклав шлюб з громадянкою [PERSON] , який було зареєстровано Ворошиловським районним відділом державної реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис про шлюб № 497, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та копією свідоцтва про укладання шлюбу Серія [NUMBER] (т.2 а.с. 79 -80, т.1 а.с. 142). В судовому засіданні безспірно встановлено, та підтверджується листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.03.2025 року №8631/9053-1-25/15.1, актового запису про розірвання шлюбу №418, складеного 03.10.2006 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] в Реєстрі не виявлено, а письмові документи залишилися на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим провести перевірку актового запису цивільного стану та підтвердити відповідність відомостей, зазначених у Реєстрі, даним паперового носія актового запису про шлюб не виявляється можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 1, а також ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України, й у такий перелік входить місто Донецьк. Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", роз`яснено, що суди можуть встановлювати факт розірвання шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відповідно до п. б ст.2.2.5 Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5 встановлено перелік відомостей про осіб, які розривають шлюб (чоловіка та дружину), які вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Серед іншого, до таких відомостей віднесено прізвище осіб, після розірвання шлюбу, підстава державної реєстрації розірвання шлюбу. Відповідно до п. 3 розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Як встановлено при розгляді справи, на даний час не можливо отримати документи про реєстрацію розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану, оскільки розірвання шлюбу відбулося на тимчасово окупованій території України та інформація не була внесена до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що оскільки вона отримала Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, а Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу згідно додатку 7 позивачем не надано, тому шлюб не був розірваний. Оскільки, під час розгляду справи по суті факт реєстрації розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 418 від 03.10.2006) знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними письмовими доказами. Встановлення факту розірвання шлюбу має для заявника юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення її прав, оскільки вона є спадкоємцем за заповітом, а відповідачка [PERSON] як дружина мала б право на 1/2 частку майна придбаного в шлюбі та відповідно до ст.1241 ЦК України, обов`язкову частку майна, яке відповідно до заповіту [PERSON] заповідав [PERSON] . Виходячи із вищевикладені суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту розірвання шлюбу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, [PERSON] та [PERSON] в період з лютого 2010 року по 17 квітня 2019 року, яка заявлена для визнання майна придбаного у цей період спільним сумісним майном, то суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Із такою заявою мають право звернутися: особи, стосовно яких був здійснений реєстраційний запис, члени їх сім`ї; законні представники неповнолітніх та недієздатних; спадкоємці померлих. Відповідно до статті 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо подальшому визнання набутого за вказаний час майна спільною сумісною власністю, то встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України). Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 367/7714/16-ц, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 04.12.2023 у справі №543/563/22, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. Однак будь-яких належних доказів, документів, які посвідчують їх спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачем суду не надано (рахунки за комунальні послуги, договори оренди або купівлі нерухомості, які мають обох партнерів як власників або орендарів, фінансові документи: заяви про спільний банківський рахунок, податкові декларації, страхові поліси тощо, на яких обидва партнери вказані як подружжя чи подружжя, можуть бути використані в якості підтвердження, а сам по собі заповіт не є доказом проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд критично відноситься до показів свідків брата позивачки [PERSON] , його дружини [PERSON] та подруги позивачки [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, які вказували про факт проживання позивачки з померлим [PERSON] з 2010 року, оскільки останні надані заінтересованими особами, та беззаперечно не підтвердили факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2010 року по [INFO] . Суд також не приймає до уваги покази свідка [PERSON] , який знає історію знайомства і стосунків зі слів позивачки. А свідки [PERSON] та [PERSON] знайомі з позивачем та померлим з 2015 року та надавали покази щодо періоду часу з 2015 року. Крім того суд бере до уваги що зазначений позивачем період спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини з лютого 2010 року не підтверджено жодними письмовим доказом по справі та до матеріалів справи не долучено жодної фотографії, які підтверджують факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю з лютого 2010 року, а як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] та особисто ним заповненого 04.10.2013 року особового листа по обліку кадрів: з вересня 2009 року по жовтень 2010 року останній працював начальником відділу Шахта Бєлицька ДП Добропілля вугілля, м. Добропілля, а з листопада 2010 року по березень 2012 року помічник генерального директора ВАТ «Турбоатом» м. Харків, з березня 2012 по червень 2012 заступник генерального директора ВАТ «Київенерго» м. Київ, з вересня 2012 року по жовтень 2013 року керівник департаменту аналізу і управління ризиками безпеки дирекції з безпеки ТОВ «ДТЕК» м. Донецьк. З 01.10.2013 року переведений до ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго». Також позивачем не надано письмових доказів щодо понесення витрат на поховання [PERSON] . А як вбачається із долучених відповідачем доказів була здійснена кремація померлого [PERSON] його донькою [PERSON] , що підтверджується реєстраційною картою про кремацію № [NUMBER] . З огляду на наведене, наявні докази в сукупності не дозволяють суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання. Крім того, щодо майна, придбаного в період спільного проживання, суд, ухвалюючи рішення покликається на правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц, згідно якого Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна". Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).За обставин цієї справи: належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно); вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення; при розгляді справ про визнання права власності на майно, яке набуто під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.

Outcome: partial