Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь вартість майна переданого на зберігання у розмірі 41\~700,80 євро. В обґрунтування вимог зазначається, що 26 листопада 2013 року між ФОП [PERSON] та відповідачем укладено договір зберігання, який діє до 31 грудня 2015 року. ФОП [PERSON] на виконання умов договору передала відповідачу на зберігання топки камінні, піч камінну, аксесуари для топки камінної, всього 36 позицій на загальну суму 41\~700,80 Євро. 05 лютого 2015 року між ФОП [PERSON] та позивачем укладено договір про заміну кредитора за умовами якого до позивача переходить весь обсяг прав за договором зберігання від 26 листопада 2013 року, в тому числі право вимоги на одержання від відповідача, майна переданого за Договором зберігання та право вимоги на одержання від відповідача залогової вартості майна, в разі його втрати, право вимоги на отримання пені. Відповідно до п. 4 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, поклажодавець вправі вимагати, а зберігач зобов`язаний видати майно, передане на збереження, незалежно від терміну збереження. Згідно п. 8 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, зберігач в разі пошкодження, втрати, прийнятого майна, відшкодовує поклажодавцю залогову вартість майна, яка оговорюється в акті прийому-передачі майна. В зв`язку з не поверненням майна, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року № 22-ц/796/3717/2016 зобов`язано відповідача повернути позивачу майно, передане йому на відповідальне зберігання на підставі Договору відповідального зберігання від 26 листопада 2013 року, визначеною вартістю 41\~700,80 Євро. Позивач зазначав, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року має преюдиційне значення при розгляді даної справи. Обставини укладення договору зберігання та передачі майна на зберігання, вартості переданого майна на зберігання, наявності у відповідача зобов`язання повернення позивачу майна встановлені вищезазначеним рішенням та не підлягають повторному доведенню при розгляді даної справи. Виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року № 2/753/5832/15 про зобов`язання відповідача повернути позивачу майно, передане йому на підставі договору зберігання від 26 листопада 2013 року, визначеною вартістю 41\~700,80 Євро пред`явлений до виконання органам державної виконавчої служби. Постановою Чернівецького міського відділу ДВС від 08 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52168059. В самостійному порядку відповідачем не виконано рішення суду, не повернуто майно позивачу. Постановою Броварського відділу ДВС від 29 березня 2021 року, виконавчий лист у ВП № 52168059 був повернутий стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, в зв`язку з відсутністю майна. У зв`язку з неповерненням майна та невиконанням постанови Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року № 22-ц/796/3717/2016, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу вартість відповідного майна. Позивачем на адресу відповідача направлялася вимога від 16 червня 2023 року про відшкодування вартості майна переданого на зберігання відповідачу за договором зберігання від 26 листопада 2013 року та сплатити 41 700,80 Євро. Відповідь на вимогу відповідачем не надано, кошти не сплачено. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором зберігання від 26 листопада 2013 року, не повернув майно зберігачеві. Позивач вважає, що передане на зберігання майно втрачено, що підтверджується постановою Броварського відділу ДВС від 29 березня 2021 року ВП № 52168059 про повернення виконавчого документа стягувачу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження. Протокольною Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача ФОП [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 15 грудня 2023 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив в зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за подачу позову про стягнення із відповідача загальної вартості майна переданого на зберігання у розмірі 41\~700,80 Євро, стягнути з відповідача вартість частини майна переданого на зберігання в розмірі 7\~694,40 Євро, а саме: топка камінна KFD ILUX 90+, 1 шт., ціною 750,40 Євро; KFD ECO 70+, 1 шт., ціною 799,20 Євро; KFD ECO ILINE 5172R, 1 шт., ціною 1 205,60 Євро; KFD LINEA H 920 2.0 CI HAC, 1 шт., ціною 2 216,80 Євро; KFD LINEA V 1190 2.0, 1 шт., ціною 2 722,40 Євро. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 07 березня 2024 року на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити. Також 13 січня 2025 року надав додаткові пояснення, в яких зазначав, що спір щодо відшкодування вартості іншої частини майна, яка не є предметом розгляду, вирішений в наказному провадженні в справах № 361/3147/24; № 361/2274/24; № 361/4667/24. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. З урахуванням викладеного, а також за згодою позивача суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно із частиною четвертою статті 223\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2013 року між ФОП [PERSON] та відповідачем укладено договір зберігання, який відповідно до п. 9 діє до 31 грудня 2015 року. Відповідно до пункту 2 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання майно відносно акту-передачі, який являється невід`ємною частиною даного договору. Фактична адреса зберігання майна: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 4 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, поклажодавець вправі вимагати, а зберігач зобов`язаний видати майно, передане на збереження, незалежно від терміну збереження. Відповідно до пункту 5 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, якщо зберігач не передав майно у відповідності до п. 4 даного договору протягом 10 днів, то він сплачує поклажодавцю пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочки від суми залогової вартості майна. Згідно з пунктом 8 Договору зберігання від 26 листопада 2013 року, зберігач в разі пошкодження, втрати, прийнятого майна, відшкодовує поклажодавцю залогову вартість майна, яка оговорюється в акті прийому-передачі майна. Відповідно до актів прийому-передачі майна на зберігання від 26 листопада 2013 року ФОП [PERSON] на виконання умов договору передала ФОП [PERSON] на зберігання всього 36 позицій на загальну суму 41\~700,80 євро. 05 лютого 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про заміну кредитора за умовами якого до [PERSON] переходить весь обсяг прав за договором зберігання від 26 листопада 2013 року, в тому числі право вимоги на одержання майна переданого за Договором зберігання та право вимоги на одержання залогової вартості майна, в разі його втрати, право вимоги на отримання пені. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , який є правонаступником ФОП [PERSON] про зобов`язання повернути майно та відшкодувати збитки. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2016 року № 22-ц/796/3717/2016 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано ФОП [PERSON] повернути [PERSON] майно, передане йому на відповідальне зберігання на підставі Договору відповідального зберігання від 26 листопада 2013 року, визначеною вартістю 41\~700,80 євро. Постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області від 08 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52168059 про зобов`язання ФОП [PERSON] повернути майно, передане йому на підставі договору зберігання від 26 листопада 2013 року. Постановою старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Огородником Д.О. від 29 березня 2021 року, виконавчий лист у ВП № 52168059 був повернутий стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, в зв`язку з відсутністю майна. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 938 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Згідно зі\~статтею 949 Цивільного кодексу України\~зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Згідно зі\~статтею 953 Цивільного кодексу України\~зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Позивачем на адресу відповідача направлялася вимога від 16 червня 2023 року про відшкодування вартості майна переданого на зберігання відповідачу за договором зберігання від 26 листопада 2013 року та сплатити 41 700,80 Євро. Відповідь на вимогу відповідачем не надано, кошти не сплачено. Згідно ст. 226 ГКУ, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Оцінюючи у сукупності всі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з підстав їх обґрунтованості та доведеності. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3 108 грн. 76 коп.

Outcome: approved