Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

07.04.2025 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява від Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» (далі КНП «ВО КПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР») про примусову госпіталізацію [PERSON] . Заява мотивована тим, що 05.04.2025 року в КНП «ВО КПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» доставлений машиною ЕМД в супроводі працівника поліції та матері - опікуна [PERSON] на лікування [PERSON] в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. 07.04.2025 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги. В судовому засіданні представник КНП «ВО КПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» Кудренко Я.В. підтримав заяву, просив винести рішення про ушпиталення [PERSON] в примусовому порядку, проте заявив, що опікун [PERSON] - [PERSON] подала заяву про ушпиталення сина. [PERSON] дійсно страждає на тяжке психічне захворювання, не здатний до самообслуговування, проявляє агресію, не керований. [PERSON] в силу стану здоров`я та психічного стану не може бути присутнім в судовому засіданні. Згідно рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 28.02.2025 року продовжено строк дії рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 19.09.2022 року про визнання [PERSON] недієздатним, установлення опіки та призначення його опікуном [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилась. 05.04.2025 року подала заяву про госпіталізацію [PERSON] , в якій просила розглянути питання у суді без її присутності. Представник заінтересованої особи адвокат Дмитришина Т.І. вказала, що [PERSON] дійсно страждає на тяжкий психічний розлад, потребує госпіталізації проте при проведенні його госпіталізації належить керуватися ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу», т.я. [PERSON] у встановленому законом порядку визнаний недієздатним, має опікуна [PERSON] , яка падала заяву про госпіталізацію сина. Тому вважає, що застосування ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» (госпіталізація в примусовому порядку ) є недоречною. Прокурор Петрусевич А.Б. вказала, що згідно ст.13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, яка за станом свого здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення до цього органу законного представника зазначеної особи і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. І вона не заперечує проти госпіталізації [PERSON] відповідно до ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Дослідивши матеріали справи, суд установив, що [PERSON] має тяжкий психічний розлад ( F 72/1). Згідно висновку огляду комісії лікарів-психіатрів особи, яка потребує госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] страждає на важкий психічний розлад у вигляді захворювання F 72.1 (важка розумова відсталість зі значним порушенням поведінки, що потребують догляду та лікувальних заходів). Згідно супровідного листа ЕМД від 05.04.2025 року [PERSON] в зв`язку з психічним розладом доставлений в КНП «ВО КПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» з с. Гонорівка, вул. Вишнева, 42 в супроводі матері і працівника поліції. Згідно огляду лікаря приймального відділення КНП «ВО КПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 05.04.2025 року [PERSON] скарги не висловлює, зі слів матері- опікуна: став агресивний, покусав матір, зробив гармидер в хаті, відмовляється від ліків, намагається втекти додому. Психічний статус свідомість ясна, на питання не відповідає, продуктивний контакт відсутній, відволікається, малодиференційний, кричить, злобний, не виконує інструкцій, контакту не доступний, під час огляду непосидючий, постійно ходить за мамою, маячні та суїцидальні ідеї не висловлює, критика до свого стану відсутня, має діагноз F 72.1, мати пацієнта написала заяву на ушпиталення. Згідно примітки не надав згоди на госпіталізацію, ушпиталений за заявою матері- опікуна. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Верховний Суд в постанові по справі № № 127/25395/18 наголосив, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Сама собою наявність висновку лікарів-психіатрів про ознаки психічного розладу у особи за відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу без його усвідомлюваної згоди. Згідно ст. 14 ЗУ « Про психіатричну допомогу» , особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Наказом МОЗ України від 7.12.2023 № 2085 затверджено Порядок надання психіатричної допомоги в стаціонарних умовах, який визначає механізм надання такої допомоги з огляду на пріоритет прав і гідності людини. Так згідно п. 3 наказу особа яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована без її усвідомленої згоди або без письмової згоди її законного представника тільки в порядку, визначеному ст. 14, 17 ЗУ « Про психіатричну допомогу» Проте, стаття 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» передбачає, що особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків госпіталізація особи віком до 14 років (малолітньої особи) до закладу з надання психіатричної допомоги проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про згоду його підопічного на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, яка за станом свого здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення до цього органу законного представника зазначеної особи і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 41 ЦК України передбачає правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Згідно п.п. 2 п 1.2 Правила опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 №34/166/131/88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за №387/3680, опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Згідно п 1.7 Правил опіки та піклування, органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації: вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників, тощо . Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Таким чином суд установив, що [PERSON] є недієздатним, страждає на важкий психічний розлад, за станом свого здоров`я не здатний висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду на госпіталізацію, правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун. Отже суд вважає, що госпіталізація [PERSON] здійснюється на добровільних засадах. Тому суд вважає за можливе в задоволенні заяви відмовити, судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed