Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даною заявою та просять постановити рішення, яким: -визнати договір купівлі-продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року нежитлової будівлі (зернового складу та хімічного складу (частина будівлі, загальною площею 385 м2), розташованої за адресою: [ADDRESS] , не посвідченого нотаріально, дійсним; - визнати у порядку спадкування за спадкоємцями [PERSON] та за [PERSON] право власності за кожною на 1/2 (одну другу) частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що в цілому належала спадкодавцю на підставі договору купівлі - продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року. В обґрунтування позову, позивачі зазначають, що між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Жовтневе» в особі ліквідатора Іванова Владислава Михайловича, 18 жовтня 2006 року було укладено договір купівлі - продажу № 02/10/06 у письмовій формі (далі Договір). Відповідно до п.1.1 Договору, продавець [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв та оплатив вартість придбаного майна (зерновий склад з хімічним (частина будівлі загальною площею 385 м2). Згідно п.5.1.Договору передбачено, що цей Договір вважається укладеним з підписанням сторонами та діє до моменту виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі. Сторони зазначили у п.3.2 Договору, що передача майна у власність здійснюється оформленням акту прийому-передачі. На виконання умов Договору, передбачені у п.3.2, в той же день сільськогосподарський кооператив «Жовтневе» в особі ліквідатора Іванова В.М. та фізична особа [PERSON] склали акт прийому-передачі майна згідно Договору купівлі-продажу №02/10/06 від 18.10.2006 року, яким підтвердили факт передачі ліквідатором та отримання [PERSON] у власність зернового та хімічного складу (частина будівлі, загальною площею 385 м2). Даний акт був посвідчений нотаріально, тоді як договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально. Таким чином, у вищевказаних відносинах така згода між [PERSON] та ліквідатором Івановим В.М. була досягнута за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу нежитлової будівлі зернового та хімічного складу (частина будівлі, загальною площею 385 м2), зокрема: визначено предмет договору купівлі-продажу, між продавцем і покупцем погоджено ціну товару, покупцем сплачена оговорена грошова сума за придбаний товар, складено акт прийому-передачі вищевказаної нежитлової будівлі, та виготовлено технічний паспорт, який зареєстрований в КП «Болградське БТІ» за реєстраційним номером 3-220 від 10.01.2007 Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на нежитлову будівлю (зерновий склад з хімічним складом (частина будівлі, загальною площею 385 м2) за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого є: - рідна сестра [PERSON] ; - неповноітня донька померлого [PERSON] , [INFO] , законним представником якої виступає її мати - [PERSON] . Позивачі прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області, на підставі чого заведено спадкову справу №34/2020. Одночасно ними, 28 травня 2024 року, укладено договір про розподіл спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідченого договору, до спадкоємця [PERSON] переходить 1/2 (одна друга) частина та до спадкоємця [PERSON] переходить 1/2 (одна друга) частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою [ADDRESS] , що в цілому належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року. За результатами розгляду їх заяв, приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. винесено постанови від 26 листопада 2024 року №281/02-31, якими відмовлено [PERSON] та 28.11.2024 року №284/02/31, відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би належність нежитлової будівлі спадкодавцю, що передбачено п.4.15 глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину» II розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом МЮУ від 22.02.2012 за №296/5. \~ \~ \~ \~Зазначене стало приводом для звернення до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.12.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.62-64). 25.12.2024 через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків від представника позивачів - адвоката Дерментлі Р.С. з долученням до матеріалів справи висновку про вартість майна оцінювача ТОВ «Центр Оцінки захід», згідно якого ринкова вартість будинку за адресою: [ADDRESS] становить 145322.00 гривень (а.с.66-70) та здійснено доплату судового збору за заявленими вимогами майнового та немайнового характеру - дві окремі квитанції на суму 1453.30 гривень кожна та дві окремі квитанції на суму 606.00 гривень кожна (а.с.71-74). Представником також подано заяву від 25.12.2024 року про зарахування попередньо сплаченого судового збору з допущеною помилкою в ПІП платника (а.с.93-94). \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачами було усунуто недоліки, позовної заяви, приведено її у відповідність вимогам статей 175-177 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою від 26.12.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 19.02.2025 року о 13:00 годині (а.с.95), про що були повідомлені сторони (а.с.96). \~ \~ \~ \~27.12.2025 року представником позивачів [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслано заяву про виправлення описки в ухвалі суду про відкриття провадження по справі, а саме дати постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки зазначено «18.12.2024 року», а вірно «16.12.2025 року» (а.с.97-100). \~ \~ \~ \~Ідентична заява надійшла від представника поштовим листом (а.с.101). \~ \~ \~ \~В підготовче засідання 19.02.2025 року: \~ \~ \~ \~- позивач [PERSON] не прибула. Поштовий лист повернувся до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.106-111). Через її представника подано до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справ у її відсутність (а.с.102, 103); \~ \~ \~ \~- законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] - [PERSON] не прибула. Поштовий лист отримано особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.115). Аналогічно через представника подано до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справ у її відсутність (а.с.102, 104); \~ \~ \~ \~-представник позивачів [PERSON] - підтримав позовну заяву, та заяву про виправлення описки. Окрім того, заявив клопотання про витребування доказів: копії спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , яка заведена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В. Представник вважав за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~-представник відповідача до суду не прибув, однак позовні вимоги визнав, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника та визнання позовних вимог (а.с.105); \~ \~ \~ \~- третя особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Ажинтарев В.В. - не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не подав. Ухвалою суду від 19.02.2025 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.03.2025 року о\~ 13:00 годині, про що повідомлено сторін по справі. В судовому засіданні 19.03.2025 року: -позивачі та їх представник надали пояснення з приводу заявлених позовних вимог, просили кожен окремо вимоги задовольнити. Так, позивач [PERSON] пояснила, що після смерті брата [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є: дружина [PERSON] , його донька [PERSON] та мати [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті сина на її, позивача [PERSON] користь, яка є його рідною сестрою. У подальшому між нею, [PERSON] , дружиною померлого [PERSON] та донькою [PERSON] , в інтересах якої діє її мати було укладено спадковий договір про поділ спадщини. Усі спадкоємці відповідно договору спадщину прийняли і оформили належним чином, отримавши свідоцтва про право на спадкування. Не оформленим залишилась лише нежитлова будівля (зерновий і хімічний склад), що і стало підставою для звернення до суду. Позивач [PERSON] законний представник неповнолітньої доньки померлого [PERSON] надала аналогічні пояснення. -представник позивачів навів правові обґрунтування даного позову. -представник відповідача до суду не прибув, однак позовні вимоги визнав, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника та визнання позовних вимог (а.с.105); \~ \~ \~ \~- третя особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Ажинтарев В.В. - не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не подав. Протокольною ухвалою суду від 19.03.2025 року в зв`язку з початком розгляду кримінального провадження №497/566/25, в розгляді даної цивільної справи проголошено перерву до 10:00 години 07.04.2025 року (а.с.209). В судове засіданні 07.04.2025 року: -позивачі до суду не з`явились надали до суду заяви кожен окремо (а.с.212-213), просили закінчити судовий розгляд у їх відсутність; -представник позивачів наполягав на задоволенні позовних вимог; - інші сторони не прибули. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним. Судом встановлено, що 18 жовтня 2006 року між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Жовтневе» в особі ліквідатора Іванова Владислава Михайловича, було укладено договір купівлі продажу № 02/10/06 у письмовій формі (а.с.48). Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець [PERSON] передав у власність, а покупець [PERSON] прийняв та оплатив вартість придбаного майна (зерновий склад з хімічним складом (частина будівлі, загальною площею 385 м2). Сторони зазначили у п. 3.2 Договору, що передача майна у власність здійснюється з оформленням акту прийому передачі. \~ \~ \~ \~Виконуючи умови Договору, передбачені у п. 3.2, в той же день сільськогосподарський виробничий кооператив «Жовтневе» в особі ліквідатора Іванова В.М. та фізична особа [PERSON] склали акт прийому - передачі майна згідно з Договором купівлі - продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року, яким підтвердили факт передачі ліквідатором та отримання [PERSON] у власність зернового складу та хімічного складу (частина будівлі, загальною площею 385 м2) (а.с.49). Договір купівлі-продажу на 2-х аркушах та Акт прийому-передачі на 1-му аркуші були прошиті, всього 3 аркуші та засвідчені державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б., зареєстровано в реєстрі за №5920, стягнуто державне мито (а.с.48-49). Договір зареєстровано в Комунальному підприємстві «Болградське БТІ» 12.03.2007 року за реєстраційним номером 18105735 (а.с.47). Пунктом 5.1 Договору передбачено, що цей договір вважається укладеним з дати його підписання Сторонами та діє до моменту виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі. Відповідно п. 5.4 Договору прописали, що протягом трьох днів з дати підписання цього Договору зобов`язуються виконувати всі необхідні дії щодо його державної реєстрації та нотаріального посвідчення. У вищевказаних відносинах така згода між [PERSON] та ліквідатором Івановим В.М. була досягнута за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (зерновий склад з хімічним складом (частина будівлі, загальною площею 385 м2), зокрема: визначено предмет договору купівлі-продажу, між продавцем і покупцем погоджено ціну товару, покупцем сплачено оговорена грошова сума за придбаний товар, складено акт прийому передачі вищевказаної нежитлової будівлі, та виготовлено технічний паспорт, який зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 3-220 від 10.01.2007 (а.с.41-46). Згідно витягу про реєстрацію прав власності від 12.03.2007 року було прийняте рішення про реєстрацію права власності на підстав договору купівлі продажу від 18.10.2006 № 02/10/06 нежитлової будівлі, яка розташована за адресою [ADDRESS] , форма власності приватна, частка 8/10 за власником [PERSON] номер запису 220 в книзі 3 (а.с.47). Рішенням виконавчого комітету колишній Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області від 30 червня 2010 року № 52 проведено розділ об`єкту, розташованого за адресою [ADDRESS] . Пунктом 2 цього рішення визначено, що за об`єктом, що належить [PERSON] зберегти поштову адресу: [ADDRESS] . Згідно постанови Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 рокусправа 32/104-05-4587 СВУ «Жовтневе» (Одеська область, Болградський район, с. Жовтневе вул. Шкільна76) визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, припинені повноваження розпорядника майна-арбітражного керуючого-Іванова В.М. (а.с.18-22). Відповідно до ухвал Господарського суду Одеської області від 21 червня та 26 липня 2007 року, провадження у справі по якій проводилась ліквідація підприємства, припинено. Ухвалами Господарського суду Одеської області від 26.07.2007 року та від 04.07.2007 року виправлені описки та арифметичні помилки (а.с.27-28). З огляду на те, що [PERSON] помер, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Жовтневе» ліквідовано, провадження у справі за цим фактом припинено, вирішити питання спадкоємцями щодо нотаріального посвідчення договору, неможливо. Стаття 41 Конституції України\~закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до\~статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні\~договору, виборі контрагента та визначенні умов\~договору\~з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами, передбаченими ст.ст.628 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони\~договору. Зміст\~договору\~становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 655 ЦК України, за договором\~купівлі-продажу\~одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно\~ст. 656 ЦК України, предметом\~договору\~купівлі-продажу\~може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення\~договору\~або буде створене (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом\~договору\~купівлі-продажу\~можуть бути майнові\~права. До\~договору\~купівлі-продажу\~майнових прав застосовуються загальні положення\~про\~купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України, право\~власності\~у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов\~договору. Частинами 2, 4\~ст.\~639\~ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися\~про\~нотаріальне посвідчення\~договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 2\~ст. 219 ЦК України\~суд може визнати правочин\~дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка незалежала від його волі. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про\~судову практику розгляду цивільних справ\~про\~визнання\~правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9\~роз`яснив, що вирішуючи спір\~про\~визнання\~правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню,\~дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрали чинності положення Закону України «Про\~внесення змін до Закону України «Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення\~статті 220 ЦК України, можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір\~купівлі-продажу\~нерухомості в силу\~ст. 657 ЦК України\~підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом\~дійсним\~на підставі ч.2\~ст.220 ЦК України. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право\~власності\~на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття\~права\~власності\~не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право\~власності\~на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду\~про\~визнання\~договору, не посвідченого нотаріально,\~дійсним. У\~постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 754/2339/16-ц\~зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та\~визнання\~правочину\~дійсним\~в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин». Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 449/593/22 виснував, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону\~про\~нотаріальне посвідчення\~договору\~«зцілює» таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення\~договору. При цьому наступне нотаріальне посвідчення\~договору\~не вимагається в силу прямої вказівки в частині другій\~статті 220 ЦК України. Відповідно до\~статті 334 ЦК України, право\~власності\~на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду\~про\~визнання\~договору, не посвідченого нотаріально,\~дійсним. Проте, якщо\~права\~на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право\~власності\~у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 9 ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація\~права\~власності\~та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо\~права\~власності\~та інших речових прав на нерухоме майно. А відтак суд приходить до висновку, що зміст\~договору\~купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Жовтневе» від 18.10.2000 року № 02/10/06 не суперечить вимогам закону. Наявність всіх трьох складових, передбачених ч.2\~ст.220 ЦК України, та дотримання умов укладення\~договору\~купівлі-продажу\~дає суду достатньо підстав щодо застосування правил цієї норми для\~визнання\~договору\~купівлі-продажу\~дійсним\~та задоволення позовних вимог. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.06.2020 року, актовий запис №347 (а.с.31). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на нежитлову будівлю (зерновий склад з хімічним складом (частина будівлі, загальною площею 385 м2) за адресою: [ADDRESS] (а.с.48-49). Спадкоємцями після смерті [PERSON] першої черги є: - донька померлого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.12), в інтересах якої діє мати [PERSON] (а.с.15); - дружина померлого [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.1982 року виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.162); - мати померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.10.1953 року, виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого батьками значаться батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.33,147). Згідно довідки про склад сім`ї виданою Василівською сільською радою Болградського району від 14.12.2020 року на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що до складу сім`ї за адресою [ADDRESS] входили: мати [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.142). Мати померлого [PERSON] - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, право на яку отримала після смерті сина [PERSON] на користь своєї рідної доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.06.1958 року, виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, згідно якого батьками значаться батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.34). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] , [INFO] уклала шлюб 28 грудня 1980 року з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.32). 28 травня 2024 року, між спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розподіл спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] (а.с.36-37), посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Анжинтаревим В.В. (а.с.168-169). Відповідно до нотаріально посвідченого договору, до спадкоємця [PERSON] переходить 1/2 (одна друга) частина та до спадкоємця [PERSON] переходить 1/2 (одна друга) частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою [ADDRESS] , що в цілому належала спадкодавцю на підставі договору купівлі - продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року. За результатами вивчення копії спадкової справи №34-2020/2021, заведеної 04.06.2020 року приватним нотаріусом Болградського нотаріального округу Одеської області Одеської області Анжинтаревим В.В. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися: -04.06.2020 року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.132); -10.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.159); - 19.07.2020 року [PERSON] , [INFO] , якою відмовилась від спадщини після смерті сина [PERSON] на користь його рідної сестри [PERSON] , [INFO] (а.с.166); - [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.151). Разом з цим приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. винесено постанову від 26 листопада 2024 року №281/02-31, якою відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину на нежитлову будівлю, розташовану за адресою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би належність нежитлової будівлі спадкодавцю, що передбачено п. 4.15 глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину» II розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом МЮУ від 22.02.2012 за №296/5 (а.с.38) З таких же підстав, 28 листопада 2024 року, тим же нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину на нежитлову будівлю, розташовану за вищевказаною адресою (а.с.39). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А відтак,\~донька - [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~мати [PERSON] ,\~ [INFO] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька/чоловіка/сина [PERSON] померлого [INFO] . Нотаріусом прийнято відмову матері [PERSON] на користь доньки [PERSON] , яка спадкує разом з іншими спадкоємцями першої черги. Відповідно до\~\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України). Позивачі прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини до приватної нотаріальної контори Болградського районного нотаріального округу Одеської області, на підставі чого заведено спадкову справу №34/2020. В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, донька [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги та сестра [PERSON] , [INFO] як спадкоємець за законом другої черги на користь якої відмовилась мати як спадкоємець першої черги, вважаються такими, що набули право на спадщину, що відкрилася після смерті батька/брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та якому належала нежитлова будівля, розташована за адресою [ADDRESS] , що в цілому належала спадкодавцю на підставі договору купівлі - продажу № 02/10/06 від 18 жовтня 2006 року та успадкували кожен по 1/2 частці вказаної будівлі. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved