Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн на частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000,00 грн щомісячно, до досягнення ним повноліття. Вказаний розмір аліментів на даний час є недостатнім для належного утримання дитини, визначений спосіб стягнення аліментів став неефективним. Ухвалою суду від 29 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року провадження у справі зупинено до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою суду від 27 березня 2025 року поновлено провадження у справі судове засідання для розгляду справи призначено на 14 квітня 2025 року. 15 лютого 2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що з 09 серпня 2009 року по 11 квітня 2014 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем, який розірваний на підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 березня 2014 року. [PERSON] не навела жодної з підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , шляхом зміни способу їх стягнення, зазначених у ст.192 СК України. Позивач не надала жодного належного та допустимого доказу про те, що розмір стягуваних аліментів в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, з врахуванням принципу рівності батьків в обов`язку утримувати свої неповнолітніх дітей, є недостатнім для утримання сина. Відповідач щомісячно вчасно сплачує аліменти на користь позивача на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі, визначеному рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Позивач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимоги з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] народження, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 11 січня 2010 року. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 березня 2014 року у справі №556/2779/13-ц розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , дитину залишено проживати з матір`ю. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини: сина [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п`ятдесят) гривень на дитину щомісячно, і до досягнення нею повноліття, починаючи з 11 грудня 2013 року. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року у справі №565/1718/18 збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , що присуджені з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 березня 2014 року по справі №556/2779/13-ц. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Тячівським відділом ДВС у Тячівському районі Закарпатської області, убачається, що станом на 17 січня 2024 року заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів відсутня. Сторонами не надано доказів на підтвердження матеріального стану сторін. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини,\~крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.\~ Положеннями ч.3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18 та інших. Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини та на тому, що визначений спосіб стягнення аліментів став неефективним. Відповідно до ч. 3\~ст.181 СК України\~право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Аналізуючи вказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Згідно із ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд зазначає, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребує доказування. Встановлений рішенням суду розмір аліментів в 2 000,00 грн на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] отримувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, адже таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Згідно з абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому в задоволені позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з дня подання позову до суду слід відмовити. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: partial