Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

Позивачка подала до суду позов про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] проживає разом з батьком, який з народження та на сьогодні піклується та утримує її. Мати після розірвання шлюбу з батьком в 2016 році нехтує батьківськими обов`язками, не бере педагогічної, моральної, грошової участі у вихованні дочки. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2018, визначено місце проживання позивачки разом з батьком [PERSON] та стягнути аліменти з відповідачки [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] . Однак мати не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, участі у житті позивачки не приймає. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дочки - [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 24.02.2025, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному порядку. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] та третя особа[PERSON] в судове засідання не з`явилися. До суду надійшла заява від сторони позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка в судові засідання не з`являлася, про день, місце та час судових засідань повідомлялася за адресою, яка зазначена в позовній заяві, та є останнім відомим місцем реєстрації, що підтверджується відомостями Відділу з Єдиного державного демографічного реєстру ( [ADDRESS] ). Однак до суд повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідно до Довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», судова повістка відповідачки на номер телефону доставлена 25.02.2015 об 11:23:55. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися. Однак до суду направлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини. Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності відповідачки, виходячи з вимог ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.06.2009 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Із рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.11.2016, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1432, розірвано. Згідно з наданої інформації № 246/21.4-80 від 93.02.2022 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що виявлено актовий запис про шлюб № 1763 від 19.08.2017 складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно [PERSON] та [PERSON] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище нареченої - « [PERSON] ». 11.06.2018 рішенням Деснянського районного суду міста Києва, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 19.03.2018 рішенням Деснянського районного суду міста Києва, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) матері, починаючи з 13.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15.02.2022, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочену сплату аліментів. Згідно із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП [NUMBER], відповідачка [PERSON] станом на 01.02.2025 має заборгованість в розмірі 534931,04грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачка з народження та на час розгляду справи проживає разом із своїм батьком та знаходиться на повному його утриманні. Батько - [PERSON] самостійно несе витрати по утриманню дочки, самостійно забезпечують першочергові витрати по задоволенню потреб доньки, займається її вихованням та розвитком. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок № 102-1632 від 10.04.2025, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. До того ж статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зокрема позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дитини виконує свої обов`язки щодо дочки, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідачка не прикладає жодних зусиль та не надала суду будь-яких доказів, що вона змінила своє ставлення до дитини та належним чином бажає виконувати покладенні на неї, як мати дівчинки батьківські обов`язки. Отже суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та належного утримання дитини, більше не проявляє щодо доньки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України. У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків. Приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Беручі до уваги саме інтереси дитини, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав відносно її доньки, оскільки вона не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до дитини. Таким чином позов підлягає до задоволення, оскільки обґрунтований та доведений. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved