Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

10.03.2024 представник позивача Лисенко О. С. звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь товариства заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Як підставу зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31.05.2024-100000646, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 6000,0 гривень, строком на 70 днів. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовуються протягом всього строку. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка-загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Проценти (економічна сутність-плата за користування кредитом) розраховується шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транши) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Кошти відповідачу були надані, що підтверджується квитанцію про їх перерахунок. Тобто, ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 12755,83 гривень станом на 08.08.2024, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5829,07 гривень, 4406,76 гривень за процентами, 2520,00 гривень неустойка. Відповідачем у справі були здійсненні заходи спрямовані на визнання боргу, а саме, було частково проведено оплату за кредитним договором на суму 2204,93 гривень від 13.06.2024. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 31.05.2024, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] у розмірі 12755,83 гривень та судових витрат у розмірі 2422,40 гривень. За відповіддю Бурштинської міської ради від 12.03.2025 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 10.04.2025 відзив на позов від відповідачки до суду не надійшов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідачу надіслані судові повістки за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Повідомлення повернулось із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 3 ч. 8\~ст. 128 ЦПК\~відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У Постанові від 01.12.2023у справі № 591/4832/22,провадження № 61-10261св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. При цьому, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Суд бере до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 31.05.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31.05.2024-100000646 шляхом підписання Заявки електронним підписом, яка є невід`ємною частиною даного Договору. Згідно з копією квитанції ID платежу 2469383690 від 31.05.2024 (а. с. 12) [PERSON] на її картку [NUMBER] надано кошти у розмірі 6000,0 гривень, призначення платежу - видача за договором № 31.05.2024-100000646. Згідно з довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 31.05.2024-100000646 від 31.05.2024 (а. с. 10), заборгованість [PERSON] складає 12755,83 гривень, з яких: 5829,0 гривень - основний борг, 4406,76 гривень - проценти, 2520,00 гривень неустойка. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 6000,0 гривень. Перерахування коштів за кредитним договором здійснено безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача [PERSON] , що підтверджується квитанцією. Натомість, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. Враховуючи, що відповідач, будучи ознайомленою з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяла на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить сплату судового збору в розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ 00006801 від 07.03.2025 (а. с. 6). Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 гривень сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12 ЦПК України,

Outcome: approved