Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

13.09.2024 до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2007 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції між позивачкою та відповідачем по справі зареєстрований шлюб, від якого народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 30.03.2017 заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області у справі №524/6119/16-ц шлюб, зареєстрований 31.08.2007 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 779, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний. Ще до офіційного моменту розірвання шлюбу із відповідачем з березня 2014 року між ними фактично припинені шлюбні відносини. З цього моменту [PERSON] перестав опікуватися спільними дітьми, систематично ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а після розлучення з 2017 року жодного разу не провідував дітей за місцем їх проживання та навчання. Судом на виконання частини 1 ст. 187 ЦПК України отримано у порядку, передбаченому частиною 8 цієї статті, інформацію про відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. 24.09.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі. У зв`язку із зупиненням у відносинах з російською та білоруськими сторонами дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 та Протоколу до неї, припинення Акціонерним товариством «Укрпошта» поштового співробітництва з поштою Росії та Білорусі; неможливістю повідомлення відповідача про розгляд справи через Міністерство юстиції України, принення 24.02.2022 дії Протоколу про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською стороною від 14.02.1992, припинення діяльність дипломатичних представництв України, неможливістю виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження по цій справі, постановлено повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи здійснювати шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на підставі частини 11 ст. 128 ЦПК України. 28.10.2024 ухвалою суду закрите підготовче провадження по справі, задоволене клопотання представника позивачки, викликати у судове засідання 02.12.2024 та допитано у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Витребувано у третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, як органу опіки та піклування, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Явку третьої особи визнано обов`язковою. Роз`яснено третій особі, що у разі неявки у судові засідання представника органу опіки та піклування по зазначеній справі та не надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, судом розглядатиметься питання щодо застосування заходів процесуального примусу стосовно третьої особи на підставі глави 9 ЦПК України з метою добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. 29.10.2024 до суду надійшла заява представника третьої особи про перенесення розгляду справи з урахуванням терміну, необхідного для розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, оприлюднення відповідного проекту рішення та його технічного виготовлення. 20.11.2024 до суду надійшла заява представника третьої особи про витребування інформації про перетин державного кордону відповідачем по справі. 02.12.2024 до суду надійшла заява представника третьої особи про перенесення розгляду справи з урахуванням терміну, необхідного для розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, оприлюднення відповідного проекту рішення та його технічного виготовлення. 02.12.2024 ухвалою суду задоволене клопотання представника органу опіки та піклування, витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію або інформаційну довідку про те, чи перетинав державний кордон України [PERSON] за період з 01.01.2020 по дату надання цієї інформації. 13.12.2024 та 17.12.2024 до суду надійшла інформація від Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України про те, що надати запитувану інформацію не можливо, у зв`язку із не зазначенням прізвища, власного імені іноземця латинськими літерами. Зазначене мотивоване пунктом 12 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.09.2022 № 614. 30.01.2025 у судове засідання з`явились позивачка, її представник, свідок [PERSON] . Представник органу опіки та піклування, явка якого визнана обов`язковою, до суду не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа одержувачу виконавчому комітету Кременчуцької міської ради, як органу опіки та піклування до його електронного кабінету 04.12.2024 о 22:01:33. Про причини неявки суду не повідомлено, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача суду не надано. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Оловятенко О.Ю. під час розгляду справи підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Позивачка зазначила, що із відповідачем з березня 2014 року фактично припинені шлюбні відносини. З цього моменту [PERSON] перестав опікуватися дітьми, постійно ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а після розлучення, тобто з 2017 року жодного разу не провідував дітей за місцем їх проживання та навчання, не цікавився взагалі їх життям, здоров`ям та умовами проживання. Ніколи не перешкоджала зустрічам батька з його дітьми. Останній, знаючи про їх місце проживання у м. Кременчуці, не вивляв бажання провідати дітей та поспілкуватись із ними, на зв`язок не виходив. Підтримки від колишнього чоловіка та його родичів не було. Відповідач знав, яку школу відвідують діти, однак не цікавився їх навчанням. Посянила, що до суду не зверталась раніше за відсутності такої фінансової можливості. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачкою з 2018 року. ЇЇ племінник є чоловіком [PERSON] . Батька дітей ніколи не бачила. Діти ніколи про свого батька не згадують. Відомо, що дітям відповідач не допомагає. 30.01.2025 ухвалою суду застосовано до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, заходи процесуального примусу у виді штрафу з метою спонукання до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Зазначене обгрунтоване тим, що з моменту надходження першого клопотання представника третьої особи [PERSON] 29.10.2024 про перенесення розгляду справи з урахуванням терміну, необхідного для розгляду питання доцільності позбавлення батьківських праві відповідача по справі на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, оприлюднення відповідного проекту рішення та його технічного виготовлення, минуло орієнтовно три місяці. На думку суду, зазначеного часу з 29.10.2024 є достатньо у повній мірі для проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету, оприлюднення відповідного проєкту рішення, прийняття рішення на засіданні органу місцевого самоврядування та його виготовлення (роздрукування, підписання та завірення копії) відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Не виконання процесуальних обов`язків органом опіки і піклування є повторним та систематичним, починаючи з 29.10.2024. Роз`яснено про можливість скасування постановленої ухвали про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправить допущене порушення у строк до наступного судового засідання, тобто до 08 год 12.02.2025 та (або) надасть докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків у цей самий строк. 11.02.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява. 12.02.2025 у судове засідання з`явились позивачка, її представник, свідок [PERSON] . Позивачка та її представник на допиті інших свідків не наполягали. Представник позивача просила залишити уточну позовну заяву без розгляду, оскільки позивачка не бажає стягувати аліменти з особи, яка не бажає підтримувати родинні стосунки із своїми дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2014 року перебуває у дружніх відносинах із [PERSON] , є хрещеною матір`ю її дочки. [PERSON] бачила кілька разів. Між собою позивачка та відповідач проживали як сусіди, не бачила жодного піклування зі сторони відповідача, фінансово не допомагав. Після припинення відносин між ними, [PERSON] проживала у тій самій квартирі близько п`яти років, за цей час свідок жодного разу його не бачила. Позивач ніколи не перешкоджала зустрічам із дітьми. Менша дочка [PERSON] взагалі не знає свого батька. За місцем теперішнього проживання позивачки, з якою свідок є сусідами, також жодного разу не бачила відповідача. 21.02.2025 та 17.03.2025 ухвалами суду задоволені клопотання представника третьої особи, оголошено перерви у судовому засіданні, зобов`язано органу опіки та піклування у обов`язковому порядку надати суду у строк відповідно до 17.03.2025 та до 02.04.2025 висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно відповідача. 02.04.2024 у судове засідання з`явились позивачка, її представник, психолог Кременчуцького ліцею № 25 [PERSON] , діти особи щодо якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . На підставі частини 2 ст. 171 Сімейного кодексу України судом заслухані у присутності психолога діти, які можуть висловити свою думку, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Так, [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що завершує навчання у 11 класі. Ніяких відносин із батьком не підтримує і не підтримував ніколи, протягом незначного часу проживали разом. Коли він навчався у 2 класі батько зник, куди не відомо. Батько ніколи не допомагав та не допомагає, ніяких подірунків від нього не отримував. Просив позбавити батька батьківських прав стосовно нього. [PERSON] , [INFO] , суду пояснила, що батька нічколи не бачила, нічого про нього взагалі не пам`ятає, у тому числі навіть як він виглядає. Батько ніколи не допомагав та не допомагає. Просила позбавити батька батьківських прав стосовно неї. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являвся належним чином повідомлений про час, дату, місце розгляду справи відповідно до п.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Додатково, ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками направлена відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Правом подання заперечення проти позову відповідач не скористався, заперечення не подав, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи повідомлений про день, час і місце розгляду справи у судові засідання не з`являвся, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд при прийнятті рішення, врахувати висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 27.03.2025 № 731. Згідно зазначеного висновку орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити відповідача батьківських прав, мотивуючи наступним. З`ясовано, що відповідач є громадянином Російської Федерації, встановити його точне місце проживання не можливо для врахування позиції по справі, мобільний зв`язок із ним відсутній. Під час відвідування спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації члени родини надали пояснення щодо позбавлення батьківських прав, пояснивши, що повністю підтримують позов [PERSON] . Зазначають у висновку, що надані матір`ю дітей докази не свідчать про ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків, його винну поведінку стосовно дітей. 02.04.2025 судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, її представника, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , заслухавши у присутності психолога думку дітей [PERSON] та [PERSON] , які просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо них, дослідивши висновок органу опіки та піклування із усіма матеріалами справи, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних по справі доказів, на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволенню позову з наступних підстав. Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що 31.08.2007 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб, у якому у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 03.04.2008 Відділом ЗАГС №1 адміністрації міського округу м. Волжський Волгоградської області (актовий запис № 359), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 21.12.2011 Відділом ЗАГС №1 адміністрації міського округу м. Волжський Волгоградської області (актовий запис № 1587). 30.03.2017 заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/6119/16-ц шлюб розірваний. Довідкою № 97/2020 від 10.03.2020, виданою Управлінням ДМС України в Полтавській області ДМС України, стверджується факт набуття [PERSON] , [INFO] , уродженцем м. Воложський Волгоградської області Російської Федерації, громадянства України на підставі частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 на підставі рішення УДМС України Полтавської області від 21.02.2020. Відповідно до законодавства України, [PERSON] є громадянином України з 27.02.2008. Довідкою № 96/2020 від 10.03.2020, виданою Управлінням ДМС України в Полтавській області, стверджується факт набуття [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Воложський Волгоградської області Російської Федерації, громадянства України на підставі частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 на підставі рішення УДМС України Полтавської області від 21.02.2020. Відповідно до законодавства України, [PERSON] є громадянкою України з 02.12.2011. 09.11.2019 позивачка уклала шлюб, в результаті чого змінено її прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначене стверджуєтьсясСвідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.11.2019 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (актовий запис № 1348). Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] та повністю перебувають на її утриманні, яка належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, постійно піклується про дітей, належним чином утримує їх, бере участь у їхньому розвиткові, створює належні умови проживання та виховання дітей. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Вони проживають в окремих дитячих кімнатах з усіма зручностями. Одягом та харчуванням забезпечені. До офіційного моменту розірвання шлюбу із відповідачем з березня 2014 року між сторонами фактично припинені шлюбні відносини. З цього моменту [PERSON] перестав опікуватися дітьми, систематично ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а після розлучення з 2017 року жодного разу не провідав дітей за місцем їх проживання та навчання. Життям, здоров`ям та поведінкою дочки та сина відповідач не цікавився та не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись із ними та приймати участь у їхньому вихованні, коштів на утримання та виховання дітей ніколи не надавав і не надає. Зазначені вище обставини стверджується довідкою № 01-31/311 від 20.08.2024 Кременчуцької гімназії №28 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, на учня [PERSON] , який навчався у гімназії з 1 по 9 класи включно, наданою директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] , з якої вбачається, що за період навчання вихованням та навчанням дитини займалася тільки мати, вона відвідувала батьківські збори, контролювала навчання сина, приходила на виклики, приймала активну участь у навчальному житті дитини. Зі сторони батька протягом дев`яти років навчання ніяких звернень до школи не було, успішністю дитини не цікавився, батьківські збори не відвідував. Батько протягом дев`яти років навчання дитини участі у її житті та вихованні батько не приймав. Довідкою № 01-28/534 від 23.08.2024 Кременчуцького ліцею №25 «Гуманітарний колегіум» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, на учня 11 класу [PERSON] , наданою директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] , з якої вбачається, що батько, [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, із учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Навчанням сина займається тільки мати, відвідує батьківські збори, контролює навчання, приходить на виклики. Зі сторони батька ніяких звернень до школи, зустрічей з дитиною на території школи чи класу не було. Батько участі у житті дитини та її вихованні не бере. Довідкою № 01-31/309 від 20.08.2024 Кременчуцької гімназії №28 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на ученицю 7-Б класу [PERSON] , наданою директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] , з якої вбачається, що з першого класу вихованням та навчанням дитини займалася тільки мати, яка і відвідує батьківські збори, контролює навчання дочки, реагує на зауваження вчителів-предметників щодо навчання, приводить і забирає зі школи, підтримує постійний зв`язок із навчальним закладом. З боку батька протягом шести років навчання ніяких звернень до школи, зустрічей на території школи або класу не було. Участі у житті дитини та її вихованні батько не приймає, батьківські збори не відвідує, успішністю дитини не цікавився, до вчителів ніколи не звертався. Батько дитини навчальному закладу не відомий. Довідкою № 1018/19б від 26.08.2024 КНМП «ЦПМСД №3» м. Кременчука наданою директором [PERSON] , з якої вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають під медичним спостереженням КНМП «ЦПМСД №3» м.Кременчука, укладена декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Діти здорові, щеплені за віком, на прийом до лікарів звертаються у супроводі матері. Відомості щодо звернення дітей на прийом до лікаря-педіатра у супроводі батька, в закладі охорони відсутні. Батько [PERSON] свідомо нехтує та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє жодної батьківської турботи щодо своїх дітей. Не дбає про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, їхніх намірів до подальшого навчання після закінчення школи. [PERSON] не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, взагалі не спілкується з дітьми, не кажучи вже про обсяг спілкування, необхідний для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умови для здобуття освіти тощо. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст.ст. 150, 152, 153, 155 СК встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання згідно ст. 152 СК України забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він не забрав дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться із дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного суду України в пунктах 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із частиною 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 ст. 19 СК України). При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 ст.19 СК України). Згідно частини 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа , в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування , прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат щодо життя дитини, який має настати, а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-XII від 27.02.91 встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. З огляду на зазначене, суд вважає, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно виховання своїх дітей, його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини та навчанні, небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Позивачкою та її представником доведено та обґрунтовано обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дітям необхідного матеріального утримання, медичного догляду та лікування, харчування. Таким чином, установлені обставини вказують на свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дітей, не забезпечення законних прав дитини на нормальні умови життя. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та доньки, а тому за таких обставин доцільно позбавити його батьківських прав стосовно дітей. У частинах 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18, від 15.04.2021 по справі № 243/13192/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення або відмову у позові щодо позбавлення одного із батьків батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15.11.2023 по справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 по справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 по справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 по справі № 638/15336/18. За положенням частини 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. У зазначеному висновку, окрім перелічених норм Сімейного кодексу України, вказано тільки з'ясування, що відповідач є громадянином Російської Федерації, встановити його точне місце проживання не можливо для врахування позиції по справі, мобільний зв`язок із ним відсутній. Під час відвідування спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації члени родини надали пояснення щодо позбавлення батьківських прав, пояснивши, що повністю підтримують позов [PERSON] . Зазначають у висновку, що надані матір`ю дітей докази не свідчать про ухилення батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків, його винну поведінку стосовно дітей. Суд приходить до висновку, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо недоцільності позбавлення батька батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення, не враховано свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересу до дітей взагалі та протягом доволі тривалогочасу; не враховано інтереси дітей, які не бажають, щоб [PERSON] надалі значився їх батьком). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про відсутність у нього бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та сином, відсутність його волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Встановлені факти, що батько не спілкується з дітьми взагалі, не забезпечував та не забезпечує їх матеріально, повністю самоусунувся від участі у вихованні дітей, а тому може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Враховуючи судову практику у спірних правовідносинах та те, що батько втратив інтерес до своїх дітей, у тому числі до участі у їх вихованні, не підтримує зв`язок з дітьми, не перераховує грошові кошти на їх утримання, не надсилає подарунки, а тим більше взагалі не цікавився життям та здоров`ям своїх дітей після повномасштабного вторгнення держави-агресора на територію України, чи перебувають вони у безпеці, з огляду на те, що зворотнього не доведено, доводи позивачки знайшли своє підтвердження, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, позбавленої батьківських прав, на спілкування із дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Веховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18). Відповідно до частини 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей від дня пред`явлення позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ст.ст. 183, 191 Сімейного кодексу України). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (частина 3 ст. 183 Сімейного кодексу України). Відповідно до положення пункту 1 частини 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved