Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

15.11.2024 року позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягувати з нього на свою користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету» в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, залежно яка з цих обставин настане першою, мотивуючи зокрема тим, що син продовжує навчання, немає можливості працювати і потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати. Ухвалою суду від 04.12.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, ухвалено розгляд справи проводити в судовому засіданні без виклику сторін, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив до 31.12.2024 року; відповідачу встановлено строк для подання заперечень до 07.01.2025 року. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, хоча був повторно належно повідомлений про розгляд справи шляхом публікації 24.03.2025 року оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, оскільки судова кореспонденція, надіслана йому 06.12.2024 року за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення повернулася за терміном зберігання. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьком, а позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Повнолітній син сторін [PERSON] навчається на першому курсі механічного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету» (м.Житомир вул.Велика Бердичівська, 2), на денній формі навчання, за державним замовленням з 01.09.2024 року по 30.06.2027 року, що підтверджується довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету» від 17.10.2024 року № 2062/24. Відповідно до ст.199 СК України, якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1).досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2).продовження ними навчання; 3).потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4).наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд в постановах від 28.03.2018 року у справі № 640/21562/15-ц та від 28.02.2019 року 466/532/16-ц. Дослідженням доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , будучи повнолітнім сином відповідача, державним коштом навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету», неспроможний себе самостійно утримати та потребує матеріальної допомоги. Проте відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставини своєї матеріальної неспроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved