Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд: визнати квартиру [ADDRESS] та нежитлове приміщення (комору) [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Одночасно позивач просив визнати за ним право власності на частину квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на частину нежитлового приміщення (комори) № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що перебував у шлюбі з відповідачем та зазначене майно було придбано під час шлюбу за спільні грошові кошти, у зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах. Відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ майна у якій [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 86/100 частини квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 91/100 частини нежитлового приміщення (комори) № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову вказала, що зазначене майно було придбано хоч і під час шлюбу, проте більша частина грошових коштів, які були сплачені за придбання нежитлового приміщення та квартири належали їй особисто, оскільки її мати продала квартиру та дала грошові кошти на придбання квартири, зокрема, розмір належних їй коштів 34000,00 гри. за придбання нежитлового приміщення що склало 81% від загальної вартості такого нерухомого майна; та 441444,00 грн. за придбання квартири, що склало 72% від загальної вартості такого майна. Грошові кошти від продажу квартири дали змогу їм заплатити внески та придбати нерухомість. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2024 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] заперечив щодо заявлених вимог, зазначив, що мав офіційні доходи, продав авто, тому грошові кошти були сплачені, доводи зустрічного позову є неспроможними, непідтвердженими належними та допустимим доказами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача заперечила щодо заявлених вимог, просила задовольнити вимоги зустрічного позову. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2023 року розірвано шлюб між громадянами України [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 10.07.2015р. (а.с.9). 24.09.2018р. [PERSON] між АТ «» Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» в особі ТОВ «Компанія з управління активами «Ел.Ді.Ассет Менеджмент» та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу деривативу №6311; 1-А;1.1.52; Zh-SH/S1-52R/240918-Д у вигляді форвардного контракту, який засвідчує зобов`язання ТОВ «Теко-маркет» продати майнові права на квартиру [ADDRESS] . Вартість деривативу - 275 444 грн. (п. 2.1,3.1 договору) (т.2 а.с.48). 24.09.2018р. [PERSON] сплачено на користь АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» 275 444 грн. за договором купівлі-продажу деривативу №6311; 1-А;1.1.52; Zh-SH/S1-52R/240918-Д, що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 55). 24.09.2018р. між [PERSON] та ТОВ «Теко-маркет» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] за умовами якого відповідач придбала майнові права на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.3 договору ціна майнових прав складає 275 444 грн. (т.2 а.с.60). 24.09.2018р. [PERSON] сплачено на користь ТОВ «Теко-маркет» 132 000 грн. за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 74). Всього 24.09.2018р за квартиру - 407 444 грн. В подальшому було сплачено: за майнові права на квартиру 160 756 грн. (25.10.2018р. 35860,00 грн., 26.11.2018р. 35860,00 грн., 27.12.2018р. 35860,00 грн., 28.01.2019р. 35860,00 грн., 13.08.2019р. 7 316,00 грн), а всього за квартиру 568 200 грн. Крім того, 24.09.2018р. [PERSON] між АТ «» Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» в особі ТОВ «Компанія з управління активами «Ел.Ді.Ассет Менеджмент» та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу деривативу №63112-А;1.3.16; Zh-SH/S1-16N/240918-Д у вигляді форвардного контракту, який засвідчує зобов`язання ТОВ «Теко-маркет» продати майнові права на нежитлове приміщення (комору) № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість деривативу - 13050 грн.. (п. 2.1,3.1 договору) (т.2 а.с.1,2). 24.09.2018р. [PERSON] сплачено на користь АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» 13 050 грн. за договором купівлі-продажу деривативу №63112-А;1.3.16; Zh-SH/S1-16N/240918-Д, що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 6). 24.09.2018р. між [PERSON] та ТОВ «Теко-маркет» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №1.3.16 за умовами якого відповідач придбала майнові права на нежитлове приміщення (комору) № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3 договору ціна майнових прав складає 13 050 грн. (т.2 а.с.9). 24.09.2018р. [PERSON] сплачено на користь ТОВ «Теко-маркет» 13 050 грн. за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 107) та 13.08.2019р. 7 900 грн. (квитанція №43547688 від 13.08.2019 року). Всього 34 000 грн., проте 24.09.2018р. за комірку було сплачено 26 100 грн. Таким чином, [PERSON] 24.09.2018р. по квартирі сплачено 407 444 грн. (275 444 грн. +132 000 грн. та за нежитлове приміщення 26 100 грн., а всього - 24.09.2018р. було сплачено 433 544 грн., що підтверджується квитанціями та не заперечувалося сторонами у справі. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог відповідач вказала, що перший внесок за квартиру та нежитлове приміщення у сумі 433 544 грн. було сплачено нею з її особистих коштів, які отримала від матері в подарунок після продажу належної їм в двох двокімнатної квартири. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Отже, встановлення джерела коштів на придбання майна та мети його придбання є необхідним для встановлення чи є спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя чи є особистою приватною власністю одного з подружжя, яке використовується ним для професійної діяльності. Як вбачається з матеріалі [PERSON] 24.09.2018р. по квартирі та за нежитлове приміщення сплачено 433 544 грн. 10.07.2015р було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, 30.08.2017р. у подружжя народилася дитина, що не заперечувалося сторонами у справі. Одночасно судом встановлено, що нарахований дохід [PERSON] без врахування податків і зборів у період: з 18.12.2015 року по 31.12.2016р. склав 36 785 грн. 03 коп., з 01.01.2017 року по 31.12.2017р. склав 48 931 грн. 25 коп., з 01.01.2018 року по 31.09.2018р. склав 39 825 грн., що підтверджується довідками Поліського національного університету від 04.06.2024р. (т.1 а.с. 192-194). Крім того, як встановлено судом 12.08.2017 року позивачем відчужено належний йому автомобіль «Део Ланос» за 48 000 грн., що були особистими коштами позивача. Жодних належних доказів, що грошові кошти були витрачені позивачем для внесення першого внеску за квартиру та нежитлове приміщення позивачем суду не надано та в судовому засіданні позивачем наголошено про те, що в сім`ї не було єдиного спільного бюджету, а у кожного свій (окремі бюджети). Як вбачається з матеріалів справи сукупний дохід сім`ї без врахування податків і зборів за період до внесення первинного внеску склав 125 541 грн. 28 коп. + 48 000 грн.(відчуження авто), а всього 173 541 грн. 28 коп. Одночасно судом встановлено, що [PERSON] та її мати [PERSON] в рівних частках володіли двох-кімнатною квартирою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.162) та не заперечувалось сторонами у справі. 21.09.2018р. [PERSON] та [PERSON] відчужили вищевказану квартиру [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2018 року за 49 900 грн. згідно п. 2.1 даного договору (т.1 а.с. 166). Як вбачається з допиту [PERSON] , матері [PERSON] , її донька та позивач одружилися у 2015 році, у 2017 році народився внук, сім`я проживала на орендованих квартирах, хотіли купити власне житло, коштів не вистачало, тому вирішили продати квартиру і після продажу квартири вона подарувала дочці 15 000 доларів США, які ввечері забрав зять. Одночасно як вбачається з пояснень [PERSON] , при купівлі-продажу квартири вони перераховували долари в банку, заїхали до знайомої [PERSON] , яка просила потримати такі долари в руках, потім вернулися додому, де ввечері відали зятю гроші, 15 000 доларів. Як вбачається з допиту [PERSON] , сестри відповідача, коли її мати та сестра продавали квартиру, остання гляділа племінника, та мати подарувала її сестрі 15 000 доларів США, які забрав [PERSON] (позивач). Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] після одруження дружина була студенткою, у 2017 році пішла в декретну відпустку після народження дитини, жили на заощадження, його заробітну плату та допомагали батьки, перед першим внеском ще позичали грошові кошти. Будь-яких належних доказів про здійснення запозичень грошових коштів позивачем суду не надано та матеріали справи не містять. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст..ст.76,77,80 ЦПК України). Отже, судом встановлено, що 24.09.2018р. по квартирі та за нежитлове приміщення відповідачем сплачено 433 544 грн., що еквівалентно 15 450,60 доларів США за курсом НБУ (1 долар США 28,06 грн. на день платежу 24.09.2018р.). Оцінюючи загальні доходи сім`ї [PERSON] без врахування податків і зборів: за період 18.12.2015 року по 31.12.2016р. склав 36 785 грн. 03 коп., а прожитковий мінімум на одну працездатну особу у грудні 2015р. 1378 грн., у 2016р. 1378/1450/1600 грн., за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017р. склав 48 931 грн. 25 коп., + 48 000 від відчуження авто, а про прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2017р. 1600/1684/1762 грн. та на дитину віком до 6 років (1355/1426/1492грн.), за період з 01.01.2018 року по 31.09.2018р. склав 39 825 грн., а прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2018р. до першого внеску - 1762/1841 грн. та на дитину віком до 6 років (1492/1559 грн.), та враховуючи орієнтовні необхідні витрати на сім`ю, які мали б понести позивач і відповідач, в тому числі і з появою дитини, виходячи з критерію прожиткового мінімуму на відповідну особу, відомості про те, що сім`я не мала власного житла і деякий час проживала в орендованому житлі, відповідач була студенткою, та пояснення позивача, що деякі кошти перед першим внеском ще позичали, суд дійшов висновку, що сім`я [PERSON] не могла сплатити 433 544 грн. з грошових коштів, отриманими від їх спільної праці, тому доводи позивача, що перший внесок сплачено саме за спільні грошові кошти є безпідставним і не доведений позивачем будь-якими належними доказами, тому суд дійшов висновку, що частки позивача та відповідача при розподілі майна (квартири та комірки) не можуть бути рівними (по кожному). Здійснюючи розподіл між сторонами квартири та нежитлового приміщення суд виходить з наступного. [PERSON] 24.09.2018р. сплачено по квартирі - 407 444 грн. (275 444 грн. +132 000 грн.) та за нежитлове приміщення 26 100 грн., а всього сплачено 433 544 грн. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що перший внесок сплачено саме за спільні грошові кошти, та зважаючи на встановлені судом обставини продажу відповідачем та її матір`ю двох-кімнатної квартири, розрахунок за яку здійснювався у валюті (долар США), суд вважає, що необхідно при розподілі враховувати 15 000 доларів США, як особисті кошти відповідача отримані від матері після продажу квартири, з яких і було сплачено перший внесок за квартиру та нежитлове приміщення, що еквівалентно 420 900 грн. за курсом НБУ на 24.09.2018 року. Щодо нежитлового приміщення. Загальна вартість нежитлового приміщення 34 000 грн. 24.09.2018 р. відповідачем сплачено за нежитлове приміщення 26 100 грн. Таким чином, відповідачем з особистих коштів (420 900 грн) за нежитлове приміщення було сплачено 76,7% його вартості (26100х100%:34000). Щодо квартири. Загальна вартість квартири 568 200 грн. 24.09.2018 р. відповідачем сплачено за нежитлове приміщення 407 444 грн. Залишок особистих коштів відповідача, які були внесені за квартиру становить 394 800 (420 900 грн. 26 100 грн.) Таким чином, відповідачем з особистих коштів за квартиру було сплачено 69,5% її вартості (394800х100%:568 200). Спільна власність у квартирі сторін становить 30,5% (100%- 69,5%), а спільна власність у нежитловому приміщенні складає 23,3% (100% - 76,7%) і підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, 30,5:2=15,25% та 23,3%:2=11,65%. Отже, частка [PERSON] у квартирі становить 84,75% (15,25+69,5%) та її частка у нежитловому приміщенні становить 88,35% (11,65%:2+76,7%), відповідно частка [PERSON] у квартирі становить 15,25% (100%-84,75%) та у нежитловому приміщенні 11,65% (100%-88,35), тому первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за [PERSON] право власності на 15/100 квартири [ADDRESS] та визнання за ним право власності на 12/100 нежитлового приміщення (комори) № [NUMBER] , що знаходиться за цією ж адресою. В решті вимог відмовити. Зустрічний позов слід задовольнити частково, а саме визнати за [PERSON] право власності на 85/100 квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 88/100 нежитлового приміщення (комори) № [NUMBER] , що знаходиться за цією ж адресою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за первісним позовом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 981 грн.05 коп. сплаченого судового збору та за зустрічним позовом відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 4119 грн.43 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial