Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

18 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 21 листопада 2019 року у справі №703/3324/19 та є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року у справі №703/1198/17 відповідач сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , який перебував і перебуває на даний час на утриманні і вихованні позивача. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, він проживає разом з позивачем, не працює, так як навчається за договором у вищому навчальному закладні державної форми власності Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на 1 курсі, за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Медицина», спеціальність 222 «Медицина». Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 01 липня 2030 року. Відсутність матеріального утримання відповідачем у зв`язку з досягненням сином [PERSON] повноліття, ставить позивача та сина в скрутне матеріальне становище, оскільки він не може працювати у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити.\~ Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, отримує пенсію, часто хворіє, а тому не взмозі самостійно утримувати сина [PERSON] , адже необхідні кошти на проживання (оплату житлово-комунальних послуг), придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату медичного обстеження, лікування.\~\~ За вказаних обставин, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву [PERSON] до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є\~ батьками сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 01 березня 2007 року (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 лютого 2023 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 лютого 2023 року, про що у цей же день складено відповідний актовий запис №34. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , якому 15 лютого 2025 року виповнилося повних 18 років.\~ Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. 04 серпня 2024 року між Вінницьким національним університетом ім. М.І. Пирогова державної форми власності та вступником [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , укладено договір про навчання у закладі вищої освіти (а.с.16-17). Відповідно до п.1 зазначеного Договору, предметом договору є навчання у ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Згідно п.2 вказаного Договору, заклад бере на себе зобов`язання: зарахувати вступника на навчання на 1 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Медицина», за спеціальністю «222 Медицина», для здобуття ступеня вищої освіти магістр; забезпечити створення належних умов для дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії відповідно до законодавства. Відповідно до п.3 зазначеного Договору, освітня програма є акредитованою, строком до 01 липня 2027 року. Згідно п.4 вказаного Договору, обсяг освітньої програми 360 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи. Відповідно до п.12 зазначеного Договору, фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/009144379 від 08 листопада 2023 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/010235115 від 26 серпня 2024 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Таким чином, позивач [PERSON] , відповідно до ч.3 ст.199 СК України, наділена правом на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до довідки №05/1-87, виданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова 14 лютого 2025 року, [PERSON] є здобувачем вищої освіти 1 курсу денної форми навчання медичного факультету №2, за спеціальністю «222 Медицина». Навчається за державним замовленням. Рівень акредитації освітньо-професійної програми другий (магістерський) рівень вищої освіти (відповідно до Національної рамки кваліфікації). Термін навчання з 01 вересня 2024\~ року до 01 липня 2030 року (а.с.20). Отже, під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] , якому [INFO] виповнилося 18 років та який є сином позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] , з 01 вересня 2024 року навчається у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, який розташований поза межами населеного пункту, в якому має зареєстроване та постійне місце проживання, за державним замовленням, тобто за рахунок державних коштів, на денній формі навчання. Доказів наявності у сина сторін [PERSON] місця роботи та отримання будь-яких доходів, матеріали справи не містять, сторонами не надані та останні з клопотаннями щодо витребування відповідних доказів до суду не зверталися. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що син сторін [PERSON] , у зв`язку з продовженням навчанням у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, а не заочно, що позбавляє його об`єктивної можливості працевлаштуватися, отримувати заробітну, а відтак і самостійно забезпечувати себе матеріально після досягнення 18-річного віку, потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, яка здійснює за власні кошти придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, продуктів харчування, оплату медичного обстеження, лікування. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач не надав жодних заперечень перебування спільного з позивачем сина на утриманні позивача та здійснення нею зазначених у позовній заяві витрат на утримання повнолітнього сина, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що такі обставини доказуванню не підлягає. Доказів надання відповідачем [PERSON] сину [PERSON] коштів для придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, продуктів харчування, оплату медичного обстеження, лікування, матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказані витрати, які безпосередньо пов`язані з навчання спільного позивача та відповідача сина [PERSON] здійснюються позивачем. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів непрацездатності відповідач, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка не працює, після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі на денній формі навчання, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема на проїзд від місця зареєстрованого проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, для придбання продуктів харчування, одягу та необхідних речей для навчання, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших утриманців, з огляду на відсутність відповідних доказів, не має, у зв`язку з чим приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23 річного віку, має становити 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі\~ у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та

Outcome: approved