Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У березні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Какун А.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитними договорами у загальному розмірі 28\~843 грн 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] \~ було укладено кредитний договір №102031351. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, передбачені договором. Згідно умов договору, кредитні кошти надаються Товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 12540 гривень, з яких: 6000,00гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5400,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 1140, 00 гривень сума заборгованості за комісією. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №102031351 у вказаному розмірі. Крім того,\~22.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4957033 в електронній формі, за умовами якого останній отримав кошти кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту. 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19062023, у відповідності до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі, до [PERSON] в сумі 7803,00грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4803,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 17.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15404-01/2022 в електронній формі. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] в сумі 8500,00грн, з яких: 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4500,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 10.03.2025 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. \~ \~ \~ \~У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] шляхом використання\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором було укладено договір про споживчий кредит №102031351. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах передбачених цим договором строком на 30 днів до 21.01.2022. Відповідно до п.1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 1140,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 Договору, процента ставка за користування кредитом:4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.2.1, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Договір про\~споживчий кредит\~№102031351\~від 21.01.2022 підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором [PERSON] L88124. В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який є додатком до договору. Відповідно до копії Платіжного доручення 38504649 від 21.01.2022, ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] кошти згідно договору №102031351 у розмірі 6000, 00 грн. 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 16.07.2024 року на виконання п.1.2 договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр Боржників. Акт підписано та скріплено печатками обох сторін. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12540,00грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5400грн. - сума заборгованості за процентами; 1140 грн. сума заборгованості за комісією. Крім того, 22.10.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4957033 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3000 грн строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту. За п. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за стандартною ставкою 4\~710,00 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до п. 2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами, згідно п.2.1 Договору. Договір № 4957033 про надання споживчого кредиту від 22.10.2021 підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С765767 [PERSON] . В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який також підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С765767 [PERSON] 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19062023, у відповідності до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників №2 від 19.06.2023 року на виконання п.1.2 договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр Боржників №2. Акт підписано та скріплено печатками обох сторін. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 19 червня 2023 року до Договору факторингу № 19062023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7803,00грн., з яких: 3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4803грн. - сума заборгованості за процентами. Крім того, 17.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15404-01/2022, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 4000 грн на 30 днів строком до 15 лютого 2022 року. Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,50 % на добу. Відповідно до п. 1.7. Договору, кредит надається в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 13.01.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 13012023, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 13.01.2023 року на виконання п.1.2 договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр Боржників. Акт підписано та скріплено печатками обох сторін. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 8500,00грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450грн. - сума заборгованості за процентами. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6\~цього\~Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639\~ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~частин 1, 2, 4\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.\~\~Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.\~\~Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону\~передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,\~статтею 36 Господарського процесуального кодексу України\~та\~статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону\~\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договорів №102031351 від 21.01.2022, № 4957033 від 22.10.2021 та № 15404-01/2022 від 17.01.2022 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1\~статті 638 ЦК України\~між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Як передбачено\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі\~ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Щодо вимог\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~про стягнення\~заборгованості за\~Кредитним договором\~№102031351\~від 21.01.2022\~укладеним між\~ТОВ «МІЛОАНІ» та [PERSON] в розмірі 12540,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) у розмірі 6000,00грн. та комісії у розмірі 1140, 00грн., стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 5400,00грн. Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України\~якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами кредитного договору № 102031351 від 21.01.2022 сторони погодили строк кредитування 30 днів з 21.01.2022 по 20.02.2022. Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 24.02.2022. Отже, виходячи з того, що строк кредитування закінчився 20.02.2022, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору. Оскільки строк кредитування за вказаним кредитним договором закінчено 20.02.2022, у кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 20.02.2022, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.1.5.2 Договору № 102031351 від 21.01.2022, процента ставка за користування кредитом: 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102031351 від 21.01.2022 в розмірі 11640, 00 грн., з яких: 6000,00гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4500,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 1140, 00 гривень сума заборгованості за комісією. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за Договором №4957033 від 22.10.2021 про надання споживчого кредиту укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] в розмірі 7803,00 грн., та про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №15404-01/2022 від 17.01.2022 укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] в розмірі 8500,00 грн суд зазначає наступне. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Як було\~встановлено судом,\~пунктом 2.1\~Договору \~№4957033\~від 22.10.2021\~про надання\~споживчого кредиту\~ передбачено,\~що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної карти, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до п. 2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами, згідно п.2.1 Договору. Також, п. 1.7. Договору про надання фінансового кредиту №15404-01/2022 від 17.01.2022, передбачено, що кредит надається в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцями ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачені Договором №4957033 від 22.10.2021 про надання споживчого кредиту та Договором про надання фінансового кредиту №15404-01/2022 від 17.01.2022, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за договорами не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду гуртуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору позики, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі, та відмовляє у задоволені позову в частині вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за Договором №4957033 від 22.10.2021 про надання споживчого кредиту укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] в розмірі 7803,00 грн., та про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №15404-01/2022 від 17.01.2022 укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] в розмірі 8500,00 грн. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial