Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтував тим, що 26 листопада 2022 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 160, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі в них народилася одна дитина син [PERSON] , [INFO] . Зазначав, що їх спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, оскільки в них різні погляди на сімейні відносини й обов`язки з ведення спільного господарства, а також через несумісність характерів. На даний час вони проживають окремо та кожен із них має своє власне особисте життя, а тому шлюб між ними на теперішній час носить лише формальний характер і його збереження суперечитиме його інтересам. Спору з відповідачкою щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 22.11.2022 Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 160, розірвати. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачка [PERSON] не скористалася. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Водночас подав 17 лютого 2025 року до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі (а.с.13). Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не з`явилася повторно, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України. При цьому подала до суду 17 лютого 2025 року заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі (а.с.14). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 22.11.2022 Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 160, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого наявний у матеріалах цієї справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Від даного\~шлюбу в\~сторін народився\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~про що\~свідчить свідоцтво\~про народження\~серії [NUMBER] (а.с.5). Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим із моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, а відтак суд не вживає заходи щодо їх примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як установлено судом, подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові і довіри один до одного та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд доходить висновку, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Отже, враховуючи зазначене вище, а також

Outcome: approved