Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Квітневої сільської ради, Житомирського району, Житомирської області (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Попільнянська державна нотаріальна контора в Житомирській області (далі -третя особа-1), Дванадцята Київська державна нотаріальна контора (далі - третя особа-2), Житомирська районна державна адміністрація (далі- третя особа-3) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог /т.2 а.с. 2-7/ вказує, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , батьками якої були [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Дід позивача - [PERSON] за життя був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0.25 га, яка розташована в [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0.34 га, яка розташована в [ADDRESS] , грошових заощаджень своїх та дружини, а також йому належало право на земельну частку (пай), як своє так і дружини, спадщину після смерті якої він прийняв. Позивач на час смерті діда була неповнолітньою та особисто заяву про прийняття спадщини подати не могла, а її законним представником заява про відмову від спадщини не подавалась. Протягом трьох місяців, влітку 2001 року, позивач проживала в будинку діда під час літніх канікул, разом із племінницею [PERSON] , при цьому вона користувалася будинком, провела у ньому косметичний ремонт (побілку вапном та фарбування), прибирала прилеглу територію, доглядала садок та город. Вказане свідчить про те, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном в порядку та строк визначений законом. Після смерті діда позивача, із заявою про прийняття спадщини звернулась тітка позивача, дочка спадкодавця - [PERSON] , яка оформила всі спадкові права на себе та не повідомила про наявність інших спадкоємців, а саме позивача, яка є спадкоємцем за правом представлення після смерті своєї матері [PERSON] та фактично успадкувала материну частку, яка б належала їй по праву спадкування за законом та враховуючи, що тітка приховала інформацію про наявність спадкоємців, всі свідоцтва про право на спадщину є недійсними. Починаючи з 2007 року позивач з тіткою не спілкувалася, так як між ними виник конфлікт. При житті матері позивача була домовленість із дідом та його дочками [PERSON] та [PERSON] , що заповіт буде складено на позивача, так як її мати за життя фінансово допомагала діду та впорядковувала прибудинкову територію, а саме за її кошти викопали колодязь, поклали плитку та асфальт, встановили паркан, ворота, обклали будинок цеглою, побудували сарай. Позивач зазначає, що тітка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, так як не вчиняла дій, які б свідчили про фактичний вступ в управління та користування спадковим майном на протязі шести місяців після смерті спадкодавця, тобто нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом без урахування конкретних обставин. [INFO] тітка [PERSON] померла та спадщину після її смерті прийняв її син - [PERSON] , який помер [INFO] та лише після його смерті, позивач дізналась, що будинок діда та земельні ділянки давно оформлені тіткою, проте на час звернення до суду спірну спадщину ніким прийнято не було. Крім того, з матеріалів спадкової справи, яку було витребувано під час розгляду позову, позивач дізналась, що її тіткою - [PERSON] також, було прийнято спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] та вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке також підлягає визнанню недійсним. Так, після смерті дружини [PERSON] , спадщину після її смерті, а саме грошові заощадження, прийняв її чоловік, дід позивача - [PERSON] , проте в подальшому нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на тітку - [PERSON] , до складу якої також увійшли вказані грошові заощадження, отже нотаріусом було двічі вирішено одне і те ж питання про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини тіткою було подано до нотаріуса поза межами шестимісячного строку та в заяві зазначено, що інші спадкоємці відсутні. Таким чином, нотаріусом не було достовірно визначено коло спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, так як мати позивача - [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки отримувала орендну плату за користування належним [PERSON] земельним паєм. Таким чином, [PERSON] при прийнятті спадщини, приховала інформацію про спадкоємців, так як у [PERSON] та [PERSON] було троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а нотаріусом не було встановлено коло спадкоємців, які фактично прийняли спадщину після їх смерті, оскільки позивач, як дочка [PERSON] , яка померла раніше свого батька, по праву спадкування за представленням фактично успадкувала материну частину, яка б належала їй по праву спадкування за законом та нею було вчинено дії щодо фактичного вступу в управління спадковим майном. На підставі вищевикладеного, позивач просить: - визнати її [PERSON] , [INFO] , такою, що фактично прийняла одноосібно спадщину за законом, після смерті діда, [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 31 серпня 2006 року, Пилипчуком А.Я., державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області за реєстром № 2794; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. у спадковій справі № 980/15, зареєстровано в реєстрі № 3-1126 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2015 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. у спадковій справі № 980/15, зареєстровано в реєстрі № 3-1127 на земельну ділянку площею 0.3400 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0059, яка розташована на території [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку загальною площею 0.3400 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0059, яка розташована у [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 грудня 2015 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. у спадковій справі № 980/15, зареєстровано в реєстрі № 3-1126 на земельну ділянку площею 0.2500 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0058, яка розташована на території [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку загальною площею 0.2500 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0058, яка розташована у [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 червня 2003 року Пилипчук А.Я., державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області за реєстром № 992, після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) - 4.86 в умовних кадастрових гектарах, реформованого КСП ім.Шевченка, село Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області на [PERSON] ; - визнати недійсним розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації № 40 від 09 лютого 2005 року, в частині передачі у власність [PERSON] , земельних ділянок площею 6.97 га та 6.83 га; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 6.8258 га, що розташована на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018535, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 6.9660 га, що розташована на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене 01 грудня 2015 року, Черноморченко О.В., державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-1096 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, площею 6.9660 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0030, яка розташована на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 6.9660 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0030, яка розташована на території Романівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 01 грудня 2015 року, Черноморченко О.В., державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-1095, на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, площею 6.8258 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0031, розташована на території Квітневої сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 6.8258 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0031, розташована на території Романівської сільської ради, Житомирського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що фактично прийняла спадщину за законом, після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: права на земельну частку (пай), розміром 4.86 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в КСП ім.Шевченка, село Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 червня 2003 року Пилипчуком А.Я., державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстроване в реєстрі за № 994 у спадковій справі 89. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, рішення приймати на розсуд суду. /т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 26, 96/ Представник Попільнянської державної нотаріальної контори в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. /т. 2 а.с. 98, 112, 139, 151/ Представник Житомирської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, рішення приймати на розсуд суду. /т. 2 а.с. 107, 136, 145-146, 150, 165/ Представник Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність їх представника. /т. 2 а.с. 132, 134/ Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Згідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 29 січня 2020 року, [PERSON] померла [INFO] , номер актового запису 31. /т.1 а.с.13, т. 2 а.с. 54 на звороті-55/ Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 23 березня 1976 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, запис за № 3. /т.1 а.с.14, т. 2 а.с. 51/ Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] , запис за № 13. /т.1 а.с.15/ Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 26 липня 1976 року між [PERSON] , 1941 року народження та [PERSON] , 1947 року народження, було укладено шлюб, після реєстрації одруження прізвище дружини змінилося на « [PERSON] », запис за № 11. /т.1 а.с.16, т. 2 а.с. 56 на звороті/ Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] , про що зроблено запис за № 1522. /т.1 а.с.17, т. 2 а.с. 57/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 34. /т.1 а.с.18, т. 2 а.с. 54/ Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 18 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] », запис за № 1337. /т.1 а.с.19, т. 2 а.с. 53 на звороті/ Як вбачається з довідки виданої Квітневою сільською радою від 03 лютого 2020 року за № 46, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS] , один. /т.1 а.с.21, т. 2 а.с. 55 на звороті/ Відповідно до довідки виданої Квітневою сільською радою від 03 лютого 2020 року за № 45, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована до дня смерті разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . /т.1 а.с.22, т. 2 а.с. 55 на звороті/ 19 березня 1997 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем майна якої є [PERSON] , спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з грошових заощаджень з нарахованою компенсацією. /т.1 а.с.23, т. 2 а.с. 57 на звороті/ Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року, спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . /т.1 а.с.24/ Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 01 грудня 2015 року, спадкоємцем на майно [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки від якої відмовився син померлої [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтва складається з: - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області 31 серпня 2006 року за реєстром № 2794; - земельної ділянки площею 6.8258 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0031, яка розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536; - земельної ділянки площею 6.9660 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0030, яка розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018535; - земельної ділянки площею 0.2500 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0058, яка розташована на території [ADDRESS] , яка належала батьку померлої [PERSON] , який помер [INFO] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-04-20-003431, виданого Романівською сільською радою народних депутатів 10 червня 1997 року; - земельної ділянки площею 0.3400 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0059, яка розташована на території [ADDRESS] , яка належала батьку померлої [PERSON] , який помер [INFO] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-04-20-003431, виданого Романівською сільською радою народних депутатів 10 червня 1997 року. /т.1 а.с.25-29, т. 2 а.с. 58-60/ Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , запис за № 6. /т.1 а.с.30, т. 2 а.с. 56/ На ім`я [PERSON] було відкрито в ощадній касі № 2874/02 с.Романівка рахунок № [NUMBER] , що підтверджується ощадною книжкою. /т.1 а.с.31/ Як вбачається з посвідчень від 09 травня 1985 року, 05 травня 1995 року, 06 травня 1988 року, 10 серпня 1979 року, 16 березня 1998 року, 16 грудня 1974 року, [PERSON] був нагороджений ювілейними медалями «Сорок років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років », « 50 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років », « 70 років збройних сил СССР », «60 років збройних сил СССР», « Медаллю Жукова », « Двадцять років Перемоги у Великій Вітчизняній війні », « Ветеран праці », « Переможець соціалістичного змагання 1974 року ». /т.1 а.с.32-35, т. 2 а.с. 38-40/ 21 грудня 1998 року за вих.№ 484 державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м.Києва видано довідку [PERSON] про те, що вона дійсно мешкає по [ADDRESS] та її батько [PERSON] , 1916 року народження, проживає за вищезазначеною адресою постійно разом з нею. /т.1 а.с.36/ Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 09 лютого 2005 року № 40, передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «ім.Шевченка» с.Кошляки земельні ділянки (паї) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - [PERSON] , паї № [NUMBER] площею 6.97 га, 6.83 га. /т.1 а.с.40-43, т. 2 а.с. 51 на звороті- 53/ Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018535, [PERSON] на підставі розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації від 09 лютого 2005 року № 40 є власником земельної ділянки площею 6.9660 га, яка розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1824785700:07:000:0030. /т.1 а.с.44, т. 2 а.с. 60 -на звороті-62/ Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536, [PERSON] на підставі розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації від 09 лютого 2005 року № 40 є власником земельної ділянки площею 6.8258 га, яка розташована на території Романівської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1824785700:07:000:0031. /т.1 а.с.45/ Відповідно до Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 0-6-0.31-60/176-20 та № 0-6-0.31-61/176-20 від 17 січня 2020 року, виданих Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2500 кв.м, кадастровий номер 1824785700:05:001:0058 становить 35516,31 гривень, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3400 кв.м, кадастровий номер 1824785700:05:001:0059 становить 7188,81 гривень. /т. 1 а.с. 46, 47/ Як вбачається з Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих 16 січня 2020 року Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,9660 га кадастровий номер 1824785700:07:000:0030, становить 148167,90 гривень, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,8258 га кадастровий номер 1824785700:07:000:0031, становить 117023,71 гривень. /т. 1 а.с. 48, 49/ Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельних ділянок площею 6,8258 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0031, яка розташована за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, Романівська сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 6,966 га, кадастровий номер 1824785700:07:000:0030, яка розташована за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, Романівська сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 0,25 га, кадастровий номер: 1824785700:05:001:0058, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,34 га, кадастровий номер 1824785700:05:001:0059, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований [PERSON] . /т. 1 а.с. 50-57/ Відповідно до довідки про надання інформаційно-консультаційних послуг, виданої 12 жовтня 2023 року ПП «Мідас Фінанс Груп», оціночна вартість домоволодіння загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 40000,00 гривень, замовник [PERSON] , власник [PERSON] . /т. 1 а.с. 58/ Як вбачається Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 серпня 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкова справа № 275-2003. /т. 1 а.с. 62/ В матеріалах справи наявні світлини / т. 1 а.с. 63-66 /. Проте, суд не бере до уваги дані світлини, оскільки не вказано за який період та при яких обставинах зроблені дані світлини, не зазначено кому належить даний будинок та його місцезнаходження. В порядку розгляду вказаної справи судом було витребувано Спадкову справу № 275 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка містить: - заяву [PERSON] від 13 червня 2003 року в якій вона вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] та цією заявою приймає спадщину після його смерті та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно: земельний та майновий сертифікати, зберкнижка. Також вказує, що інших спадкоємців крім неї немає. - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0106611 від 29 жовтня 1996 року в якому вказано, що [PERSON] на підставі рішення Попільнянської РДА № 269 від 15.10.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).- Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 № 300356 від 17.10.2002 року з якого вбачається, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки в розмірі 3898 гривень. - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 20 червня 2003 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якому зазначено, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку /пай/ розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, що знаходиться в КСП ім. Шевченка с. Кошляки Попільнянського району Житомирської області та право на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області. - Витяг з Єдиного реєстру спадкових справ в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за вказаними параметрами пошуку [PERSON] відомості про спадкові справи відсутні. - Довідка про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ з якої вбачається, що 13.06.2003 року заведено спадкову справу за № 275, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . - Заяву [PERSON] від 31 серпня 2006 року до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якій вона вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , спадкоємців крім неї немає, спадкове майно: житловий будинок, що знаходиться в селі Кошляки, на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно батька. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 08.08.2006 року, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] , частка 1/1. - Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ДКП Бердичівське МБТІ 08.08.2006 року, де заявником вказана [PERSON] , об`єкт: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 31 серпня 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, згідно якого спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . - Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого 31 серпня 2006 року Попільнянською державною нотаріальною конторою, згідно якого інформація щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого зареєстрований [PERSON] , відсутня. - Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , де зазначено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 8914. - Заяву [PERSON] від 22 травня 2020 року до Попільнянської державної нотаріальної контори, в якій вказано, що [INFO] помер її дід [PERSON] . Крім неї, інші спадкоємці відсутні. Просить видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,2500 га (присадибна ділянка); земельна ділянка 0,3400 га (ведення товарного сільськогосподарського виробництва); земельна ділянка площею 6,8258 га (ведення товарного сільськогосподарського виробництва). - Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2020 року Попільнянської державної нотаріальної контори, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті діда заявниці [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановчих документів та державної реєстрації. Також вказано, що дочка померлого - [PERSON] фактично вступила у права спадкування та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. За запитом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контри було надано копію даної спадкової справи для подальшого дооформлення після смерті [INFO] [PERSON] вже спадкоємцями померлої. /т. 1 а.с.92-115/ Також було витребувано Спадкову справу № 89/1997 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка містить: - Заяву [PERSON] від березня 1997 року до Попільнянської державної нотаріальної контори, в якій він вказує, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Спадкоємців крім нього немає. Просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. - Копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] померла [INFO] , запис за № 31. - Копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 23 березня 1976 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, запис за № 3. - Довідку про визначення нормативної ціни земельної ділянки від 14.03.1997 року, в якій зазначено, що земельна ділянка, яка знаходиться в смт. Корнин, Корнинської селищної ради, площею 0,18 та 100, складає 88,02 гривень. - Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 березня 1997 року, в якому зазначено, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , спадкова справа № 89. - Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , в якому вказано, що [PERSON] помер [INFO] , запис за № 6. - Заяву [PERSON] від 20 червня 2003 року до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якій вона вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , її спадкоємцями є дочка [PERSON] . Спадкове майно: земельний та майновий сертифікати, зберкнижка. Просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців крім неї немає. - Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому вказано, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 4. - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0335946 від 11 червня 2003 року в якому вказано, що [PERSON] на підставі рішення Попільнянської РДА № 269 від 15.10.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).- Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 № 030193 від 18.06.2002 року з якого вбачається, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки в розмірі 348550 гривень. - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 20 червня 2003 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якому вказано, що спадкоємицею майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку/пай/ розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в КСП ім. Шевченка с. Кошляки; права на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки. - Довідку про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справи, виданої 03.07.2003 року, згідно якої до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ 03.07.2003 року внесено спадкову справу 89-97, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] , дата заведення 20.06.2003 року. - Витяг з Єдиного реєстру спадкових справ, сформованого 03.07.2003 року, інформація відносно спадкової справи [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня. - Довідку про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справи, виданої 03.07.2003 року, згідно якої 20.06.2003 року заведено спадкову справу 89-97 та видано свідоцтво, спадкодавець [PERSON] . /т. 1 а.с. 118-135/ Крім того, було витребувано Спадкову справу № 808/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка містить: - заяву [PERSON] від 14 серпня 2019 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій він вказує, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] . На день його смерті залишилось спадкове майно, яке він приймає. Крім нього, інших спадкоємців немає. - Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , запис за № 12008. - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 червня 2003 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, з якого вбачається, що спадкоємицею майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку/пай/ розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в КСП ім. Шевченка с. Кошляки; права на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки. - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 01 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , з урахуванням 1/2 частки від якої відмовився син померлої [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] . - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в якому вказано, що [PERSON] зареєстрований власником квартири за адресою: [ADDRESS] .- Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 01 грудня 2015 року, з якого вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] , спадкове майно: квартира за адресою: [ADDRESS] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 01 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , з урахуванням 1/2 частки від якої відмовився син померлої [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 01 грудня 2015 року, з якого вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 10 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , з урахуванням 1/2 частки від якої відмовився син померлої [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована на території [ADDRESS] . - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 10 грудня 2015 року, з якого вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 10 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , з урахуванням 1/2 частки від якої відмовився син померлої [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,3400 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 10 грудня 2015 року, з якого вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,34 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] . - Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно якого батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 167. - Заява [PERSON] від 11 січня 2020 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій він вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , на день його смерті залишилось спадкове майно яке він приймає за законом. Крім нього, інші спадкоємці, відсутні. -Заяву [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] від 15 січня 2020 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій вона вказує, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його брат [PERSON] та просить повідомити про порядок подальшого оформлення спадщини. - Повідомлення Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 06-0.31-831/116-19 від 22.08.2019 року, з якого вбачається, що за [PERSON] наявні земельні ділянки площею 6,9660 га та площею 6,8258 га, які знаходяться на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. - Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536 та серії ЯБ № 018535, в яких зазначено, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 6,8258 га та площею 6,9660 га, які розташовані на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. - Заяву [PERSON] - піклувальника [PERSON] від 13 січня 2020 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій вона вказує, що спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] та просить долучити до матеріалів спадкової справи 808/2019 рішення суду про встановлення батьківства. - Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно якого батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 3. /т. 1 а.с. 145-173/ В порядку розгляду вказаної справи судом також було витребувано Спадкову справу № 980/15 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка містить: - Заяву [PERSON] від 08 липня 2015 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій він вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Спадкове майно, яке залишилось після її смерті він приймає. - Заяву [PERSON] від 08 липня 2015 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, в якій він вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Від спадщини, що залишилась після її смерті, він відмовляється на користь сина померлої [PERSON] . - Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 8914. - Довідку про причину смерті № 279, з якої вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . - Довідку з Єдиного районного розрахункового центру, з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] . - Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи), видані 08 липня 2015 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі інформація відносно [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня. - Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 08 липня 2015 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, з якого вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про спадкову справу, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] , номер 980/15. - Повідомлення та запити Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 08.07.2015 року щодо [PERSON] - Заяву [PERSON] від 01 грудня 2015 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій він просить видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої мати [PERSON] , яке складається з: квартири в [ADDRESS] ; житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 6,8258 га; земельної ділянки площею 6,9660 га. - Свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , з яких вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . -Договір купівлі-продажу квартири укладеного 26 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] - Інформаційну довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації № КВ-2015 № 23175 від 07 серпня 2015 року, з якої вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] . -Технічний паспорт від 09.07.2015 року, на квартиру [ADDRESS] , замовником якого зареєстрований [PERSON] . - Договір купівлі -продажу квартири укладений 26 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] -Інформаційну довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації № КВ-2015 № 23176 від 07 серпня 2015 року, з якої вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] . - Технічний паспорт від 09.07.2015 року, на квартиру [ADDRESS] , замовником якого зареєстрований [PERSON] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 31 серпня 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якому вказано, що спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 25 вересня 2006 року, згідно якого власником будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] . - Довідку № 1237 від 20 липня 2015 року КП «Бердичівське МБТІ», про те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить по праву приватної власності [PERSON] . - Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданий КП «Бердичівське МБТІ» 14.01.2013 року, замовником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вказаний [PERSON] . - Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536 та ЯБ № 018535, в яких зазначено, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 6,8258 га та площею 6,9660 га, які розташовані на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. - Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформовані 16 липня 2015 року, з яких вбачається, що власником земельних ділянок площею 6,8258 га та площею 6,9660 га, зареєстрована [PERSON] - Інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 01 грудня 2015 року, в яких зазначено, що в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів знайдено Договори про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок; - Свідоцтво про право на спадщину та заява. - Витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, виданих 01 грудня 2015 року відносно квартир, будинку та земельних ділянок [PERSON] . - Витяги за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, видані 01 грудня 2015 року, у яких вказано, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо об`єктів нерухомого майна, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; земельних ділянок з кадастровими номерами: 1824785700:07:000:0031 та 1824785700:07:000:0030. - Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчених 01 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, згідно яких спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складаються з: квартири за адресою: [ADDRESS] ; квартири за адресою: [ADDRESS] ; житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; земельних ділянок площею 6,8258 га та 6,9669 га, які розташовані на території Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. - Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі, видані 01 грудня 2015 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою, в яких зазначено, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційні записи про свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] - Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформовані 01 грудня 2015 року нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в яких вказано, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельні ділянки площею 6,8258 га та 6,9669 га, зареєстроване за [PERSON] - Заяву (в доповнення до раніше поданої) [PERSON] від 10 грудня 2015 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій він вказує, що [INFO] померла його мати [PERSON] і після її смерті залишилось спадкове майно: земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,3400 га. Просить видати йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім нього, спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] , який відмовився від належного йому спадкового майна на його користь. - Заяву [PERSON] від 13 червня 2003 року до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, згідно якої [INFO] помер її батько [PERSON] , спадкоємцем його є дочка [PERSON] - Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , в якому зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0106611 від 29 жовтня 1996 року в якому вказано, що [PERSON] на підставі рішення Попільнянської РДА № 269 від 15.10.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).- Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЖИ-6 № 300356 від 17.10.2002 року з якого вбачається, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки в розмірі 3898 гривень. - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 20 червня 2003 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якому зазначено, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з права на земельну частку /пай/ розміром 4,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, що знаходиться в КСП ім. Шевченка с. Кошляки Попільнянського району Житомирської області та право на пайовий фонд майна КСП ім. Шевченка с. Кошляки, Попільнянського району, Житомирської області. - Витяг з Єдиного реєстру спадкових справ, де вказано, що в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за вказаними параметрами пошуку [PERSON] відомості про спадкові справи відсутні. - Довідка про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ з якої вбачається, що 13.06.2003 року заведено спадкову справу за № 275, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . - Заяву [PERSON] від 31 серпня 2006 року до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, в якій вона вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , спадкоємців крім неї немає, спадкове майно: житловий будинок, що знаходиться в селі Кошляки, на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області та просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно батька. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 08.08.2006 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з яких вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] , частка 1/1. - Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ДКП Бердичівське МБТІ 08.08.2006 року, де заявником вказана [PERSON] , об`єкт: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . - Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 31 серпня 2006 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, згідно якого спадкоємицею майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . - Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого 31 серпня 2006 року Попільнянською державною нотаріальною конторою, згідно якого інформація щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого зареєстрований [PERSON] , відсутня. - Державний акт на право власності на землю серії ЖТ-04-20-003431, в якому зазначено, що [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,59 га, адреса: село Кошляки, Романівська сільська рада.- Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованих 17.09.2015 року, з яких вбачається, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,3400 га. - Витяги з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, виданих 10 грудня 2015 року, згідно яких відомості щодо земельних ділянок, які належать [PERSON] , відсутні. - Свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 10 грудня 2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, в яких вказано, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається з земельної ділянки площею 0,25 га та площею 0,3400 га. - Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі, видані 10 грудня 2015 року, в яких вказано, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційні записи про свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] - Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданих 10 грудня 2105 року, з яких вбачається, що власником земельних ділянок площею 0,34 га та 0,25 га зареєстрований [PERSON] . /т. 1 а.с. 176-269/ Як вбачається з Довідки № 487 від 21 грудня 1998 року Державного комунального управління житлового господарства Мінського району м. Києва Житлово- експлуатаційна контора № 9, батько [PERSON] - [PERSON] , 1916 року народження, проживав постійно разом з нею за адресою [ADDRESS] . /т. 2 а.с. 37 на звороті - 38/ Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 018536, виданого 28 липня 2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,8258 га, яка знаходиться на території Романівської сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області. /т. 2 а.с. 41/ Згідно Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих 17 січня 2020 року Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3400 кв.м становить 7188,81 гривень, площею 0,2189 га становить 35516,31 гривень. /т. 2 а.с. 42 на звороті, 50/ Як вбачається з Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих 16 січня 2020 року Відділом у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6,9660 га становить 148167,90 гривень та земельної ділянки площею 6,8258 га становить 117023,71 гривень. /т. 2 а.с. 49 та 49 на звороті, 50 на звороті/ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі [PERSON] є її сестрою. Вони проживали в місті Києві з матір`ю [PERSON] і батьком. В селі Кошляки Попільнянського району проживали дід з бабою. В діда з бабою крім їхньої матері було ще дві дочки. Їхня мати була забезпечена, закупила будівельні матеріали і зробила ремонт в будинку. Баба померла в 1994 році, а діда перевезли жити в місто Київ. В 1999 році померли їхня мати і батько. Вона осталась одна з двома дітьми і на її піклуванні також була на той час неповнолітня сестра [PERSON] . Дід [PERSON] говорив, що все його майно залишиться [PERSON] . ЇЇ сестра [PERSON] робила ремонт в будинку, вони всі їздили в село до діда, допомагали йому по господарству, город садили, обробляли земельну ділянку. В 2001 році помер дід. Після смерті діда його дочка, їхня тітка - [PERSON] оформила всю спадщину на себе. Вона не зверталась до нотаріальної контори, оскільки їй пояснили, що вони все роблять біля даного будинку, то вони фактично прийняли спадщину. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі - [PERSON] є її тіткою. Вони проживали в місті Києві. В 1999 році померли батьки її матері [PERSON] та [PERSON] . Дід [PERSON] проживав в селі Кошляки Попільнянського району. Вони неодноразово їздили в село допомагали дідові по господарству, садили город та обробляли його. В даному будинку була пожежа і вони приїжджали, ремонт робили в даному будинку. [PERSON] вона там не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з будинком [PERSON] в селі Кошляки Попільнянського (нині Житомирського) району і знала діда [PERSON] , який помер [INFO] і бабу [PERSON] , яка померла раніше діда. Мати позивача - [PERSON] , часто приїжджала в село, все допомагала по господарству, робила ремонт будинку, а [PERSON] рідко приїжджала. Коли [PERSON] померла, то її дочки [PERSON] та [PERSON] приїжджали в село, допомагали діду по господарству, обробляли присадибну земельну ділянку, а коли дід помер, то вони його хоронили. Їй відомо, що дід [PERSON] мав намір переписати будинок на [PERSON] , але [PERSON] погрожувала дідові розправою, якщо він це зробить. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він обкладав будинок [PERSON] в с. Кошляки, цеглою. Він не пам`ятає, коли це було, але це була весна, був дід [PERSON] , його баба [PERSON] , яка пізніше померла. Їхня дочка [PERSON] розраховувалась з ним за виконану роботу. Також йому відомо, що після смерті діда, [PERSON] з своєю сестрою [PERSON] приїжджали до будинку, обробляли присадибну земельну ділянку. [PERSON] при житті діда він не бачив в цьому будинку, [PERSON] часто приїжджала до діда. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з домогосподарством [PERSON] в с. Кошляки Попільнянського (нині Житомирського) району і вона знала діда [PERSON] та бабу [PERSON] , їх дочок [PERSON] та [PERSON] . Дочки проживали в місті Києві, [PERSON] щотижня на вихідні приїжджала в село, допомагала по господарству, продукти привозила, а [PERSON] на вихідні приїжджала дуже рідко. [PERSON] , це дочка [PERSON] , до 7 років проживала в селі біля діда й баби, а потім проживала в місті Києві. [PERSON] померла в 1994 році, а дід помер в 2001 році. Також їй відомо, що [PERSON] наймала людей, які обкладали будинок в селі цеглою, криницю біля будинку викопали, хлів збудувала. Після смерті діда [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] приїжджали до даного будинку в село Кошляки і їздили до тих пір, коли [PERSON] з своїм сином [PERSON] не заселились в даний будинок і вони не допускали нікого до даного будинку. Також їй відомо, що в будинку була пожежа і [PERSON] з [PERSON] робили ремонт даного будинку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття нею одноосібно спадщини, визнання права власності на майно, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, розпорядження голови Попільнянської районної державно адміністрації та державних актів на право власності на земельну ділянку з тих підстав, що її мати [PERSON] , яка померла раніше своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , за життя була спадкоємицею своїх батьків, а позивач по праву спадкування за представленням фактично успадкувала мамину частину, яка б належала її матері по праву спадкування за законом. Проте її тітка [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] та не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, оформила спадкові права на все майно та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно. Щодо позовних вимог про фактичне прийняття позивачем одноосібно спадщини за законом, після смерті діда та баби, суд зазначає наступне. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з частини 1 статті 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частина 1 статті 1266 ЦК України визначає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з підпунктом 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В пункті 1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення що, норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого діда [PERSON] закінчився 16 жовтня 2001 року, а після смерті баби [PERSON] закінчився 27 червня 1994 року, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР). До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася. Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій у визначений законом строк, а якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовження строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Позивач є онукою спадкодавців, а тому при спадкоємстві за законом, має право як спадкоємець в рівних частках, на майно спадкодавця, в зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її діда та баби з тих підстав, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, так як її дід, який помер після своєї дружини, до дня смерті був зареєстрований та проживав з її матір`ю, яка на даний час померла, за однією адресою, а тому вона має право на спадщину після його смерті. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України 20/5 від 03 березня 2004 року, передбачала, що доказами вступу в управління або володіння спадковим майном може бути, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (пункт 113 глави 3 розділу ІІІ Інструкції). Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2022 року в справі № 693/692/18 (провадження № 61-1264св20). Верховним Судом в постанові від 25 березня 2020 року (справа № 305/235/17) роз`яснено, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Схожі висновки також містяться в постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 369/4574/19. Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Суд, звертає увагу, що відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 4 постанови від 24 червня 1983 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 грудня 1992 року N 13) «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що передбачений статтею 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причини його пропуску. Якщо в зазначений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Згідно до вищенаведених норм цивільного законодавства, прийняття спадщини повинно бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони або фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті діда [PERSON] [INFO] тим, що їй на момент смерті останнього виповнилось 16 років та тим, що вона фактично прийняла спадщину. Відповідно до положень статті 13 ЦК УРСР неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2021 року в справі № 185/10173/16). У контексті зазначеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що на час відкриття спадщини їй «виповнилось 16 років, тому будь-які питання пов`язані зі спадкуванням з урахуванням віку не могла вирішувати», оскільки такі дії від її імені мала вчинити її законний представник. Однак, як встановлено судом, законний представник [PERSON] таких дій в інтересах неповнолітньої сестри не вчинила. Законний представник позивача, яка була на той час неповнолітньою, і якій на той час було 16 років, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тобто нею не було виконано вказаного законодавчо встановленого обов`язку, та не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини. Досягнувши 16 грудня 2002 року повноліття, позивач набула право на звернення із заявою про прийняття спадщини. Однак з такою заявою позивач звернулась до нотаріуса лише 27 травня 2020 року /т. 1 а.с. 115/, а в суд для захисту своїх прав - 09 травня 2024 року (у віці 40 років), тобто зі спливом шести місяців після набуття повноліття (більше 22 років). Звертаючись до суду з цим позовом позивач також посилається на фактичне прийняття нею спадщини, проте не наводить докази, що підтверджують вступ нею у володіння та управління спадковим майном. Водночас в матеріалах справи відсутні дані які б стверджували те, що станом на час відкриття спадщини, чи по досягненню повноліття позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті її діда та баби. Судом встановлено та матеріалами справи, зокрема, ксерокопією паспорту позивача /т. 1 а.с. 20/ підтверджується, що позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Також судом встановлено, що дід позивача [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та проживав за вказаною адресою одиноко, так як його дружина, баба позивача - [PERSON] померла ще [INFO] , що підтверджується довідкою Квітневої сільської ради № 46 від 03.02.2020 року / т.1 а.с.21; т. 2 а.с. 55 на звороті/. Позивач не надала будь -яких доказів того, що вона проживала з спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, крім того, що в позовній заяві вказала, що влітку 2001 року вона протягом 3 місяців проживала в будинку діда, провела в ньому косметичний ремонт, прибирала прилеглу територію, доглядала садок та город. Також не надано будь-яких доказів того, що позивач проживала з спадкодавцем чи вступила у володіння спадковим майном померлої баби [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що вищевказана довідка не містить інформації, яка підтверджує, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавців проживала разом з ними. Також будь-яких доказів щодо вступу в управління та володіння майном, як то довідок державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що законним представником позивача в її інтересах до досягнення нею повноліття, а в подальшому і самою позивачем після відкриття спадщини сплачувались податки, зокрема, земельний, чи оформлялись договори на отримання комунальних послуг, та доказів їх оплати з зазначенням конкретного часу матеріали справи не містять. Після досягнення повноліття та набуття повної цивільної дієздатності позивач не звернулась до суду відповідно до статті 550 ЦК УРСР із заявою про продовження строку для прийняття спадщини. Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували вступ в управління чи володіння спадковим майном позивачем саме в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини позивачем не надано. Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, позивачем не доведено, що вона безпосередньо перед смертю спадкодавців проживала разом з ними і таким чином вступила у фактичне користування майном. Крім того, як вбачається з наданих матеріалів справи, спадкодавці, крім матері позивача, також мали ще дочку, і тому позивач не може прийняти спадщину одноособово, крім наявності відмови від спадщини іншого спадкоємця. На переконання суду, лише покази свідків не можуть бути достатніми доказами для визнання позивача такою, що вона фактично прийняла одноособово спадщину за законом після смерті баби та діда, оскільки наявність такого факту та його період мають підтверджуватись і іншими засобами доказування, адже покази кожного свідка є суб`єктивним сприйняттям кожною особою певних обставин. Показання свідків носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту прийняття спадщини позивачем одноособово, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт прийняття спадщини позивачем одноособово. Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21), від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16 та від 16 вересня 2024 року в справі № 759/3572/22 (провадження № 61-7865св24). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання позивача такою, що фактично прийняла спадщину за законом одноосібно, після смерті діда та баби, оскільки позивачем не було вчинено дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, відтак, вона спадщину не прийняла та пропустила строк для її прийняття, питання про його продовження не ставила, належних та допустимих доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не надала. Щодо позовних вимог про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійними, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину. Згідно до статті 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або про встановлення факту смерті особи в певний час не може бути прийнято нотаріусом на підтвердження факту смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Пунктом 2 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Відповідно до п. 3 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вимоги Цивільного Кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, державні нотаріуси Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області та Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори вчинили всі необхідні нотаріальні дії та видали свідоцтва про право на спадщину за законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1300 ЦК України визначено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1818/5). Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Спадкоємці, які прийняли спадщину, отримали вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в даній частині, незалежно від інших встановлених судом обставин. В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач не довела належними і допустимими доказами порушення її прав, свобод та інтересів як спадкоємця за законом, не довела порушення її прав чи інтересів отриманням її тіткою та двоюрідним братом позивача, як спадкоємицями після смерті спадкодавців, свідоцтв про право на спадщину за законом, також не надала належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, що при видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину державними нотаріусами не було перевірено право власності на майно та факт наявності інших спадкоємців. Щодо позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно зі ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України вказують, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі N 295/14178/21 (провадження N 61-13169св22) зазначено, що: "подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Встановлено, що позивач не проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З вимогами про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивач до суду не зверталась. Так само не зверталась до суду з вимогами про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Отже, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини, а тому звернення позивача до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на спадкове майно, без заявлення позовних вимог про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, є передчасним. Також, норми стаття 1269 ЦК України вказують на те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Судом встановлено, що позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , 27 травня 2020 року, проте постановою Попільнянської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її діда у зв`язку з відсутністю правовстановчих документів на майно та державної реєстрації. Також зазначено, що після смерті діда заявниці відкрита спадкова справа і спадкоємець за законом, відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року, є його дочка - [PERSON] , яка фактично вступила у права спадкування за законом на все майно, що належало померлому та отримала свідоцтва. /т. 1 а.с. 115/ Щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця, баби позивача - [PERSON] , позивач ні сама ні через законного представника до нотаріуса із заявою не зверталась. Таким чином, суд зазначає, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] звернулась їх дочка [PERSON] та оформила спадщину, яка згідно ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги. Із набранням чинності 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального Кодексу України було оновлено перелік основних засад (принципів) цивільного судочинства, в якому особливе місце посів основоположний принцип верховенства права. Принцип верховенства права неодноразово був розтлумачений Європейським судом з прав людини в контексті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які є джерелом права (стаття 3 ЦПК України). Тому при вирішенні справи не варто дотримуватися виключно рамок формальної законності як суворої відповідності букві закону, а слід тлумачити закон та вирішувати конкретну справу з точки зору сутнісних вимог верховенства права, таких як правова визначеність, пропорційність, пріоритетність прав людини, тощо. Учасники відповідних правовідносин повинні мати можливість завбачати наслідки вчинення ними дій і бути впевненими своїх правомірних очікуваннях стосовно того, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізовано у повному обсязі. На думку суду, задоволення вимог позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно по закінченню майже 24 років після спливу встановленого законом для вчинення цієї дії шестимісячного строку в ситуації, коли право на спадщину вже оформлено іншими спадкоємцями, є недопустимим, оскільки це порушувало б закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на справедливий суд в такому його елементі, як правова визначеність. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в даній частині. Щодо позовних вимог про визнання недійсним розпорядження голови Попільнянської РДА в частині передачі земельних ділянок та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою 1 та 2 ст.116 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 Земельного Кодексу України. Згідно до статті 79-1 Земельного Кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно з частиною першою статті 125, частиною першою статті 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] отримала земельні ділянки шляхом вступу в спадщину за законом, згідно розпорядження отримала у власність вказані земельні ділянки, після чого оформила речове право на них, та отримала державні акти, таким чином дані державні акти на право власності на земельну ділянку отримані спадкоємицею [PERSON] у встановленому законом порядку. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. З наведеного слідує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав саме діями відповідача у даній справі. Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку цивільного судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачем, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом. Разом з тим, позивачем не доведено наявності у неї будь-якого речового права на земельні ділянки на час прийняття оспорюваного нею розпорядження та видачі [PERSON] державних актів, не доведено належними і допустимими доказами порушення її прав, свобод та інтересів на час прийняття розпорядження та видачі державних актів, яке було порушене на час їх прийняття, та підлягає захисту у відповідності до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, відтак судом не встановлено факту порушення відповідачем прав чи охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження та видачі державних актів. У зв`язку з чим, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача і щодо визнання недійсним розпорядження голови Попільнянської РДА, державних актів на право власності на землю, з підстави видачі оспорюваного розпорядження некомпетентним органом і тому в даній частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження голови Попільнянської РДА в частині передачі земельних ділянок та державних актів на право власності на земельні ділянки, відповідачем має бути Житомирська РДА, так як даний орган приймав рішення щодо вищевказаних земельних ділянок. Таким чином, рішення в даній частині вимог прямо впливає на права та законні інтереси Житомирської РДА, проте не вирішено питання про залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача. Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed