Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з моменту припинення спільного проживання із відповідачкою вихованням і утриманням сина займається виключно позивач самостійно, без її допомоги. Відповідачка повністю самоусунулася від виховання дитини. Вона перебуваючи на відстані від сина, займалася виключно своїм життям, уклала новий шлюб в якому народила двох дітей. На думку позивача, материнство щодо сина має лише формальний характер, відсутність останньої у житті сина призвела до втрати психоемоційного зв`язку між ними, дитина не має бажання бачитися з матір`ю. Вона жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, зокрема обов`язку виховувати та утримувати сина до досягнення ним повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на його виконання, тобто, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] . Також просить допитати у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду декілька заяв, в яких просила відкласти судові засідання, також подана заява представником про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідачки надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій представник зазначила, що відповідачка віддалилася від сина, а відповідно і від виконання своїх материнських (батьківських) обов`язків в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. ЇЇ поведінку, зі слів відповідачки, можна розцінювати як ухилення від виховання сина, оскільки свідомо нехтувала своїми обов`язками. Дійсно, зазначає, що вона не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання і підготовку до самостійного життя, не спілкувалася з сином, який швидко дорослішав в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей не водила до бібліотеки, музею, театральних вистав тощо. Не створювала умов для отримання дитиною освіти, наприклад, до школи дитину не водила, батьківські збори не відвідувала, домашні завдання не перевіряла, книжок не купувала тощо. На даний час, вона розуміє та відчуває сором перед сином за свою поведінку, якою дала поганий приклад дитині щодо дотримання сімейних цінностей, загальновизнаних суспільством норм поведінки. Зрозуміло, що натепер відсутній емоційний зв`язок між нею і сином, не намагалася зберегти сім`ю, змінити свою поведінку, щоб дитина зростала в повній сім`ї та відчувала піклування матері. Імовірно її дії негативно вплинули на сприйняття образу матері дитиною. Представник органу опіки та піклування в особі Дар`ївської сільської ради Херсонського району Херсонської області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, направив до суду висновок. Третя особа - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Свідки, заявлені стороною позивача, у судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2007 року. До позовної заяви позивач надав наступні письмові докази. Акт про встановлення фактів № 106 від 23.04.2024 року, в якому визначено, що староста Інгулецького Старостинського округу [PERSON] , провів обстеження по факту умов проживання [PERSON] , встановивши, що останній проживає у власному будинку за адресою: [ADDRESS] із сім`єю: [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - матір. Сім`я міцна, дружна. Мати [PERSON] , 10 років не проживає, має іншу сім`ю, у вихованні сина участі не приймає. З акту обстеження житлово-побутових умов від 26.04.2024 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] , складеним комісією у складі директорки Інгулецького ліцею, її заступником з виховної роботи і головою батьківського комітету вбачається, що за результатами обстеження місця проживання учня 10 класу Інгулецького ліцею встановлено, що [PERSON] проживає за місцем своєї реєстрації разом із батьком і бабусею. Умови проживання задовільні, в будинку є зручності. Він має окрему кімнату для занять і відпочинку, забезпечений усім необхідним учнівським приладдям, оргтехнікою, спортивним інвентарем. Комісія вважає, що житлові умови проживання гарні. У сім`ї доброзичливі відносини. Відповідно характеристики Інгулецького ліцею Дар`ївської сільської ради Херсонського району Херсонської області №01-10/44 від 26.04.2024 року, де навчається неповнолітній [PERSON] , 2007 р.н., ученик 10 класу, дитина навчається у закладі з першого класу. За час навчання зарекомендував себе, як здібний хлопець. Має хорошу пам`ять. Але останнім часу, відвідує лише ті предмети, які вважає, потрібні для подальшого навчання. До початку війни був активним учасником художньої самодіяльності, беручи активну участь в класних, загальношкільних заходах та у роботі сільського будинку культури. [PERSON] вихований, спокійний, комунікабельний, шкідливих звичок немає. Легко знаходить спільну мову з однолітками та дорослими. Вихованням і навчанням хлопця займаються батько та бабуся, які постійно співпрацюють з класним керівником, регулярно відвідують батьківські збори та допомагають у проведенні класних заходів. Мати хлопця участі у вихованні та навчанні не приймає. Характеристика підписана класним керівником [PERSON] і директоркою ліцею [PERSON] висновку органу опіки та піклування Дар`ївської сільської ради Херсонського району Херсонської області № 14 від 12.09.2024 року вбачається, що при бесіді з неповнолітнім. [PERSON] , було з`ясовано, що він пам`ятає свою матір, але вона з ними не проживає. [PERSON] розповів, що мати до нього не телефонує, не вітає з днями народження, не дарує подарунків, не приїздить в гості, в останнє він розмовляв із нею до початку повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України. Відповідно до листа Відділу поліції №1 Херсонського районного управління поліції в Херсонській області ГУНП від 22.04.2024 р. № 759/36-1 заява [PERSON] зареєстрована 10.04.2024 року в ЖЄО за №6062 та проведена перевірка. За результатами якої не встановлено місцезнаходження [PERSON] та вжити відповідні заходи не надається можливим, так як с. Федорівка, Каховський район, Херсонська область є тимчасово окупованою територією після вторгнення військ РФ на територію Херсонської області. В свою чергу дана сім`я на обліку Служби у справах дітей як така, що опинилась в складних життєвих обставинах не перебуває і не перебувала. Фактів загрози життю та здоров`ю неповнолітньому виявлено не було. [PERSON] жодного разу не звертався до Служби у справах дітей з питання розв`язання спорів між батьками та не виконання матір`ю дитини батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого [PERSON] не довів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що поведінка матері становить реальну загрозу для життя та здоров`я дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивач разом із сином повідомив, що мати ймовірно перебуває на лівобережжі Херсонщини, оскільки має зареєстроване місце проживання с. Федорівка, Каховський район, Херсонська область, та вже більше 3-х років не підтримує зв`язок із сином. Однак, на думку батька, її фізична відсутність може в подальшому спровокувати порушення прав сина (наприклад виїзд за межі України на оздоровлення, проживання тощо). На запитання, чи є ще якісь додаткові обставини чи докази, якими він володіє, та які доводять умисне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, повідомив, що немає. Мати, на засідання комісії не з`явилася, встановити із нею зв`язок не вдалося. Зважаючи на вищевикладене, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed