Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

01.05.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя у якому просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] . Паспорт [NUMBER] , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві 27.02.2007 року, РНКОПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , право особистої приватної власності на: - частини (частки) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, дата реєстрації 18.08.2012, номер шасі [NUMBER] , тип палива D, об`єм двигуна 2 199. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , право особистої приватної власності на: - частини (частки) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в автогаражному кооперативу № 4, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.1983 між [PERSON] та [PERSON] у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб, про що 30.04.1983 було зроблено актовий запис №1747. Під час шлюбу подружжя набуло наступне майно: гараж (Гаражний бокс) № [NUMBER] в автогаражному кооперативі № 4, що розташований за адресою: [ADDRESS] , дата набуття: 05.02.2008 вартістю 20000,00грн; двухкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата набуття: 16.03.2010 вартістю 2000000,00грн; автомобіль марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, дата реєстрації 18.08.2012, номер шасі [NUMBER] , тип палива D, об`єм двигуна 2 199. дата набуття, 18.08.2012 вартістю 200000,00грн. Враховуючи, що шлюб між сторонами розірвано, [PERSON] вирішив розділити спільно нажите майно. Він запропонував [PERSON] поділити майно в позасудовому порядку, але згоди з відповідачем по даному питанню не досягнуто. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У позові позивач посилається, що використовує автомобіль у своїй роботі, а тому просить суд залишити його у власності позивача, а гаражний бокс залишити відповідачу. Квартиру просить поділити між позивачем та відповідачем по 1/2 частки кожному. Враховуючи викладене вище позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. 01.05.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. При вирішенні питання про прийняття до провадження справи, з`ясовано, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.01.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху. 06.06.2024 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення/виклику сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відзиву на позов відповідачем не надано. Про причину неявки суд до відома не поставив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений.. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував. З урахуванням викладеного вище, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.1983 між [PERSON] та [PERSON] у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб, про що 30.04.1983 було зроблено актовий запис №1747. Під час шлюбу подружжя набуло наступне майно : гараж (Гаражний бокс) № [NUMBER] в автогаражному кооперативі № 4, що розташований за адресою: [ADDRESS] , дата набуття: 05.02.2008; двухкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дата набуття: 16.03.2010; автомобіль марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, дата реєстрації 18.08.2012, номер шасі [NUMBER] , тип палива D, об`єм двигуна 2 199. дата набуття, 18.08.2012. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення про розірвання шлюбу набуло законної сили. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано під час перебування сторін у шлюбі та дані обставини не оспорюється сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). У позові позивач зазначив, що він використовує автомобіль у своїй роботі, тому просить суд залишити автомобіль у власності позивача. У матеріалах справи міститься висновок з оцінки майна зроблений суб`єктом оціночної діяльності « [PERSON] », що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №413/2022 від 15.08.2022, виданого Фондом державного майна України відповідно до якого ринкова вартість майна станом на 26.03.2025 року, а саме: -гаражного боксу № [NUMBER] в автогаражному кооперативі №4 за адресою: [ADDRESS] відповідно до якого вартість зазначеного гаражного боксу станом на 26.03.2025 року становить 399749,00грн. -автомобіля марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, дата реєстрації 18.08.2012, номер шасі [NUMBER] , тип палива D, об`єм двигуна 2 199 становить 401822,00грн. На підставі викладеного вище, враховуючи, що вищезазначене майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши: - за позивачем [PERSON] право власності на частини (частки) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та право власності на автомобіль марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, дата реєстрації 18.08.2012, номер шасі [NUMBER] , тип палива D, об`єм двигуна 2 199; -за відповідачем [PERSON] право власності на частини (частки) квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та право власності на гараж (гаражний бокс) № [NUMBER] в автогаражному кооперативу № 4, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7570,00 грн.

Outcome: approved