Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що 05 жовтня 2023 року [PERSON] взяла у [PERSON] у сейфі за місцем його проживання по [ADDRESS] грошові кошти в розмірі 2600$ США та 100 Євро, що підтверджується власноруч складеною [PERSON] розпискою від 05.10.2023 року . Відповідно до умов даної розписки [PERSON] зобов`язалась повернути кошти у строк до 07.10.2023 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути позичені грошові кошти, однак остання борг за договором позики не повернула. 29 січня 2024 року він направив відповідачу вимогу про повернення коштів у сумі 2600$ США та 100 Євро, шляхом перерахування по поштовому переказу за його адресою у гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ на дату здійснення платежу. Відомості про отримання відповідачем вимоги - відсутні. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед ним становить 2600$ США та 100 Євро, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду. За офіційним курсом НБУ, станом на 18.07.2024 року, у гривневому еквіваленті вартість 1 долара США становить 41,4627 гривен , а 1 євро - 45,3457 грн. Сума боргу становить 2600 x 41,4627 гривен = 107803,02 гривен + 100 х 45,3457 гривень = 4534,57 = 112337,59 . У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню позики просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 2600$ США та 100 Євро. У разі не можливості проведення стягнення боргу в доларах та євро, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 112337,59 гривен. Одночасно просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. 13.02.2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем проживання відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 05.10.2023 року надала [PERSON] розписку про отримання в борг 2600 доларів США та 100 євро, які зобов`язалася повернути у строк до 07.10.2023 року. У вказаний в розписці строк відповідач отриману позику не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Укладений між сторонами договір відповідає формі договору позики, передбаченої вказаною нормою закону. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З врахуванням наведеного суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки виходячи з положень ст. 1046, 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. За договором позики сторони визначили суму позики у доларах США та у євро. Відтак стягнення заборгованості у тій самій валюті, яка визначена сторонами відповідає як умовам договору так і вимогам законодавства, яке регулює питання, що стосуються договорів позики та кредитних договорів. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в іноземній валюті, а саме в доларах США та у Євро, тому стягненню з відповідача підлягає саме 2600 доларів США та 100 Євро. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, фактичні обставини у якій є подібними до фактичних обставин у цій справі, де дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму позики у валюті, що було передбачено у договорі позики, а не її гривневого еквіваленту. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved