Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 25.10.2019 між Акціонерним товариством ''Альфа-банк'' (далі АТ ''Альфа-банк'') та [PERSON] у електронному вигляді в письмовій формі укладено договір про надання кредиту № 491013452, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику кредит у сумі 29914,69 грн на строк 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок відповідача. У зв`язку із невиконанням умов договору відповідачем станом на 20.09.2021 загальний розмір його заборгованості становив 41316,93 грн, яка скаладалася із тіла кредиту в розмірі 28655,76 грн, заборгованості за ваідсотками за користування кредитом - 12661,17 грн. 20.09.2021 АТ ''Альфа-банк'' і ТОВ ''ФК ''Еліт Фінанс'' уклали договір факторингу, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за вказаним договором. Згідно із розрахунком заборгованості, за відповідачем станом на 20.09.2021 обліковується заборгованість в розмірі 41316,93 грн, яку позивач прохає стягнути на свою користь разом із судовими витратами. Ухвалою судді від 05.03.2025 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін. 12.03.2025 відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження у справи та позовної заяви з додатками, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Протягом встановленого судом строку 24.03.2025 відповідач надав до канцелярії суду відзив на позов, у якому вказав, що позовні вимоги не визнає. Зазначив, що сплачував кошти за кредитним договором допоки у нього не виникли фінансові труднощі, тоді допустив прострочення платежів. Зауважив, що не давав згоди на відступленням права вимоги до нього за цим кредитним договором третій стороні, а саме позивачу, про укладення договору факторингу його не було повідомлено належним чином, також первісний кредитор не надавав йому пропозиції щодо розстрочення кредитної заборгованості. Вважає, що оскільки первісний кредитор АТ "Альфа Банк" є банком, який зареєстрований у російській федерації, тому угода, укладена до 24.02.2022 між ним, як позичальником, та цим банком, є нікчемною та припиняє свою дію. Також прохав застосувати до цих правовідносин строк позовної давності, який на момент звернення позивача до суду минув, та відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат повністю. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відповідь на відзив від позивача не надходила. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 25.10.2019 між Акціонерним товариством ''Альфа-банк'' (далі АТ ''Альфа-банк'') та [PERSON] у електронному вигляді в письмовій формі укладено договір про надання кредиту № 491013452, що підтверджується копією оферти про укладення угоди про надання кредиту № 491013452 від 25.10.2019, Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 491013452 від 25.10.2019, паспорту споживчого кредиту від 25.10.2019, віповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику кредит у сумі 29914,69 грн на строк 60 місяців (до 28.10.2024) на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок відповідача. Загальна орієнтовна вартість кредиту - 69435,13 грн. Дата щомісячного платежу - до 18 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу - 1157,26 грн. Зазначені складові кредитного договору підписані позичальником [PERSON] . Договір укладено у електронній формі і порядку, передбаченому ЦПК України та відповідно до Закону України ''Про електронну комерцію''. Підписанням Оферти на укладення Угоди про надання кредиту від 25.10.2010 [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений із умовами надання кредиту, умовами договору, які йому зрозумілі та із якими він погоджується. У виписках по особових рахунках [PERSON] за період з 25.10.2019 по 20.09.2021 /а.с. 25/ відображено рух коштів по кредитному рахунку останнього, з якого, зокрема, вбачається часткову сплату заборгованості по вказаному вище договору позичальником, що підтверджує факт виконання банком своїх зобов`язань за договором та надання у розпорядження клієнта кредитних коштів, а також факт користування кредитними коштами відповідачем. Також судом встановлено, що відповідно до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021, укладеного між ТОВ ''Фінансова компанія ''Еліт Фінанс'', як фактором, та АТ ''Альфа-Банк'', як клієнтом /а.с. 8-12/, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Право вимоги, що відступається, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платанами за договорами. Згідно із даними Виписки з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 ТОВ ''Фінансова компанія ''Еліт Фінанс'' отримало право вимоги до [PERSON] у розмірі 41316,93 грн /а.с. 15/. Також суду надано копію Акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.09.2021 до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 /а.с. 13/ та копію платіжного доручення № 559 від 20.09.2021 /а.с. 14/ на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги. Відповідно до копії розрахунку за кредитним договором, засвідченого позивачем /а.с. 26/, загальна заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2021 складала 41316,93 грн, з яких тіло кредиту - 28655,76 грн, відсотки за користування кредитом - 12661,17 грн. Отже, з наданих суду письмових доказів вбачається, що позивач після укладення договору факторингу 20.09.2021 та отримання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 491013452 від 25.10.2019 додаткових нарахувань до розміру заборгованості, визначеного первісним кредитодавцем станом на дату відступлення права вимоги, не здійснював. З відзиву\~від 24.03.2025\~вбачається,\~що відповідач\~ [PERSON] \~не заперечує\~факту укладення\~ кредитного договору № 491013452 від 25.10.2019 між ним та первісним кредитодавцем АТ ''Альфа-Банк'', як і не заперечує факту отримання ним кредитних коштів у сумі 29914,69 грн та розміру заборгованості, вказаної у позовній заяві та додатках до неї, альтернативного розрахунку заборгованості суду не надав. Прохав застосувати до цих правовідносин строк позовної давності, який на його переконання на момент звернення позивача до суду минув, та відмовити у задоволенні позову повністю. Норми права, застосовані судом. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить із того, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 ''…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі''. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п. 6 ст. 3 Закону України ''Про електрону комерцію'' визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність''. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом копіями оферти про укладення угоди про надання кредиту № 491013452 від 25.10.2019, Додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 491013452 від 25.10.2019, паспорту споживчого кредиту від 25.10.2019, укладених у електронній формі, підписаних відповідачем в день укладення та договором факторингу № 3 від 20.09.2021, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором. Суду позивачем надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] як боржника за кредитним договором від 25.10.2019 у визначеному первісним кредитором розмірі (тобто після переходу права вимоги жодні додаткові нарахування не здійснювалися). Отже, позивач, як новий кредитор, отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаного вище договору факторингу № 3 від 20.09.2021 суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення такого договору. Відповідачем не заперечується ні факт укладення кредитного договору, ні факт отримання кредитних коштів та користування ними, ні розмір заборгованості, яка заявлена первісним кредитором та позивачем до стягнення. Вказане вбачається із відзиву на позов. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. Під час укладення вказаного кредитного договору 25.10.2019 сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Отже, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Відповідач не надав суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з АТ ''Альфа-Банк'' вказаного вище кредитного договору. Строк кредиту - 60 місяців, а саме до 28.10.2024, на час звернення до суду, 04.03.2025, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання повністю не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором) у розмірі 41316,93 грн. Відповідач не надав суду альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, не спростував проведеного розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Твердження відповідача про відсутність підстав для стягнення вищевказаної заборгованості із нього на користь позивача у зв`язку із тим, що він не давав згоди на відступленням права вимоги до нього за цим кредитним договором третій стороні, а саме позивачу, про укладення договору факторингу його не було повідомлено належним чином, також первісний кредитор не надавав йому пропозиції щодо розстрочення кредитної заборгованості, а також на тій підтаві, що первісний кредитор АТ "Альфа Банк" є банком, який зареєстрований у російській федерації, тому угода, укладена до 24.02.2022 між відповідачем та цим банком, є нікчемною та припиняє свою дію, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи із такого. Як зазначалося вище, відповідач не надав суду доказів неукладення вказаного кредитного договору. Крім того, позивачем за вказаним позовом є ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", яке на переконання суду, з вищевикладених підстав є належним позивачем, що набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , останнім не надано суду доказів сплати заборгованості за кредитом ні первісному кредитору, ні теперішньому, що є підтавою для її стягнення із нього та відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 '), згідно з якою "…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі''. Також відповідач прохав застосувати до цих правовідносин строк позовної давності, який на його переконання, на момент звернення позивача до суду минув, та відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, розглянувши таке клопотання відповідача, вважає його таким, що задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено судом з матеріалів справи, останнім днем строку дії кредитного договору № 491013452 від 25.10.2019 є 28.10.2024. На момент звернення позивача до суду він закінчився, проте трирічний строк позовної давності, встановлений для таких правовідносин, не минув. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що на період дії в Україні воєнного стану відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отож, оцінивши докази в сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а із відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 41316,93 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 копійок (платіжна інструкція № 810 від 24.02.2025), а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню ця сума судового збору. Крім того, у позовній заяві позивач прохав стягнути на свою користь із відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 9200,00 грн. Щодо стягнення цих витрат суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, укладений між позивачем та адвокатом Литвиненко О.І. У п. 3.1 Договору визначено, що вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що 1 год часу на надання послуг становить 2000 грн без ПДВ. Крім того, долучено Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.07.2024, підписаний сторонами, згідно із яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги: первинна консультація - 0,5 год - 1000 грн, правовий аналіз документів 2 год - 4000 грн, підготовка та подання позовної заяви 2,1 год - 4200 грн, а всього 9200,00 грн. Згідно із даними платіжної інструкції № 4952 від 01.10.2024 адвокату оплачено погоджену суму послуг за надання правничої допомоги у розмірі 9200,00 грн. Також долучені відповідні документи на підтвердження повноважень представника. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат та їх розмір. Клопотання про неспівмірність таких витрат відповідачем не надано, їх розмір не заперечувався. Отже, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн, тому ці витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved