Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

У лютому 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №501183380 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було відкрито кредитну лінію у розмірі 30 000,00 грн. на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 45 % річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. 22.02.2021 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Форт». 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та позивачем укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Разом з тим, відповідач не виконував належним чином умови укладеного договору, що призвело до виникнення в нього заборгованості, розмір якої станом на 23.02.2021 становить 47 806,32 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 29 527,73 грн., заборгованість за відсотками 17 005,01 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 9 200,00 грн. Ухвалою суду від 19.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував факт укладання договору та користування кредитними коштами, не оспорював суму заборгованості. Послався на те, що після укладення кредитного договору у нього змінилися обставини, тому не мав можливості погашати заборгованість. Разом з тим, просив зменшити витрати на правову допомогу, вважаючи їх розмір значно завищеним з урахуванням складності справи та визнання ним позову. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 11.09.2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Оферти на укладення угоди про надання кредиту №501183380, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. За умовами договору, викладеними в оферті та паспорті споживчого кредиту, банк використовує рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий у цьому ж банку, для надання кредиту в розмірі 30 000,00 грн. способом переказу на зазначений рахунок, на строк 48 місяців (строк повернення 11.09.2023 року), зі сплатою 45% річних та порядком повернення кредиту згідно графіку (додаток №1 до угоди) рівними платежами по 1356,79 грн. до 11 числа кожного місяця. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідачем факт укладення та підписання договору не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1ст.526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 23.02.2021 виникла заборгованість в сумі 47 806,32 грн грн. Суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом вірним та таким, що не суперечить умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні, сума заборгованості відповідачем не оспорюється. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача в банку за період з 11.09.2019 по 22.02.2021. Також, судом встановлено, що 22.02.2021 р. між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Форт» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у тому числі за договором №501183380 від 11.09.2019 року, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Виконання договору підтверджується наданим платіжним дорученням №35 від 23.02.2021 року та випискою з додатку №1 до договору факторингу (реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами). 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Форт» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у тому числі за договором №501183380 від 11.09.2019 року, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Як вбачається з виписки з додатку №1 до договору факторингу № 01-23-02/21 (реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №501183380 від 11.09.2019 року, заборгованість за яким складає 47806,32 грн. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося відповідачем, що він не сплачував заборгованість за кредитним договором ні позивачу, ні первісному кредитору, унаслідок чого у [PERSON] перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 47 806,32 грн. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 4\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Отже, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги позивачем надано копію договору №03-07/224 від 01.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Литвиненко О.І., копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг та платіжної інструкції від 01.10.2024 року №4926. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги сторони домовились, що адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій клієнт є учасником. Судова справа в процесі розгляду якої адвокатом будуть надані послуги клієнту, перелік послуг та їх вартість визначається сторонами у додатках до цього договору. Згідно з Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2025 сторони погодили, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги відповідно до договору № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024: первинна консультація (1 год -1000 грн.); правовий аналіз наявних документів у замовника (2 год. -4000 грн.); підготовка позовної заяви (2,1 год. -4200 грн.). Загальна вартість юридичних послуг складає 9200,00 грн. Відповідач в судовому засіданні клопотав про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши про її неспівмірність із складністю справи. Оцінивши доводи відповідача та надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що справа про стягнення заборгованості є типовою, незначної складності, не потребує реальної участі адвоката в судовому засіданні та додаткового вивчення правових позицій Верховного Суду, оскільки позивач і не використовує їх у позовній заяві. За таких обставин вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 1500,00 грн., що суд вважає достатнім виходячи із реальної участі адвоката та її необхідності та усталених у практиці ЄСПЛ принципів пропорційності, розумності і співмірності.

Outcome: approved