Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» 10.02.2025 звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20.07.2021 № 22035000522668 у розмірі 9728,80 грн, з яких: 7165,893 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,15 грн заборгованість по відсотках, 2562,76 грн заборгованості по комісії, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та надання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 20 липня 2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладений кредитний договір № 22035000522668, відповідно до якого банк надав відповідачці у користування кредитні кошти у розмірі 13600,00 грн. Проте взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів належним чином відповідачка не виконує. 28.03.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого первісним кредитором відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22032000563727 від 13.01.2022 року на користь позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 9728,79 грн, з яких: 7165,89 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,14 грн заборгованість по відсотках, 2562,76 грн заборгованості по комісії. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 11.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Від сторони відповідача 10.03.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та зазначила, що вона до 21.02.2022 сумлінно гасила заборгованість, вносячи на картку необхідні платежі. При цьому посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21, зазначила, що укладений споживчий кредитний договір не містить та сторона позивача не надала доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому такі умови договору є нікчемними, а отже не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] за комісією. Крім того у зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та погіршення справ економічного становища України, Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Новий закон змінює правил роботи банків та небанківських фінансових установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування. Зокрема, законом передбачено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не буде нести відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язання за споживчим кредитом; споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу і пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, які нараховані після 24.02.2022 сплата яких передбачена договором про споживчий кредит підлягають списанню. Таким чином вважає, що якщо у відповідача є невиплачений кредит станом на воєнний період, він не нестимете відповідальність за несплату боргу під час воєнного стану, а також в тридцятиденний строк після його припинення або скасування. За таких підстав, нарахована [PERSON] заборгованість після 24.02.2022 року не підлягає стягненню, а отже в задоволенні позову слід відмовити, тому як до 24.02.2022 року Відповідач всі необхідні платежі вносила, а отже вся заборгованість нарахована після введення на території України режиму військового стану. Також відповідачка зазначила, що ТОВ «Цикл Фінанс» не довів належним чином свої позовні вимоги: позивачем не надані докази видачі [PERSON] банківської картки, відкриття їй рахунку, а також виписки з такого рахунку, з яких можна було б встановити факт передачі Відповідачу грошей, користування останньою банківською карткою, а відтак наявність у неї заборгованості за кредитом у вигляді тіла кредиту, та у разі несвоєчасного виконання зобов`язання - відповідальності за їх невиконання, зокрема, у вигляді пені та комісії. За таких обставин, розрахунок кредитної заборгованості, який складений позивачем, не можна вважати безспірним доказом існування заборгованості . Також вказує на необґрунтованість розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, який становить більше половини заборгованості за кредитним зобов`язанням, та у разі задоволення позовних вимог позивача просить зменшити вказані витрати до 1000,00 грн. При цьому у відзиві сторона відповідача заявляє про стягнення з позивача, у разі відмови у позові, витрати на правничу допомогу, надану відповідачці, у розмірі 5000,00 грн. Позивач 24.03.2025 надав відповідь на відзив, відповідно до якого наполягає на задоволення позовних вимог, при цьому щодо ненадання позивачем доказів, які б підтвердили видачу відповідачці кредитних коштів, зазначив, що банк надав клієнут грошові кошти шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта [NUMBER] , відкритий в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Доказом надання кредитних коштів відповідачці є виписка по її особовому рахунку за період з 20.07.2021 по 27.03.2024 роки. Відповідно до вказаної виписки станом на 20.07.2021 року за рахунком проведені наступні банківські операції: 1) Призначення платежу: Надання кредитних коштів згідно кредитного договору №22035000522668 від 20.07.2021 р., Дебет: 0; Кредит: 13 600,00; 2) Призначення платежу: Сума страхового платежу [PERSON] , зг. договору страхування № N3-22035000522668 від 20.07.2021 р., Дебет: 3 600,00; Кредит: 0, Оборот за 20.07.2021 року: Дебет: 3 600,00: Кредит: 13 600,00, Вихідний залишок: Дебет: 0,00; Кредит: 10 000,00. Отже, на рахунок відповідачки [NUMBER] за період з 20.07.2021 по 27.03.2024 роки надходили кредитні кошти у розмірі 13 600,00 грн., які вона використовувала у власних цілях, що відомо з проведених банківських операцій та підтверджується наданою випискою, а доводи наведені у відзиві на позовну заяву є безпідставними. Щодо твердження відповідачки про звільнення від відповідальності за невиконання свої зобов`язань зазначив, що відповідно до п.1.2. Кредитного договору за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) на наступних умовах: Сума Кредиту 13 600,00 (Тридцять шість тисяч шістсот грн. 00 коп.); Строк кредитування 12 місяців; Кінцева дата повернення Кредиту: 20 липня 2022 р.; Цільове призначення: на споживчі потреби; Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001% річних; Щомісячна комісія за обслуговування Кредитної заборгованості: з 20.07.2021 по 19.11.2021 - 9% від Суми Кредиту, з 20.11.2021 по 19.02.2022 - 7% від Суми Кредиту, з 20.02.2022 по 19.05.2022 - 5% від Суми Кредиту, з 20.05.2022 по 20.07.2022 - 2,95% від Суми Кредиту. У разі не повернення Суми Кредиту в терміни, встановлені Договором (в дати, передбачені Графіком платежів, в Кінцеву дату повернення Кредиту, або іншу дату, визначену Банком у письмовій вимозі у випадку порушення Клієнтом умов Договору), Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за порушення грошового зобов`язання (згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 56.00% процентів річних від простроченої заборгованості за Кредитом за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості на рахунок ^ [NUMBER] . Умови, визначені в цьому пункті, є Істотними умовами Договору. Згідно з п.5.7. Кредитного договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розрахунок суми несплачених відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих відповідно до Кредитного договору №22035000522668 від 20.07.2021 року підтверджується наданим ТОВ «Цикл Фінанс» розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 27.03.2024 року. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 року у справі №910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. На час дії воєнного стану законодавство України не передбачає скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Тобто позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Кредит під час військового стану надається як послуга, зберігаючи при цьому всі свої базові принципи (зокрема принцип платності). Те саме стосується і нарахування відсотків за кредитами, що відбувається в стандартному порядку - тобто щомісяця. «15» березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, відповідач може бути звільнений від сплати на користь кредитодавця відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України та неустойки (штрафу, пені), а не відсотків, оскільки відсотки є компенсацією за користування кредитними коштами, а не штрафною санкцією. Щодо нарахування та стягнення комісії позивач зазначив, що відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти у тимчасово платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) на наступних умовах: Сума Кредиту 13 600,00 (Тридцять шість тисяч шістсот грн. 00 коп.); Строк кредитування 12 місяців; Кінцева дата повернення Кредиту: 20 липня 2022 р.; Цільове призначення: на споживчі потреби; Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі 0,001% річних; Щомісячна комісія за обслуговування Кредитної заборгованості: з 20.07.2021 по 19.11.2021 \~ \~ \~ \~- 9% від Суми Кредиту, з 20.11.2021 по 19.02.2022 - 7% від Суми Кредиту, з 20.02.2022 по 19.05.2022 - 5% від Суми Кредиту, з 20.05.2022 по 20.07.2022 \~ \~ \~ \~- 2,95% від Суми Кредиту. Відповідно до п.3.1. Кредитного договору платежі щодо погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів, далі - Обов`язковий платіж. Дати погашення та розмір Обов`язкового платежу визначені в розділі 4 цього Кредитного договору. Згідно з п.5.4. Кредитного договору Клієнт підтвердив, що Банк надав йому у письмовій формі актуальний на дату укладання цього Кредитного договору Паспорт споживчого кредиту та всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, в тому числі для порівняння різних пропозицій Банку з метою прийняття Клієнтом обґрунтованого рішення про укладення цього Кредитного договору, а також, що Банк не обмежував його у часі для ознайомлення із зазначеною інформацією та для прийняття рішення. Відповідно до п. 2 ч.4 Паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 1 по 3 міс. - 1224,00 грн., з 4 по 6 міс. - 952,00 грн., з 7 по 9 міс. - 680,00 грн., з 10 по 12 міс. - 401,20 грн. від суми кредиту. Відповідачка під час укладення договору ознайомлювалась з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитними договором жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи. Підписавши Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту Відповідач підтвердила, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами, які були узгодженні з Відповідачем, а тому стягнення з Відповідача заборгованості за надані додаткові послуги, які були узгоджені є правомірними, а їх розмір чітко був визначений під час укладання договору. Також зазначає, що у період з 28.03.2024 року (дата укладання Договору факторингу) по 08.02.2025 року (дата звернення до суду) жодна комісія не нараховувалась. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач зазначив, що на підтвердження вказаних витрат суду надано договір про надання правової допомоги від 02.01.2025 року; додаткову угоду № 22035000522668 до Договору про надання правової допомоги, яка містить інформацію про те, що послуги надаються саме стосовно [PERSON] ; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; акт №22035000522668 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг); платіжну інструкцію про сплату адвокатських послуг, що підтверджує витрати Позивача на надання правничої допомоги для захисту свої порушених прав згідно з актом №22035000522668. На думку позивача ТОВ «Цикл Фінанс» здійснив всі заходи на підтвердження надання професійної правничої допомоги для подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за Кредитним договором з [PERSON] . Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачки, позивач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідач додав до відзиву на позовну заяву попередній розрахунок судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом цивільної справи, який складається з 1) надання двох усних консультацій - 2 години; 2) ознайомлення з матеріалами справи - 2 години; 3) складання та подання відзиву на позовну заяву - 3 години, загальний гонорар адвоката складає - 5 000,00 грн. Вважає дані витрати завищеними та такими, що не відповідають складності наданої послуги, тому звертаємо увагу суду, що предмет спору в цій справі є нескладним, містив лише один епізод спірних правовідносин, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність відзиву на позовну заяву не є значним, а тому заявлений розмір витрат на його підготовку є очевидно завищеним та необґрунтованим і підлягає зменшенню. Заперечення на відповідь на відзив у встановлені ухвалою про відкриття провадження від 26.02.2025 строки до суду не надійшли. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Установлено, що 20 липня 2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладений кредитний договір № 22035000522668, відповідно до якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит, а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору відповідачці надається кредит у розмірі 13 600,00 грн строком кредитування 12 місяців, кінцева дата повернення кредиту 20.07.2022, цільове призначення на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредиту є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 20.07.2021 по 19.11.2021 9% від суми кредиту, з 20.11.2021 по 19.02.2022 7% від суми кредиту, з 20.02.2022 по 19.05.2022 5% від суми кредиту, з 20.05.2022 по 20.07.2022 2,95% від суми кредиту. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі кредиту вважається день зарахування кредиту на рахунок клієнта, якщо сума кредиту не зарахована на рахунок упродовж 7 робочих днів з дати підписання договору, договір вважається не укладеним. Отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 13600,00 грн підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 20.07.2021 по 27.03.2024, відкритому в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Факт користування кредитними коштами відповідачкою також підтверджується вказаною Випискою по особовому рахунку, та самою відповідачкою у відзиві на позовну заяву, в якій зазначала про справність погашення кредитної заборгованості до 24.02.2022. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачкою особисто підписаний кредитний договір від 13.01.2022 № 22032000563727, який містить відомості про розмір кредиту, розмір встановлених відсотків, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, отже сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо. Кредитний договір від 20.07.2021 № 22035000522668у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорював ся та недійсним не визнавався. Відповідачкою обставини підписання кредитного договору, отримання кредитних коштів, користування ними та часткового їх повернення не заперечуються. Згідно з наданим розрахунком заборгованості, здійсненим АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», відповідачка станом на 27.03.2024 має заборгованості за кредитним договором від 20.07.2021 № 22035000522668 у розмірі 9728,79 грн, з яких: 7165,89 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,14 грн заборгованість по відсотках, 2562,76 грн заборгованості по комісії. 28.03.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого первісним кредитором відступлене право вимоги за Кредитним Договором від 20.07.2021 № 22035000522668 на користь позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. Факт укладання договору факторингу підтверджується Актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.03.2024 та витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за Договором від 20.07.2021 № 22035000522668, укладеним з [PERSON] із загальною заборгованістю 9728,79 грн, з яких: 7165,89 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,14 грн заборгованість по відсотках, 2562,76 грн заборгованості по комісії. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, з урахуванням наведених у відзиві відповідачкою аргументів щодо належного виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, суд дійшов висновку про доведеність факту надання первісним кредитором кредитних коштів у користування [PERSON] , користування ними останньою, неналежного виконання (після 24.02.2022) у повному обсязі відповідачкою умов договору з повернення усієї суми кредитних коштів та переходу права вимоги до позивача за договором факторингу. Твердження сторони відповідачці про недоведеність видачі кредитних коштів банком спростовуються матеріалами справи та дослідженими судом доказами, зокрема випискою по особовому рахунку відповідачки та самих наведених аргументів відповідачки у відзиві щодо належного виконання нею зобов`язань з повернення кредитних коштів до 24.02.2022. Щодо тверджень відповідачки про відсутність необхідності сплачувати розмір заборгованості за кредитом та процентів за його користування, суд вважає її хибними та такими, що не відповідають нормам законодавства. Зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13.01.2022 № 22032000563727 станом на 27.03.2024 у розмірі 43 828 (сорок три тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень 81 копійка, яка складається з 43\~828,03 грн - заборгованості за кредитним договором, 0,78 грн заборгованість по відсотках, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за кредитним договором (Заявою) від 20.07.2021 № 22035000522668 Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до п. 1.2. Договору встановлюється щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 20.07.2021 по 19.11.2021 - 9% від суми кредиту, з 20.11.2021 по 19.02.2022 7% від суми кредиту, з 20.02.2022 по 19.05.2022 5% від суми кредиту, з 20.05.2022 по 20.07.2022 2,95% від суми кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, з аналізу змісту пунктів 1.2 та 2.1. Договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1.2. кредитного договору в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 20.07.2021 по 19.11.2021 - 9% від суми кредиту, з 20.11.2021 по 19.02.2022 7% від суми кредиту, з 20.02.2022 по 19.05.2022 5% від суми кредиту, з 20.05.2022 по 20.07.2022 2,95% від суми кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Ураховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають зменшенню на розмір нарахованої комісії у розмірі 2562,76 грн. Щодо судового збору Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог 73,65% (7166,04*100:9728,8), вважає стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1784,10 грн (2422,40*73,65%). Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч ч 1-4\~ст. 137ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~статті 141ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59\~Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «Еазі/Шезі АІІіапсе ^ітії;егї» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Розглядаючи справу, ВС зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). На підтвердження понесених витрат позивачем суду надано: копію\~договору про надання правової допомоги від 02.01.2025 № 43453613; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Дорошенко М.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, складений 27.01.2025; Акт № 22035000522668 від 27.01.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Вартість послуг за складання позовної заяви складає 3000,00 грн, за правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» - 2250,00 грн, за формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750,00 грн, всього склала 6000,00 грн. Ураховуючи викладені у відзиві аргументи стороною відповідача, а також аналогічні аргументи сторони позивача, викладені у відповіді на відзив, з приводу того, що предмет спору в цій справі є нескладним, містив лише один епізод спірних правовідносин, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність відзиву на позовну заяву не є значним, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у вказаній категорії справ з урахування порядку її розгляду (спрощене позивне провадження без виклику сторін), а також розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки (7166,04 грн) та те, що витрати на правничу допомогу за таких умов складатимуть 84% від розміру задоволених позовних вимог, підлягають зменшенню до 3000,00 грн.

Outcome: partial