Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник \~ [PERSON] \~ адвокат\~Крючков І.М. звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно дочки заявника [PERSON] на строк шість місяців з покладанням\~на неї\~наступних обов`язків:\~заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебувати в\~місці проживання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] \~наближатися на\~відстань менше\~50\~метрів до\~місця проживання\~та інших\~місць частого\~відвідування [PERSON] ,\~зокрема,\~до місця\~фактичного її\~проживання та\~реєстрації за\~адресою:\~ [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому їй, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] (в тому числі шляхом надсилання текстових повідомлень) або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви покликається на те, що всі непорозуміння та скандали, які переходять в погрози на адресу заявника, виникають із-за того, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, у зв`язку із чим провокує конфлікти, в ході яких [PERSON] завжди застосовує фізичне насилля та образи до заявника. З кожним наступним скандалом [PERSON] стає все більше агресивною. Приблизно з 2015 року по даний час [PERSON] почала вчиняти відносно заявника психологічне та економічне насилля, застосовуючи при цьому фізичну силу. Вищевказані дії [PERSON] призвели до звернення заявника до поліції та до мобільної бригади соціально-психологічної допомоги постраждалих від домашнього та гендерно зумовленого насильства, де за висновком психолога їй доцільно просити про обмежувальний заборонний припис щодо кривдниці [PERSON] . Із-за вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявника, остання вимушена була покинути своє місце проживання та в теперішній час мешкає у своїх знайомих, які надали їй тимчасове житло. На даний час [PERSON] не може самостійно протистояти кривдниці [PERSON] , тому вимушена звертатися до суду для отримання обмежувального припису відносно останньої. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили заяву про видачу обмежувального припису задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З свідоцтва про право власності на квартиру виданого 19.11.1993 року Стрийською районною і м.Стрий державною адміністрацією вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] . З відповіді Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області №101372-2025 від 26.03.2025 року надісланого адвокату І.Крючку на його адвокатський запит вбачається, що у період, зазначений у запиті, термінові заборонні приписи, форми оцінки ризиків та адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] , поліцейськими Стрийського РУП ГУНП у Львівській області не складалися. Суд не приймає до уваги долученої до матеріалів заяви Інформації щодо постраждалої [PERSON] , виданої психологом [PERSON] , оскільки даний документ не оформлений належним чином, а саме не зазначено дату видачі документа, реєстраційний номер документа. Крім того, інформація видана щодо постраждалої [PERSON] , а заявником по справі є [PERSON] . Будь-яких інших доказів безпосереднього конфлікту між заявником [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за фактом домашнього насильства не притягувалася, будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення нею психологічного насильства матеріали справи не містять. Таким чином, заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між дочкою та мамою, та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно неї, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed