Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаною заявою в якій просять розірвати шлюб між ними, зареєстрований 22 листопада 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського району управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №1965. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони 22 листопада 2008 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалось через протилежні погляди на сімейне життя, а тому в їх інтересах та в інтересах дитини вирішили розірвати шлюб. Фактично подружнє життя між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Донька проживає з матір`ю та вони продовжують разом її утримувати та виховувати. Зазначили, що ними в досудовому порядку досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, участі у вихованні та сплату аліментів, про що укладено відповідний Договір, посвідчений нотаріально. Також досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано судді Майстренку О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено судове засідання в порядку окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 21.03.2025 до суду надійшло клопотання заявників про розгляд справи за їх відсутності. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22 листопада 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського району управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №1965, та видано свідоцтво про шлюб № [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя « [PERSON] , [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Заявники уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 13 лютого 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. та зареєстрований в реєстрі за №49, яким визначили місце проживання дитини з матір`ю, розмір аліментів та спосіб участі батька у вихованні дитини. Також заявниками укладено договір про поділ майна подружжя від 13.02.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С. та зареєстрований в реєстрі за №48. Зі змісту заяви вбачається, що заявники проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з частиною другою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-другої статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частиною третьою статті 109 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам заявників, враховуючи, що жоден з них не зазначив про необхідність надання строку для примирення, тобто між подружжям відсутні будь-які намагання спрямовані на відновлення сімейних відносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви. З огляду на викладене та

Outcome: approved