Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] , через представника позивача - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якому просила: - визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1995 р. На зворотній стороні свідоцтва має місце Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про те, що зазначена квартира [ADDRESS] зареєстровано Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] , про що в 05.02.1996 року здійснено запис в реєстрову книгу зареєстрованим № 246. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на належну їй на частину квартири, 22.08.2021 р. позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської державної адміністрації міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ. Проте, позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, в якому зазначене наступне: «Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, не має змоги отримати інформацію щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: квартира [ADDRESS] . Також позивачем 13 лютого 2018 року була подана заява про прийняття спадщини до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори щодо майна померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 05/2018, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі, але не була закінчена внаслідок відсутнього доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією. 06 серпня 2024 року [PERSON] державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на [PERSON] . Бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності. Позивач зареєстрована та фактично проживала за зазначеною адресою до повномасштабного вторгнення та через активні бойові дії вимушена була евакуюватися до м. Київ, де фактично вона зараз проживає. В зв`язку з пошкодженням житла у позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройно агресією Російської Федерації проти України. Враховуючи вищезазначене, відсутність у позивача можливості внесення інформації про нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримання права власності на спадкове майно за законом унеможливлює реалізацію її права на отримання в подальшому компенсації за пошкоджений об`єкт нерухомого майна. Такі обставини порушують право власності в частині розпорядження позивачем своїм майном. Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 24). Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.29). 06 січня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі. 13 лютого 2025 року надійшла копія спадкової справи № 603/2024. Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 63-64). Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, позивач та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] , яка складається з 2 кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1995 р. (а.с. 15). На зворотній стороні свідоцтва має місце Реєстраційний напис, посвідчений начальником Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, про те, що зазначена квартира [ADDRESS] зареєстровано Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] , про що в 05.02.1996 року здійснено запис в реєстрову книгу зареєстрованим № 246 (а.с.16). Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з двох кімнат, має загальну площу 53 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. (а.с. 16-17). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.07.2022 за № 3002-5001864940, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.13). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі та копію домової книги(а.с.11-12, 18-19). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 01 серпня 1964 року, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблений відповідний запис за № 547. (а.с. 14). Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] в м. Сєвєродонецьк Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 квітня 2017 року (зворотна сторона а.с. 14). 06 серпня 2024 року [PERSON] державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на [PERSON] (а.с.9). 13 лютого 2018 року на підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа № 05/2018, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі, але не була закінчена внаслідок відсутнього доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією (а.с. 35). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334\~ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми\~Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України\~«Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди В свою чергу, відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Також, що стосується позовних вимог про отримання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~1296\~ч.\~1\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 06 серпня 2024 року [PERSON] державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що не долучено документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на 1/2 частинку квартири на [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~- у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернувся з позовом до суду, оскільки в інший спосіб, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове майнове право. Згідно з ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на її нерухоме майно та отримання права власності спадкового майна, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved