Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва 24.11.2023 року з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою його реєстрації та фактичного проживання його батька [PERSON] , а саме: будинок [ADDRESS] . 18.12.2023 року [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, в якій вона просила: зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену їй моральну шкоду в сумі 10000 гривень та сплачений нею судовий збір. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.02.2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, об`єднавши їх в одне провадження. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування Миколаївської міської ради (Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Адміральська, будинок 20). 04.03.2024 року від позивача за первісним позовом [PERSON] , який діє через свого представника адвоката Гриненка І.І., надійшла заява про закриття провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини у зв`язку з відмовою від позову. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2024 року було закрито провадження по справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди до судового розгляду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначено, що вона з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року до 04.12.2023 року. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На момент подання зустрічного позову (18.12.2023) син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, а доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - з матір`ю. [PERSON] з доньками вимушені були змінити місце проживання у зв`язку з тим, що [PERSON] чинить їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням, змінив замки на вхідних дверях і не допускає їх до власного помешкання. У зв`язку з перешкодами у проживанні [PERSON] з двома доньками вимушена була переїхати до м. Одеса та стати на облік як внутрішньо переміщені особи. Крім того, позивач не дозволяє [PERSON] бачитися з малолітнім сином, незважаючи на те, що дитина, наразі дуже потребує уваги з боку матері через свій вік. Через незаконні дії відповідача, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з відповідними заявами. Вищезазначені обставини підтверджуються талонами-повідомленнями єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію №17192, №17235, №17285. Посилання відповідача на те, що він добровільно надавав та надає матеріальну допомогу на утримання дітей та приймає участь у їх вихованні також є безпідставними. [PERSON] вимушена була звертатися до суду з завою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. 14 листопада 2023 року Заводським районним судом міста Миколаєва такий судовий наказ було видано. Що стосується влаштування дитини до дитячого садка, то слід зазначити, що відповідач намагається ввести суд в оману. Як повідомила, ФОП [PERSON] у відповіді на адвокатський запит, [PERSON] , [INFO] , відвідував Центр розвитку дитини «Лоло і Пепе» з 18 жовтня до 1 листопада 2023 року, тобто менше двох тижнів. З 1 листопада 2023 року договір не діє через несвоєчасну сплату позивачем послуг навчального закладу. Первісний позов було пред`явлено до суду 24 листопада 2023 року, тобто [PERSON] на день подання позову було достеменно відомо, що договір не діє, а дитина не відвідує навчальний заклад. Незважаючи на це, відповідач намагається створити ілюзію того, що він займається вихованням дитини. Підставою для визначення місця проживання дитини з ним [PERSON] зазначає, що [PERSON] ніде не працює і майже не займається вихованням сина. Однак, [PERSON] не дозволяє матері бачитись та спілкуватись з дитиною, не впускає її до житлового приміщення, в якому вона зареєстрована. [PERSON] працює, зареєстрована як фізична особа-підприємець, отримує державну допомогу, як внутрішньо переміщена особа. Разом з тим, [PERSON] не надав суду жодних доказів, які свідчать про його матеріальне становище. Таким чином, [PERSON] не надав відповідних доказів того, що проживання сина разом з ним буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Вбачається, що найкращим інтересам дитини буде відповідати її проживання саме з матір`ю [PERSON] , яка має роботу, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувалася, жодних шкідливих звичок не має. Як свідома громадянка, [PERSON] розуміє свій обов`язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина з почуттями, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і материнську любов. До того ж вік дитини вказує на те, що вона потребує материнської любові, а батько не може замінити матір дитині у такому віці. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування [PERSON] із дитиною або їх спільне проживання спричинить шкоду сину [PERSON] не існує. Створення перешкод відповідачем [PERSON] спілкуванню [PERSON] із сином порушує не тільки її права як матері, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Оскільки на даний час [PERSON] позбавлена можливості повноцінно спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, вона просить усунути перешкоди у її спілкуванні з сином [PERSON] . Крім того, своїми незаконними діями [PERSON] спричинив [PERSON] моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з неможливістю бачити дитину, виховувати її, спілкуватися з нею, дбати про її розвиток. Той факт, що син є дуже маленьким ще більше пригнічує [PERSON] , оскільки вона дуже переймається його станом здоров`я. Вищезазначені моральні страждання негативно позначились на загальному самопочутті [PERSON] та порушили нормальний ритм її життя, вона вимушена була звертатися за захистом до правоохоронних органів. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює у 10000 гривень. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] самостійно, з власного бажання, ще до офіційного розірвання шлюбу, виїхала з будинку відповідача з іншими дітьми, залишивши сина на утримання [PERSON] . Вказана обставина була викладена у позовній заяві відповідача про розірвання шлюбу та була досліджена судом при ухваленні рішення про розірвання шлюбу. Також у позові про розірвання шлюбу було вказано, що спору щодо утримання дітей між сторонами не має, оскільки все було вирішено, коли позивач оголосила свій намір виїхати в інше місто для проживання та створення своєї сім`ї. Позивач не заперечувала проти позову та просила його задовольнити. Після подання [PERSON] позову про визначення міста проживання [PERSON] стала заперечувати всі домовленості між сторонами, перекручувати факти. Таким чином відповідач не чинив та не чинить будь-яких перешкод для [PERSON] у питанні виховання сина. Натомість позивач не виконує покладені на неї обов`язки щодо виховання дитини. Спроби відповідача вирішити це питання мирним шляхом, розмовами, послугами медіатора, зустрічають необґрунтовану агресію від позивачки та її сестри. Фактично відповідач разом із своїми батьками (дід та бабка дитини) виховує сина; позивач самоусунулась від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Щодо вимог зобов`язати не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні з сином відповідач звертає увагу, що після виїзду позивача у інше місце проживання це питання у неї не виникало, оскільки відповідач сприяв всіляко такому спілкуванню, але таке спілкування було поверхневим (розмови по телефону). Після подання позову про визначення міста проживання дитини, позивачка змінила своє ставлення та почала вимагати від відповідача віддати їй дитину. Всі вимоги супроводжуються лайкою, погрозами, психологічним та фізичним насильством, на що неодноразово звертав увагу відповідач та надавав відповідні докази такої агресії з боку позивачки. Вказані дії з боку позивача, на думку відповідача, є недопустимим та такими, що суперечать інтересам дитини. Таким чином можна дійти висновку, що між сторонами, до розірвання шлюбу, були домовленості щодо утримання, виховання та спілкування з дитиною. З часом ця домовленість перестала влаштовувати позивачку, таким чином виник спір. Відповідач неодноразово звертався до позивачки з метою вирішення питання мирним шляхом, уклавши мирову угоду або іншим чином, отримати допомогу медіатора, тощо, але отримував від позивачки категоричну відмову в агресивній формі. На думку відповідача, агресивна поведінка позивачки в останній час, погрози забрати дитину, лайки на адресу відповідача та членів його родини, психологічний тиск, фізичне насильство відносно відповідача на очах дитини, не є нормальним спілкуванням з дитиною. Позивачка по факту є особою без місця реєстрації, без власного житла та стабільного заробітку. Скасовано її як ВПО. Скасовано соціальну допомогу при народженні дитини. Відносно позивачки подано позов про стягнення аліментів на утримання сина, порушено кримінальну справу за ознаками нанесення тілесних ушкоджень, неодноразово розглядались заяви про насильство у сім`ї. Відповідач сумлінно ставиться до своїх обов`язків батька щодо виховання дитини. Позивачка в свою чергу не бере участь в цьому. Відповідач і в подальшому буде сумлінно ставитись та виконувати рішення органу опіки та піклування, суду щодо участі позивачки у побаченні з дитиною згідно до приписів статті 158, 159 СК України. Що до вимог визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідач вважає, що ця вимога не може бути задоволена, оскільки суперечить інтересам дитини. Фактично позивач є особою яка не має свого власного житла; не зареєстрована за місцем проживання; не має постійного доходу, який би гарантував та забезпечував інтереси дитини у його нормальному фізичному, духовному розвитку; не може забезпечити нормальні умови проживання дитини, оскільки сама не має таких. Позивачка агресивна у спілкуванні з людьми, в тому числі з дітьми. Відповідач вважає, що на даний час відсутні правові підстави задовольняти цю вимогу взагалі. Щодо заяви про стягнення моральної шкоди - відповідач вважає цю вимогу передчасною. Згідно відзиву від 27.05.2024 року вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем не визнаються повністю з наступних причин. На початку розгляду справи позивач переїхала проживати до міста Одеси, де зараз і мешкає. За домовленістю сторін малолітня дитина - син [PERSON] залишився проживати разом з батьком у місті Миколаєві. [PERSON] , з метою оформлення необхідних документів, звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним. З часом та з шаленим тиском (психологічним та фізичним) син був переданий [PERSON] . Від позовних вимог [PERSON] відмовився та в цій частині справа була закрита. З часом до [PERSON] переїхали жити діти: дві доньки разом з сином. [PERSON] знайшла іншого чоловіка, створила іншу сім`ю та вони разом мешкають у місті Одеса. Згідно із Актом обстеження умов проживання, наданого Службою у справах дітей Адміністрації Заводського району міста Миколаєва, зазначено, що діти мешкають з батьком, оскільки таке проживання є для них комфортним. Умови проживання створені. З огляду на наведене та те, що позивач не має свого власного житла, є тимчасово переміщеною особою, між новим чоловіком та дітьми виникали сварки і непорозуміння, умов для проживання та виховання дітей не створено, постійного доходу вона не має, отримує від відповідача аліменти та витрачає на свій розсуд, [PERSON] вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. 02.09.2024 року представником відповідача подано письмові пояснення на зустрічну позовну заяву. Вказано, що починаючи з травня 2024 року, змінилися обставини, які суттєво впливають на розгляд даної справи. З 01.03.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З серпня 2023 року доньки [PERSON] і [PERSON] виїхали з матір`ю, відповідачкою по справі, проживати в [ADDRESS] . Позивач добровільно надавав дітям матеріальну допомогу на їх утримання та приймав участь у їх вихованні. Син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком за адресою реєстрації, [ADDRESS] , вихованням та утриманням сина [PERSON] займався самостійно. Про те, що малолітній син залишиться проживати з батьком в м. Миколаєві, а неповнолітні доньки будуть проживати із матір?ю в м. Одесі, було вирішено за спільною домовленістю між батьками з урахуванням бажання дітей. Відповідно до довідки від 01.02.2024 року №319, виданої Управлінням соціальних виплат та компенсацій Заводського районного Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради батьку [PERSON] призначено державну соціальну допомогу при народженні дитини на дитину [PERSON] , [INFO] , з 01.02.2024 по 30.06.2024 року. Незважаючи на попередню домовленість, [PERSON] 09.02.2024 року звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей - доньок: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2024 року і до досягнення дітьми повноліття, яка була задоволена рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/1298/24, а 15.05.2024 року видано виконавчий лист. 28.05.2024 року на підставі Постанови головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Янєвою Н.М, відкрито виконавче провадження [NUMBER] про примусове стягнення аліментів. 06.07.2024 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2024 року відкрито провадження по справі №487/ 6044/24. [PERSON] оплатив оренду житла за два місяці для [PERSON] і дітей в м. Одесі та продовжував надавати матеріальну допомогу на утримання доньок і постійно підтримував з ними зв`язок та займався їх вихованням дистанційно. Малолітній син [PERSON] , за спільною згодою батьків залишився проживати в м. Миколаєві разом з батьком, за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Вихованням та утриманням сина батько займався самостійно. При цьому, [PERSON] домовився з [PERSON] про те, що батько привезе малолітнього сина [PERSON] на Новорічні свята 2023 року до матері в Одесу. Мати періодично дзвонила та розмовляла з дитиною, тобто батько не чинив перепони у спілкуванні матері з дитиною. 29.02.2024 року [PERSON] приїхала до м. Миколаєва з невідомими людьми з відеокамерами та почала знімати їх суперечку. Своїми діями налякали малолітнього сина і [PERSON] з метою запобігання психологічного травмування дитини намагався мирним шляхом вирішити питання щодо вільного спілкування з дитиною, тому добровільно віддав відповідачці малолітнього сина, але вона мала не перешкоджати батьку бачитись із дітьми. Проте відповідачка навмисно обмежила батька у спілкуванні із дітьми, стала приховувати де перебуває малолітній син та всіляко перешкоджати батьку бачитись з сином. Вночі з 17.05.2024 на 18.05.2024 року батьку - [PERSON] зателефонували доньки [PERSON] і [PERSON] та висловили своє бажання повернутися проживати до нього і просили терміново забрати їх додому в м. Миколаїв. Зі слів доньок стало відомо, що мати введе розгульний образ життя, стала приводити до дому сторонніх чоловіків, та малолітнього сина залишати на неповнолітніх доньок. У відповідачки з`явився інший чоловік, який став проживати разом з ними в квартирі. Стосунки матері з дітьми погіршились, співмешканець матері постійно втручається у виховання дітей, сварить їх, створює конфліктні ситуації. Мати морально тисне на дітей, виправдуючи негативну поведінку свого співмешканця до існуючих відносин між ним і дівчатами, що стало неможливим, на думку дітей, для їх подальшого спільного проживання з матір`ю. Мати на систематичні сварки співмешканця з дітьми не реагує, також не захищає доньок від вільної поведінки співмешканця, не реагує на зауваження доньок, що її співмешканець без дозволу в будь-який час заходив в кімнату дівчат та перестала приділяти увагу їх вихованню і навчанню. Більшу частину часу проводить виключно з співмешканцем та у соціальних мережах. Веде свою сторінку в «Instagram» під ім?ям "[INFO]", де постійно викладає ролики та відео про життя її та дітей, без їх згоди, а також рекомендації сексуального характеру. Крім того, доньки поскаржились, що мати як у денний так і у нічний час, залишала їх у небезпеці, що є недопустимим для їх розвитку та виховання, не виконує свої обов`язки щодо культурного, фізичного, морального виховання. У зв`язку з непорозумінням між дітьми та мамою виникають сварки, діти стали постійно нервуватися та морально страждати, тому батько вранці 18.05.2024 терміново приїхав до м. Одеса та забрав дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який на той час був з ними теж, проти чого [PERSON] не заперчувала. Фактично з 19.05.2024 року діти: [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] стали постійно проживати разом із батьком за їх місцем реєстрації: [ADDRESS] . 28.06.2024 року [PERSON] приїхала до помешкання, де проживають батько з дітьми, та вчинила там бійку, намагаючись силою забрати малолітнього сина [PERSON] , при цьому мати також побила доньку [PERSON] , яка стала на захист свого брата та батька. [PERSON] , як батько малолітньої дитини, був вимушений звернутися до органів поліції, надавши відповідні пояснення. 29.06.2024 року відкрито кримінальне провадження 12024153030000258 за ч. 1 ст.125 КК України, щодо спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , [INFO] , яку визнано потерпілою. Відповідачка не займається вихованням дітей, спільно проживати з ними та матеріально забезпечувати їх не має можливості, отже існує порушення прав дітей на отримання таких платежів та майнових прав платника аліментів. Отже, з 19.05.2024 року і по даний час, діти проживають з батьком за їх місцем реєстрації: по [ADDRESS] . [PERSON] , як батько самостійно утримує дітей, займається їх вихованням, навчанням, піклується про їхній стан здоров`я, підтримує їх психологічний та емоційний стан та створює коло сімейного комфорту. Фактично всі діти [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] постійно перебували і перебувають по теперішній час на повному матеріальному утриманні батька, позивача по справі, що також зафіксовано Службою у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва. Незважаючи на те, що діти вже проживають із батьком, [PERSON] звернулась із виконавчим листом на примусове стягнення аліментів на утримання доньок тільки 27.05.2024 року, вже після того як доньки з 19.05.2024 року проживають з батьком, а син [PERSON] - батьком повернутий 15.06.2024 року додому до м. Миколаєва. Також в переписці між доньками і [PERSON] , вона зазначає, що не бажає «знати і бачити» своїх доньок та не бажає навіть спілкуватися з ними. Даний факт підтверджується смс повідомленнями у мобільному додатку Telegram, проте це не завадило звернутися до виконавця про примусове стягнення аліментів. Так як доньки [PERSON] та [PERSON] самостійно визначились з місцем свого проживання з батьком, у позивачки та відповідача виник спір щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина [PERSON] , якому на даний час виповнилось три роки. Слід зазначити, що [PERSON] має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, з любов`ю відноситься до дітей, приділяє постійно їм увагу, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, займається їх культурним та фізичним розвитком та вихованням, водить до гуртків. [PERSON] зареєструвалась як фізична особа-підприємець, перестала приділяти увагу дітям, діти не ходили до гуртків, інтелектуально та культурно не розвивалися. [PERSON] більше часу проводила у соціальних мережах і майже не займалась дітьми, залишала дітей у нічний час одних без нагляду дорослої людини, таким чином залишала дітей у небезпеці, а в свою чергу діти потребують уваги, підтримки і любові з боку батьків. Тому батько вважає, що проживання дітей з матір`ю не відповідатиме їхнім найкращім інтересам та їх бажанню. Таким чином у зв`язку із такою зміною в поведінці матері порушуються права малолітнього сина [PERSON] , як на його добровільний вибір проживання з батьком, так і на його інтелектуальний, соціальний, культурний, фізичний та духовний розвиток. Тому є всі наявні обставини щодо визначення місця проживання сина [PERSON] саме з батьком у звичайному для сина середовищі. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованим та не підлягають задоволенню. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, яка одночасно є представником Служби у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва, просила прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 01.03.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Орієнтовно у жовтні 2023 року, за домовленістю між сторонами, позивачка [PERSON] разом із старшими доньками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виїхала для проживання до міста Одеси. Молодша дитина [PERSON] , [INFO] , залишився проживати у місті Миколаєві разом з батьком [PERSON] 01.11.2023 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2023 року у справі №487/6960/23 (провадження №2/487/2373/23). 08.11.2023 року позивачкою [PERSON] було надано нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Болгарії, Румунії, Королівства Данії, Королівства Норвегії, Королівства Швеції, федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польщі та інших країн - учасниць Шенгенської угоди та держав Європейського Союзу (у тому числі на перетин кордонів, поїздки усіма видами транспорту, перельоти) малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька дитини - [PERSON] , [INFO] , в період з 01 (першого) грудня 2023 (дві тисячі двадцять третього) року по 01 (перше) грудня 2024 (дві тисячі двадцять четвертого) року, який по закінченню строку перебування у вказаній країні/країнах забезпечить повернення малолітнього сина до України та відповідатиме за його життя та здоров`я. Також, у разі необхідності, надано згоду на оформлення усіх необхідних документів (в тому числі відкриття відповідної візи/віз) та інших необхідних документів для перетину кордону/кордонів на ім?я малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Надано згоду [PERSON] у випадку крайньої необхідності заходів, необхідних для життя та здоров`я мого малолітнього сина (госпіталізація, операція, інше медичне втручання тощо), які можуть виникнути під час поїздки. 28.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним. 18.12.2023 року [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини разом з нею, стягнення моральної шкоди. У березні 2024 року малолітній син [PERSON] , [INFO] , за домовленістю сторін почав проживати з матір`ю та старшими сестрами у місті Одесі. В подальшому, у період з 19.05.2024 року по 27.05.2024 року [PERSON] , [INFO] , разом з старшими сестрами проживали з відповідачем [PERSON] у місті Миколаєві. З 27.05.2024 року орієнтовно по 14-17.06.2024 року молодша дитина ( [PERSON] ) проживав з матір`ю у місті Одесі, старші сестри ( [PERSON] , [PERSON] ) - з батьком у місті Миколаєві. З середини червня 2024 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком у місті Миколаєві. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , яка є донькою позивача та відповідача, пояснила суду, що після розлучення батьків вона зі своєю старшою сестрою [PERSON] та молодшим братом [PERSON] захотіли проживати з матір`ю, оскільки на той момент їм так було комфортніше, а батько деякий час ними не цікавився. Мати ініціювала переїзд до Одеси. Вона приїхала до Одеси після змагань приблизно 26.11.2023 року, все було добре, ніхто не сварився, молодший брат [PERSON] проживав разом із ними. Проте, згодом, матір почала себе дивно поводити - могла накричати на неї, насварити, вдарити чи погрожувати фізичною розправою, також могла вдарити молодшого брата [PERSON] . Зазначила, що з молодшим братом постійно сиділа вона та займалась його вихованням, оскільки матір не мала часу на виховання сина, займалась влаштуванням особистого життя, постійно ходила на побачення вдень та у вечірній час, від`їздила на реклами. Приготуванням їжі, в основному, займалась вона, а інколи матір. Під час проживання з матір`ю [PERSON] в дитячий садок не ходив, гуртки не відвідував, за його харчуванням ніхто не слідкував, няню мати не наймала. Коли вона звертала увагу матері на те, що їй треба займатись власними справами та робити домашні завдання матір корила її за те, що вона її не розуміє, аби їхала жити до тата, якщо вона не хоче доглядати молодшого брата. Також, вона пояснила, що мати приводила своїх чоловіків додому в Одесі, де вони всі разом проживали, знайомила з ними, вони залишались на ночівлю. Їхню з братом та сестрою думку з цього приводу матір запитала, але спочатку вони були проти. В цей час батько приїздив до них та мав можливість спілкуватись з ними, мати перешкод в спілкуванні батька з дітьми не чинила. Потім в мами з`явився чоловік на ім`я [PERSON] , який переїхав до них, після чого він почав на них кричати, обзивати, казав, що в них немає свого дому та своїх кімнат, адже це все оплачує мати. Він вільно ходив по квартирі, міг без стуку зайти до них в кімнати. У цих конфліктах мати участі не приймала, ніяк на них не реагувала, за дітей не заступалась та приймала позицію чоловіка, а молодший брат [PERSON] був свідком цих подій та в результаті чого постійно кричав та плакав. Коли вона запитувала в брата про чоловіка матері [PERSON] - брат казав, що цей дядько поганий та він не хоче з ним жити. 18.05.2024 року вона зателефонувала батьку, розповіла про конфлікти з матір`ю та її співмешканцем. Батько приїхав до Одеси, забрав її, брата [PERSON] , сестру [PERSON] та відвіз додому до Миколаєва . Рівно через тиждень приїхала мати зі своїм чоловіком [PERSON] і забрала брата. Мати не давала їм бачитись з [PERSON] , навіть коли вони дзвонили - мати тільки один раз дозволила їм поспілкуватись. Під час розмови з братом останній казав, що в їхній будинок влучила ракета, а також, що тато не кохає маму. Після того, як вона та сестра переїхали до батька, мати їм не телефонувала та не цікавилась їх життям. Вона зазначила, що на її думку, [PERSON] так казав, бо йому нав`язали цю думку. 28.06.2024 року вона збиралась поїхати до брата, стояла на автобусній зупинці, коли до неї підбігла мати і почала забирати сумку з метою отримання ключів від будинку та телефону. В ході конфлікту вона почала прикриватись від матері, аби остання не чіпала її, але мати сильно вдарила її по голові, після чого покликала свою сестру, яка підбігла і почала також виривати її сумку. Тітка забрала в неї сумку і почала бити її по голові. Згодом мати зайшла до будинку, а вона залишилась з тіткою на вулиці, в цей час тітка продовжувала її бити та обзивати. Батько вибіг з будинку, побачивши, що відбувається, та почав її захищати. За батьком вибігла її сестра [PERSON] та вони всі разом повернулись до будинку. Під час цього конфлікту брат [PERSON] знаходився в будинку та нічого не бачив. На даний час вона, її сестра [PERSON] та брат [PERSON] проживають з батьком. Батько активно займається братом, ходить з ним на прогулянки, проводить разом час, [PERSON] відвідує дитячий садок. З батьком в них конфліктів немає. Брат [PERSON] дуже гарно себе почуває. З матір`ю вона стосунки не підтримує, тому що мати не виявляє відповідного бажання. За час проживання з батьком мати їй та сестрі кошти на утримання [PERSON] не перераховувала. Старша сестра [PERSON] з ними не проживає, проте також з матір`ю не спілкується. Вирішити питання щодо визначення місця проживання [PERSON] мирним шляхом мати не намагалась, а батько неодноразово пропонував. Перешкод у спілкуванні з боку батька не було і зараз немає, мати з [PERSON] спілкується в зручний для неї час, батько не заперечує. Мати вільно не може отримати доступ до приміщення, де вони проживають. Вона вказала, що мати не працює, кошти на проживання може заробляти за допомогою реклами, умови проживання матері їй невідомі. Під час подружнього життя батько на матір руку не піднімав. Дідусь та бабуся зі сторони матері їм не телефонують, не пишуть, доступу до приміщення, де вони проживають не мають. Неодноразово наголосила на тому, що її брату [PERSON] буде краще проживати з батьком. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , яка є донькою позивача та відповідача, пояснила суду, що після того, як батьки розлучилися вона з молодшими сестрою та братом вирішили, що будуть проживати разом з матір`ю. Мати ініціювала їх переїзд до міста Одеси, а молодший брат залишився з татом. Батько з матір`ю домовились про те, що вони будуть свого молодшого сина [PERSON] бачити в певний період часу по черзі. В Одесі вони проживали з мамою у квартирі, яку вона оплачувала. Батько з часом почав надавати їм кошти. [PERSON] до дитсадка мати записувала, вони відвідували майданчики. В квартирі вони проживали до 19.05.2024 року, оскільки це був другий день як з мамою почав жити її чоловік [PERSON] . Ввечері 18.05.2024 року він переїхав до них в квартиру, про що мати її з братом та сестрою не попереджала, оскільки вони були проти. Вона повідомила, що була знайома з чоловіком матері [PERSON] близько тижня, а дізналась про те, що вони зустрічаються за два тижні. Матір влаштувала їм зустріч, познайомила. [PERSON] постійно приїздив до них у гості ввечері, її молодший брат [PERSON] не спав, лягав спати десь об 11 годині вечора. На другий день після переїзду чоловік мами [PERSON] почав наводити свої порядки, зайшов до них в кімнату, підвищив голос, обзивав їх, мати в цей час казала, щоб вони закрили рота. Молодший брат [PERSON] був присутній під час цих подій та все це бачив, він був наляканий, оскільки чоловік матері [PERSON] дуже голосно розмовляв, а мати кричала. Після цього вони з сестрою та братом вирішили поїхати до батька, подзвонили йому і зранку він приїхав за ними. Молодшого брата [PERSON] мати віддала батьку на тиждень. Батько їх усіх забрав та привіз додому до Миколаєва . Рівно через тиждень мати приїхала і забрала [PERSON] . Після переїзду до батька [PERSON] почуває себе дуже комфортно, він веселий, ходить з татом на різні гуртки та в дитячий садок. В Одесі розвитком молодшого брата ніхто не займався, їсти готувала або вона, або мама. Дуже часто з [PERSON] залишались вони з сестрою, поки мати ходила на побачення. Батько хотів домовитись з матір`ю, телефонував їй та пропонував визначити місце проживання [PERSON] . З боку матері пропозицій не було. Вона не хотіла, щоб [PERSON] бачився з батьком. Також, [PERSON] повідомила, що після переїзду до батька мати приїздила до них приблизно 1 раз на 5 місяців і в цей час в присутності [PERSON] відбувся конфлікт влітку 2024 року - її сестра [PERSON] вийшла на зупинку біля дому, там її зустріла мати зі своєю сестрою, вони відібрали у [PERSON] ключі від дому і згодом мати забігла у дім та почала кричати, чим дуже налякала [PERSON] . Перед тим мати вдарила [PERSON] . Батько вийшов на вулицю та побачив, що тітка тримає [PERSON] , обзиває та б`є з метою відібрати її сумку. За батьком на вулицю вибігла вона та побачила, що тітка б`є [PERSON] , а матір все це знімає на відео. Після цього конфлікту вона з батьком та сестрою [PERSON] забігли в дім, [PERSON] весь цей час був на кухні та все чув. Більше в її присутності конфліктів не відбувалось. Мати їм не телефонує, не цікавиться їхнім життям, за [PERSON] не питає, зустрічатись не намагається. З боку батька жодних перешкод матері не було. В матері немає ключа від будинку, в якому вони проживають наразі, проте вона може вільно спілкуватись з сином з дозволу батька. Бабуся та дідусь зі сторони матері можуть вільно спілкуватись з [PERSON] , проте вони жодного разу не телефонували ані їй, ані батьку. До того, як батьки розлучились, у матері та [PERSON] були конфлікти з різних причин, мати могла вдарити [PERSON] . З матір`ю вона не спілкується, адже в неї немає її номера телефону. Мати їй не писала та не телефонувала. [PERSON] про матір не запитує. Після переїзду з Одеси брат не хворіє. Неодноразово наголосила на тому, що її брату [PERSON] буде краще проживати з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2024 році він познайомився з [PERSON] . Згодом він познайомився з дітьми, було все добре. Мати не перешкоджала батьку у спілкуванні з дітьми. Вони з [PERSON] повідомили дівчатам, що вони шукають нову житлову площу. Діти були більше схильні до матері. Орієнтовно у травні 2024 року, приблизно через добу або дві після того, як свідок почав проживати спільно з позивачкою та її дітьми, відбувся конфлікт, а з ранку приїхав батько [PERSON] з працівниками поліції. [PERSON] зателефонувала свідку та повідомила, що відповідач забрав сина. Батько давав гроші дітям, щоб схилити їх на свій бік, та маніпулював ними. Така поведінка дітей, на думку свідка, пов`язана з їх бажанням, щоб батьки були разом. Влітку 2024 року [PERSON] забрав сина, коли він перебував разом з матір`ю у ТЦ «Рів`єра» у місті Одесі. З цього часу позивачка позбавлена можливості бачитися з ним, у зв`язку з тим, що батько чинить перешкоди. 17.03.2025 року до суду надійшли документи про зміну прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У цій справі встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України). Якщо це можливо, суди не повинні допускати розлучення братів і сестер. При визначенні роздільного місця проживання дітей, з урахуванням конкретних обставин справи, окрім емоційного зв`язку між братами/сестрами необхідно звернути увагу на деякі аспекти: чи не завдасть братам/сестрам істотної психологічної травми подальше роздільне проживання, а отже, чи може це вплинути на погіршення їх психічного та психологічного стану; різниця у віці між дітьми, чи мала місце опіка старшої дитини над молодшим братом/сестрою; чи є відчуття дітьми однієї сім`ї на час вирішення спору. Має значення також проживання в одному чи різних населених пунктах, відстань між ними, чи унеможливить віддаленість місця проживання дітей спілкування між собою; тривалість проживання кожного з дітей з батьком або матір`ю на час вирішення спору; чи не проявляв один з батьків байдужості до виховання тієї дитини, яка проживала окремо тощо. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Судом встановлено, що як батько, так і мати дітей належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. У справі, встановлено, що сторони проживають в населених пунктах, які не є значно віддаленими один від одного, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дитину. З жовтня 2023 року по червень 2024 року [PERSON] та [PERSON] фактично реалізовували модель спільної фізичної опіки над малолітнім сином 2021 року народження з почерговим проживанням дитини з кожним з батьків, однак через особистий конфлікт між сторонами та неприязні стосунки дане питання на теперішній час потребує судового врегулювання. Молодший син [PERSON] , [INFO] , разом із своїми старшими сестрами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] тривалий час проживають з батьком і емоційний контакт з матір`ю у певній мірі втрачено. Цьому, серед іншого, сприяли стосунки між батьками. Старші діти висловили бажання проживати з батьком, заперечували можливість проживання з матір`ю, висловлювали побоювання щодо подальших неправомірних дій матері по відношенню до них. З`ясування думки малолітнього [PERSON] , [INFO] , є неможливим з огляду на його вік (на момент розгляду справи 3 роки та 8 місяців). У цій справі встановлено факти звернення сторін до правоохоронних органів щодо конфліктних ситуацій. Разом з цим, докази притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності батька або матері за наслідками цих звернень, у тому числі у зв`язку жорстоким поводженням з дітьми, вчинення домашнього насильства, учасниками справи не надано та судом таких фактів не встановлено. З огляду на конкретні обставини даної справи, суд вважає, що в інтересах дитини буде саме почергове проживання з кожним із батьків. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради було надано висновок від 25.03.2024 року про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування висновку зазначено, що в ході підготовки питання про визначення місця проживання дитини на розгляд комісії з питань захисту прав дитини стало відомо, що батько, [PERSON] , передав дитину [PERSON] , на виховання матері, [PERSON] , та відмовився від своїх позовних вимог. Враховуючи ці нові обставини, члени комісії дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. В подальшому, відповідно до акту, складеного фахівцями ( [PERSON] , [PERSON] ) сектору захисту прав, свобод і законних інтересів дітей Служби у справах дітей адміністрації Заводського району міста Миколаєва №103 від 24.05.2024 року, було встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з 19.05.2024 року проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , та сестрами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що з часу надання висновку органом опіки від 25.03.2024 року ситуація між сторонами змінилась, 09.12.2024 року органом опіки та піклування було надано новий висновок, в якому зазначено, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради не може надати висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з одним з батьків через неможливість підтвердити або спростувати об`єктивність та правдивість інформації, наданої батьками. Згідно висновку органу опіки від 09.12.2024 року дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, встановлено, що батьком створено належні умови для проживання дитини: малолітній [PERSON] має окрему кімнату, спальне місце, забезпечений одягом по сезону, іграшками, продуктами харчування. У помешканні, зроблено сучасний ремонт, є необхідні меблі, предмети домашнього вжитку, побутова техніка. З батьком, також, мешкають неповнолітні діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До матеріалів справи батьком, [PERSON] , надано довідку управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 01.02.2024 року №319, про те, що він перебуває на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій Заводського району та йому призначено державну соціальну допомогу при народженні дитини, [PERSON] . Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023153030000490 від 07.12.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, 06.12.2023 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області звертався [PERSON] із заявою про вжиття заходів до колишньої дружини та невідомих осіб, які 05.12.2023 нанесли йому тілесні ушкодження. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024153030000258 від 12.07.2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України, 11.07.2024 року до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області звертався [PERSON] із заявою про вжиття заходів до колишньої дружини, [PERSON] , яка перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , спричинила тілесні ушкодження доньці, [PERSON] , [INFO] , у вигляді забою м`яких тканин голови. Відповідно до довідки КНП МОДКЛ МОР, [PERSON] зверталася до лікарні з діагнозом забій тканин голови. Малолітній, [PERSON] , перебуває на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району на підставі вчинення психологічного насильства, оскільки був свідком насильства над сестрою. Відповідно до листа Миколаївського міського центру соціальних служб від 22.12.2023 №51238/74.01-16/23-2, фахівцями центру відвідано батька за місцем проживання та встановлено, що в будинку дотримуються санітарно-гігієнічні норми. З батьком, [PERSON] , проведено бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, формування навичок конструктивного вирішення конфліктних ситуацій, налагодження взаємовідносин з матір`ю дитини, підвищення рівня психолого-педагогічних знань з питань виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини відповідного віку. Підстав, які б перешкоджали батьку, [PERSON] , виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною фахівцями центру не встановлено. Мати, [PERSON] , мешкає по [ADDRESS] . За інформацією служби у справах дітей Фонтанської сільської ради від 20.11.2024 №1-07/296, в ході обстеження умов проживання матері встановлено, що умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У будинку є окрема кімната для дитини, облаштована ліжком, шафою, є дитячий одяг, іграшки, книжки та фотографії дитини. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, складеного центром надання соціальних послуг Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 21.11.2024 №190, матір`ю створено належні умови для проживання дитини, [PERSON] . Згідно довідки від 06.11.2024, наданої [PERSON] , вона є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід. Питання визначення місця проживання дитини, [PERSON] , розглядалося 10.10.2024 на комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради. За результатом розгляду, батькам рекомендовано працювати з психологом Миколаївського міського центру соціальних служб для налагодження спілкування та відновлення спільного виховання дитини, після чого повернутися до розгляду спору. За інформацією психолога центру соціальних служб [PERSON] надано психологічну консультацію щодо визначення його психоемоційного стану, причин непорозуміння з дружиною, психоемоційного стану дітей, які проживають з батьком. Йому роз`яснено важливість участі обох батьків у вихованні дітей, налагодження взаємостосунків з колишньою дружиною, впливу конфліктної ситуації на психоемоційний стан дітей. Надано рекомендації щодо вікових особливостей дітей, підтримки гармонійного мікроклімату сім`ї, налагодження спілкування доньок з матір`ю. З матір`ю, [PERSON] , також, проведено психологічну консультацію спрямовану на визначення її психоемоційного стану, причин конфліктної ситуації в родині між нею, колишнім чоловіком та доньками. Надано рекомендації щодо важливості участі у вихованні дітей обох батьків, налагодження взаємостосунків між нею та доньками, методів порозуміння з колишнім чоловіком. Після роботи з психологом, 29.11.2024 відбувся повторний розгляд питання на комісії по захисту прав дитини за присутності обох батьків. Конструктиву та порозуміння між батьками не знайдено, належне спілкування в інтересах дитини відсутнє. Під час обговорення питання батьки надавали різну інформацію, об`єктивність та правдивість якої служба не має можливості підтвердити або спростувати. Зі слів матері, батько перешкоджає їй бачитись з дітьми. Зі слів батька, він буде давати матері спілкуватися з дітьми, тоді, коли вона змінить свою агресивну поведінку. Батько стверджував, що мати схильна до насильницьких дій, мати повідомляла, що тривалий час була жертвою насилля з боку батька дітей. За таких обставин члени комісії проголосували про неможливість надання висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] . Також органом опіки зазначено, що обов`язковість висновку не може абсолютизуватися та суд має вирішити питання за наявними у справі доказами. Судом встановлено, що діти тривалий час не мають належних контактів з матір`ю. Враховуючи те, що діти тривалий час проживають з батьком, вони мають відповідні соціальні контакти за місцем проживання батька, виявляють більшу прихильність до батька. Однак, вочевидь діти потребують і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток. Наразі судом розглядається спір саме щодо визначення місця проживання наймолодшої дитини сторін. Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дітьми, або шкідливість таких контактів для дитини, не здобуто. Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дитини як повноцінного члена суспільства. Суд бере до уваги необхідність забезпечення спільного проживання брата та сестер, з огляду на їх емоційний зв`язок, взаємопідтримку та бажання проживати разом, що відповідає принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , на поточному етапі доцільно визначити почергово з кожним з батьків, у такому порядку: чотири тижні з батьком [PERSON] ; чотири тижні з матір`ю [PERSON] . Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, узгодити порядок несення витрат на утримання дітей. Почергове проживання дитини доцільно розпочати за місцем проживання батька, де він тривалий час проживає, надавши можливість батькам та дітям налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позивачкою при зверненні до суду одночасно заявлено вимоги як щодо визначення місця проживання дитини з нею, так і щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною (без зазначення конкретних способів такої участі). Оскільки рішенням визначено необхідність почергового проживання дитини з кожним з батьків, в іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Підстав, передбачених ст. 162 СК України, для відібрання дитини та її повернення матері, на що посилався представник позивачки у судових дебатах, судом не вставлено, відповідні позовні вимоги не заявлялись. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Страждання - це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з неможливістю бачити дитину, виховувати її, спілкуватися з нею, дбати про її розвиток. Той факт, що син є дуже маленьким, ще більше пригнічує [PERSON] , оскільки вона дуже переймається його станом здоров`я. Вищезазначені моральні страждання негативно позначились на загальному самопочутті [PERSON] та порушили нормальний ритм її життя, вона вимушена була звертатися за захистом до правоохоронних органів. Разом з цим, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наявності сукупності таких умов як: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди, позовні вимоги [PERSON] у цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial