Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №\~503252-КС-001 про надання кредиту від 24.06.2024 у розмірі 90 206,82 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.06.2024 між сторонами укладено договір № 503252-КС-001 про надання кредиту в розмірі 25000,00 грн, строком на 24 тижні, тобто з 24.06.2024 до 09.12.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5\~% в день. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 14.01.2025 виникла заборгованість в розмірі 90 206,82 грн з яких: 25\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 61\~456,82 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3\~750,00\~грн заборгованість за комісією. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення\~дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема : електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 24.06.2024 сторони уклали договір №\~503252-КС-001 про надання кредиту в розмірі 25\~000,00 грн, строком на 24 тижні, тобто з 24.06.2024 до 09.12.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом, стандартна процентна ставка - 1,5\~% в день (фіксована), знижена процентна ставка - 1,15123690\~%, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку, та комісією за надання кредиту в розмірі 3\~750,00 грн. Паспорт споживчого кредиту, пропозицію (оферту) укласти кредитний договір, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір та договір про надання кредиту відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позивач надав відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 25\~000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 14.01.2025 виникла заборгованість в розмірі 90 206,82 грн, з яких: 25\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 61 456,82 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3\~750,00\~грн заборгованість за комісією. З наданого розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 24.06.2024 до 09.12.2024, тобто в межах строку кредитування, визначеного договором. Щодо стягнення комісії суд зазначає, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункт кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемним. За ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення комісії у сумі 3 750,00 грн задоволенню не підлягає. Щодо заявлених до стягнення сум відсотків за користування кредитом за період з 24.06.2024 до 09.12.2024 в сумі 61 456,82 грн суд зазначає таке. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22.11.2023 № 3498-IX. Закон України від 22.11.2023 №\~3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Невідповідність проведених позивачем розрахунків заборгованості за відсотками вимогам законодавства є підставою для проведення судом перерахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, наданим позивачем, вбачається, що за період з 24.06.2024 до 15.07.2024 відсотки були нараховані, виходячи зі зниженої процентної ставки 1,15123690\~% в сумі 6\~331,82 грн, та за період з 16.07.2024 до 20.08.2024 - виходячи зі стандартної процентної ставки 1,5\~\~% в сумі 13\~500,00 грн (19\~831,82\~грн - 6\~331,82 грн), тобто без порушення вимог п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5\~% протягом 120 днів після спливу 120 днів, коли згідно з зазначеним пунктом максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5\~%. Однак, після спливу 240 днів, передбачених п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тобто з 21.08.2024, згідно з положеннями ч. 5 ст. 8 цього Закону максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,0 %. Отже, відсотки, нараховані позивачем за період з 21.08.2024 до 09.12.2024, виходячи з розміру стандартної процентної ставки 1,50\~% в сумі 41\~625,00 грн (61\~456,82 грн - 19\~831,82 грн) мають бути перераховані, виходячи з процентної ставки, встановленої Законом у розмірі 1,0\~%: 25\~000,00 грн*111днів*1,0\~% = 27 750,00 грн. З урахуванням викладеного, за період з 24.06.2024 до 09.12.2024 стягненню підлягають відсотки за користування кредитом у розмірі 47\~581,82 грн (6\~331,82 грн+\~13\~500,00 грн\~+\~27\~750,00 грн). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка не надала будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню частково в сумі 72\~581,82 грн, з яких 25\~000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту та 47\~581,82\~грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial