Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із згаданим позовом в якому прохає стягнути з відповідача гр. [PERSON] на користь Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 30 114 грн. 44 коп. (тридцять тисяч сто чотирнадцять гривень 44 коп.). Стягнути з гр. [PERSON] на користь Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області судові витрати у сумі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень). Ухвалою суду від 20.02.2025 позовна заява Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклика) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надходило. Відповідач у відповідності до\~ст. 278 ЦПК України\~відзив на позов, у наданий судом строк до суду не подав. Заперечень проти розгляду справи в спрощеному провадженні без повідомлення сторін не надав. Тому, відповідно до\~ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: НМВ 817817, р.№ 109, виданого 19.05.2021р. приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Коваленко М.В., гр. [PERSON] (далі - Відповідач) набула у власність магазин продовольчих товарів « [INFO] », по [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 0,0162 га (кадастровий номер 5310200000:50:028:0149) інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно. Так, Виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на адресу відповідача неодноразово направлялися листи щодо впорядкування питання користування земельною ділянкою з повідомленням про необхідність термінового укладання договору оренди землі та сплати недоотриманого доходу бюджету за користування землею. Позивач стверджує, що Відповідач на зазначені листи не реагувала. Позивач зазначає, що Відповідач не сплачувала за користування земельною ділянкою з 19.05.2021р. по 31.12.2024р. Рішенням Комсомольського міського суду №534/728/23 від 28.09.2023р. визнано безпідставно збереженими кошти у розмірі орендної плати за період з 19.05.2021р. по 31.12.2022р. в сумі 19 986грн. 24коп. Зазначені кошти стягнуті в примусовому порядку. Також, Виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області 19.06.2024 року за № 03-25/1456 на адресу Відповідача було направлено лист щодо впорядкування питання користування земельною ділянкою з повідомленням про необхідність термінового укладання договору оренди землі та сплати недоотриманого доходу бюджету за користування землею з 01.01.2023р. Однак, Відповідач на зазначений лист не відреагувала і станом на день подання цього позову так і не оформила в установленому законом порядку право користування земельною ділянкою. А тому, у період з 01.01.2023 року по 31.12.2024 року Відповідач не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла у себе майно - грошові кошти у розмірі орендної плати на загальну суму 30\~114 грн. 44 коп., відповідно до розрахунку доданого до позовної заяви. Таким чином, грошові кошти, що є предметом позову, є сумою несплаченої Відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди, за період з 01.01.2023 року по 31.12.2024 року, внаслідок чого Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області була позбавлена можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим Позивачеві завдано збитки у вигляді неодержаної орендної плати за землю, оскільки саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачем договору оренди. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 13 КУ, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. За приписами ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно із ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала такого висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювання шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, схожих висновків дійшов Верховний Суд України у Постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Горішньоплавнівської міської\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області до\~ [PERSON] , про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),\~ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК\~України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору.

Outcome: approved