Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Приблизно за 5 місяців до смерті в матері позивача погіршився стан здоров`я постійний високий тиск призвів до інсульту, який став причиною того, що [PERSON] стала прикутою до ліжка і не могла вже обходитися без сторонньої допомоги. Тому в період з вересня 2010 року по 09 лютого 2011 року позивач стала постійно мешкати з матір`ю надавати їй цілодобовий догляд та допомогу. Інших дітей у померлої не було. Спадкове майно, що залишилося після смерті матері, складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.04.1994 року, яке видане УЖКГ Криворізької міської ради. 31 жовтня 2024 року позивач, як спадкоємець померлої за законом, звернулася до [PERSON] державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, але нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено в зв`язку із тим, що у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері до нотаріальної контори вона не звернулася, відповідно до цього пропустила строк, встановлений для прийняття спадщини, а також позивачем не надано відповідних документів, які б підтверджували факт постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті, а саме рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту постійного проживання із померлою відповідно до ст. 1268 ЦК України. На підставі вищевказаного позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Аргументи учасників справи Представник позивача адвокат Палішева Н.О. підтримала позовні вимоги та обставини, зазначені в позовній заяві. Додатково пояснила, що померлій [PERSON] було 84 роки, Позивачка з вересня 2010 року по час відкриття спадщини постійно проживала з матір`ю, надавала їй цілодобовий догляд та допомогу, в силу похилого віку та хвороб. Враховуючи, що на момент смерті спадкодавця позивачка з нею проживала, то вважала що автоматично прийняла спадщину. Крім того, померла склала заповіт саме на свою доньку, інших дітей в родині не було. Допитана в судовому засіданні позивач [PERSON] показала, що з матір`ю спілкувалася постійно, після того як у матері погіршився стан здоров`я вона проживала з нею за адресою [ADDRESS] , доглядала та допомагала їй у всьому. Після смерті [PERSON] позивач знала, що є заповіт, який складений померлою, та думала, що він автоматично надає право власності. Інших спадкоємців не має, в квартирі зараз ніхто не проживає. Батько також помер. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що померла [PERSON] була її сусідкою, проживала одна в квартирі [ADDRESS] . Все життя донька були поруч з нею, опікувалася, допомагала, в тому числі з ремонтами в квартирі. Свідок бачила, що ще до смерті [PERSON] донька переїхала до неї та проживала з нею, привозила ліки, постійно знаходилася в квартирі з матір`ю. Окрім позивачки померлою ніхто не опікувався. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що являється подругою [PERSON] , ходили в гості один до одного. Коли у [PERSON] погіршився стан здоров`я, то [PERSON] проживала з нею за адресою [ADDRESS] (період з 2020 по 2011 рік) була поруч та допомагала. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] померла [PERSON] , у віці 83 років, свідоцтво про смерть [NUMBER] від 10 лютого 2011 року, видане Дзержинським відділом ДРАЦС м. Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №118 (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 липня 1958 року зареєстрованого Дзержинським районним бюро РАЦС в м. Кривий Ріг (а.с.5). 07 травня 1977 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Дзержинському відділі РАЦС 07 травня 1977 року серія [NUMBER] , свідоцтво видане Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 433. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.6). [INFO] помер син позивачки (а.с. 39). Батько позивачки ( [PERSON] ) помер до смерті матері. За життя [PERSON] 06.02.2003 року склала заповіт, посвідчений нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-312, яким заповіла [PERSON] , квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15 квітня 1994 року квартира за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] (а.с.8). Позивач звернулася до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Сушковій В.С. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємиця пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.10). Відповідно до акту, завіреного майстром дільниці ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» [PERSON] . [PERSON] , 1958 року народження, у період з червня 2010 року до 09 лютого 2011 року мешкала за адресою [ADDRESS] без реєстрації. (а.с.60). Допитані з залі судового засідання свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо підтвердили, що знають [PERSON] . Матір позивачки [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , в силу похилого віку хворіла і тому [PERSON] у 2010 році переїхала та постійно проживала у матері [PERSON] , доглядала її по час смерті. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). Позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої Криворізької\~державної нотаріальної\~контори із заявою про прийняття спадщини лише 15 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно матеріалів спадкової справи № 477/2024 інші спадкоємці, окрім позивача, яка є донькою спадкодавця, відсутні. Встановлено, що адреси реєстрації спадкодавця та позивача не співпадають, однак згідно показів свідків [PERSON] за пів року до смерті матері [PERSON] фактично проживала за адресою реєстрації матері та здійснювала за нею догляд. Згідно акту про постійне проживання, позивач з червня 2010 року постійно проживала разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] без реєстрації. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] сама, інші особи, які на момент смерті були зареєстровані з спадкодавцем відсутні. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-312, яким заповіла [PERSON] , квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відомості про скасування чи визнання недійсним заповіту в матеріалах спадкової справи відсутні. Суд враховує, що акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками, а саме односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців. Риса універсальності прийняття спадщини стосується не лише прийняття спадщини за однією підставою - за заповітом або за законом, але також поширюється і на випадки закликання спадкоємця до спадкування одночасно і за заповітом, і за законом (в тому числі в порядку спадкової трансмісії). Якщо спадкоємець здійснює волевиявлення щодо прийняття спадкового майна, залишеного на його користь за заповітом, це означає, що до нього автоматично переходить також спадщина за законом. Для придбання права на таку спадщину він не повинен її приймати яким-небудь особливим актом. Юридичні факти це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд зауважує, що відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої\~статті 1268 ЦК\~України\~підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Таким чином законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах. \~ \~ \~ \~Аналогічна позиція зазначена в Постанові Верховний Суд від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в\~\~Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не\~\~проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст.95 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом є позивач, непрацездатних спадкоємців за законом, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатних вдови (вдівця) та непрацездатних батьків судом не встановлено. Проаналізувавши письмові матеріали справи у сукупності з показаннями свідків, які, кожен окремо, під присягою засвідчили, що [PERSON] останні пів року перед смертю матері переїхала мешкати на [ADDRESS] , саме там де мешкала її похила мати [PERSON] , то проживала за цією адресою і на день смерті [PERSON] , тобто на день відкриття спадчини. Свідки також підтверджують, що позивач піклувалась про матір, яка за станом здоров`я не могла сама про себе піклуватися, надавала їй всю необхідну допомогу, та проживала разом з померлою на час її смерті. Свідки розповіли детальні обставини життя [PERSON] та її матері, обізнані про їх життєві проблеми та обставини життя, хворобу спадкодавця, тому суд вважає, що надана свідками інформація свідчить про те, що їх показання є правдивими, логічними та послідовними. Суд приходить до переконання про те, що Позивачем подано належні та допустимі докази, у відповідності до ст.ст.76-80 ЦПК України, що Позивачка дійсного мешкала з померлою станом на [INFO] [PERSON] за однією адресою з 2010 року. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] , постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , а саме з червня 2010 року по час смерті спадкодавця по [INFO] , то позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Підстав для розподілу судових витрат зі сплати судового збору, а саме з відповідача не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved