Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після матері [PERSON] на житловий будинок (будинок садибного типу) з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Батько позивача помер [INFO] , а мати померла [INFO] . Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно архівних матеріалів Зміївського БТІ, вказаний будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності. Після смерті матері позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію речових прав за спадкодавицею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить про відсутність необхідних документів на підтвердження права власності матері на вказане нерухоме майно. Дійсно, мати не зареєструвала за життя право власності на будинок, який був збудований у 1980 році замість належного їй, а позивач на даний час позбавлений можливості отримати вказані документи на своє ім`я, в зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом свого права власності шляхом визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.1-6, 130-134) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.03.2024 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом її учасників в підготовче судове засідання. Встановлено учасникам строк для подання заяв по суті позову (а.с. 50). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 112) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2025 року, в зв`язку з повторним автоматизованим розподілом цивільної справи № 621/892/24, пов`язаним з відставкою судді [PERSON] , справу прийнято в провадження судді В.Філіп`євої та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.145,150-151). Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягала на позовних вимогах. Від Слобожанського селищного голови Д.Діхтяря надійшла заява про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду (а.с. 61-62, 148). Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Зміївським РВ УМВСУ в Харківській області 20.08.2001 року (а.с.8-10) Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Лиманською сільскоюрадою Готвальдівського району Харківської області, актовий запис про народження № 74 від 02.12.1968 року (а.с.12) Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 03.08.1968 року, актовий запис № 34 (а.с.13) Батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 04.06.2021, актовий запис про смерть № 639 від 04.06.2021 (а.с.14) Мати позивача [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис про смерть № 169 від 08.06.2021 (а.с.15, 72) Згідно Довідки відділу Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області на час смерті [PERSON] [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею ніхто не був зареєстрований (а.с.107, зв.бік) Згідно Довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» № 2166 від 22.11.2023 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року належав в цілому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, але станом на 04.03.1984 року цей будинок був знесений. У 1980 році було збудовано новий цегляний житловий будинок літ А-1, дозвіл на будівництво наданий рішенням виконкому Лиманської сільської ради народних депутатів № 5 від 16.03.1978 (а.с.16) Вказані відомості підтверджуються копією Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.08.1979 року, виданого Лиманською сільською радою депутатів трудящих, архівним витягом з Протоколу № 5 засідання виконавчого комітету Лиманської селищної Ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області про надання дозволу на перебудівлю житлового будинку (будівлю замість старого) будинку в [ADDRESS] (а.с.17-20) Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації № 707 від 06.12.2023 року, за заявою позивача проведено повторну технічну інвентаризацію вказаного житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.21 32) Івентаризаційна вартість вказаного спадкового будинку, згідно Довідки КП «Зміївське БТІЗМА» № 1152 від 11.03.2024 року, складає 205011,00 гривень (а.с.33) Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, 04.12.2023 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] (а.с.71) На випадок своєї смерті [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким все своє майно, з чого б воно не складалося і яке їй належатиме на день смерті, заповідала в цілому [PERSON] (позивачеві). Заповіт посвідчений 13.02.2013 року секретарем виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області за реєстровим № 10 (а.с.72, зв.бік) 04 грудня 2023 року приватним нотаріусом Кожушною Л.М. зареєстровано спадкову справу № 71669578 щодо спадкодавця [PERSON] (а.с.34) Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області відмовлено позивачеві [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю зареєстрованого речового права на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, відсутні (а.с.35 36) Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом. Відповідно до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. Предметом позовних вимог у даній справі є оспорюване право власності спадкодавця [PERSON] , [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , від визнання якого залежить право власності в порядку спадкування за заповітом позивача [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що матері позивача спадкодавці [PERSON] за життя на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року на підставі Свідоцтва про право власності, але станом на 04.03.1984 року цей будинок був знесений. У 1980 році було збудовано новий цегляний житловий будинок літ А-1, дозвіл на будівництво наданий рішенням виконкому Лиманської сільської ради народних депутатів № 5 від 16.03.1978. При цьому, відповідно до частин 2 - 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час придбання спірного будинковолодіння у 1995 році регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), проте така реєстрація не визнавалася обов`язковою та виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від її державної реєстрації. Таким чином, спадкодавиця отримала в установленому порядку дозвіл на перебудову (побудову) нового житлового будинку, який згідно відомостей бюро технічної інвентаризації був збудований у 1980 році, а отже реєстрація вказаного будинку на момент її побудови не була обов`язковою. Згідно положень статей 1216 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом положень статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч.1 статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 статті 1268, ч.1 статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, право власності спадкодавиці [PERSON] на спірне будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , виникло відповідно до положень діючого на той час законодавства, та не потребувало обов`язкової реєстрації. В свою чергу позивач, як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в складі якої є нерухоме майно, що підлягає обов`язкоій реєстрації, однак з незалежних від нього причин не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину, що не є підставою для позбавлення його права власності на спадкове майно. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для задоволення позову. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст..ст.141, 142 ЦПК України. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved