Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

представник позивачки [PERSON] - адвокат Білик Р.О. через систему «Електронний суд» подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить суд визнати спільним майном подружжя: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер: 4622110100:01:007:0167, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнати за позивачкою [PERSON] право власності на частину вище вказаного майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 12.05.2022 було розірвано. За час шлюбу у спільну власність сторонами було набуте майно, зокрема житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер: 4622110100:01:007:0167, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Спірне майно зареєстровано за відповідачем та перебуває у його користуванні. Станом на сьогоднішній день [PERSON] та відповідач не можуть дійти спільної згоди щодо визначення між ними, як співвласниками, розміру часток права власності на наведене вище майно, що стало підставою звернення до суду з даним позовом. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 25.07.2024, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Самсін М.Л.. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу передано судді Костюк У.І.. Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, представником позивачки адвокатом Білик Р.О. на адресу суду подана заява, в якій просить суд судове засідання проводити без участі позивачки та її представника. Позов підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, не заперечує проти задоволення позовної заяви та визнання за нею права власності на майна, яке було набуте в шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнав позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Водночас судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 06.09.2013 виконавчим комітетом Побужанської сільської ради Буського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . У шлюбі в сторін по справі народилось троє дітей: [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.09.2019, [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2017 та [PERSON] [INFO] що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.2014 /а.с. 11,12,17/. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер 4622110100:01:007:0167, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок загальною площею 96,6 кв.м., який складається із чотирьох житлових кімнат, житловою площею 49,2 кв.м, кухні, двох коридорів, ванної кімнати, підсобного, сходової та двох погребів. До будинку відносяться прибудова - а2, сарай -Б, вбиральня - В, погріб - ПГ, огорожа №1,2; Зокрема, 10.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області ЩУР Т.В., згідно якого [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер: 4622110100:01:007:0167, що розташовані по [ADDRESS] /а.с. 29-32/. Згідно витягу\~з інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна №\~388112721\~від 24.07.2024, [PERSON] зареєстрований власником житлового будинку, загальною площею (кв.м.) 96,6, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,075 га кадастровий номер 4622110100:01:007:0167, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с. 13-14/ Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.05.2022 у справі № 446/436/22 шлюб між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), який був зареєстрований 06.09.2013 Виконавчим комітетом Побужанської сільської ради Буського району Львівської області, було розірвано. Визначено, під час державної реєстрації розірвання шлюбу позивачці відновити дошлюбне прізвище [PERSON] /а.с. 38-39/. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом просить суд визнати за нею право власності на 1/2 спірного нерухомого майна набутого подружжям за час шлюбу. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 26 ЦК України та Главою 8 СК України. Відповідно до частини першої статті 60\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70\~СК України та абзацом 1 частини другої статті 372\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Статтею 69\~СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Також, суд враховує роз`яснення, викладені в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно -будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Предметом спору в даній справі є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,075 га, кадастровий номер 4622110100:01:007:0167, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Так, судом встановлено, що 10.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,075 га, кадастровий номер: 4622110100:01:007:0167, що розташовані по [ADDRESS] При цьому сторонами в ході судового розгляду не заперечується факт придбання вище вказаного майна в шлюбі за час спільного проживання, тобто не підлягає доказування визначення майна спільним сумісним майном подружжя. Відтак в ході судового розгляду судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що спірний житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] та зареєстровані за відповідачем [PERSON] набуті під час перебування сторін у шлюбі, а відтак належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Разом з тим судом відзначається, що фактично спір між сторонами виник з приводу поділу вказаного майна. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вище наведене, судом відзначається, що поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Суд звертає увагу, що передбачені законом підстави для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя відсутні, а тому при поділі спірного майна між подружжям суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. Відтак враховуючи, те що спірне майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв. м та земельна ділянка площею 0,075 га кадастровий номер 4622110100:01:007:0167, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є об`єктом спільної сумісної власності подружжя тому за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частки вищезазначеного майна. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача до стягнення підлягає 50 відсотків судового збору, а інших 50 відсотків судового збору компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved