Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому (з урахуванням уточнень) просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20.07.2024 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 57, а також повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що їх спільне\~життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства не ведуть. За таких обставин вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Термін на примирення просила не надавати так як вважає, що це суперечитиме її інтересам. Від шлюбу спільних дітей не мають, відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАЦС, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15-16). Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 25). За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2024 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 57 (а.с. 4). На теперішній час шлюб носить лише формальний характер, спільне\~життя з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними повністю припинені, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до\~ст.\~24\~Сімейного кодексу\~(далі\~СК)\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.\~Примушування жінки\~та чоловіка\~до шлюбу\~не допускається. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивачки припинити шлюбні відносини, що рішення позивачки про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків. У свою чергу відповідач в адресованій на адресу суду заяві не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачкою, отже суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями\~статті 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивачка просить відновити її дошлюбне прізвище " [PERSON] ", суд вважає, що така вимога є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору, проте позивачка просила вважати сплачений нею судовий збір як фактично понесений.

Outcome: approved