Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

Представник позивача Лисенко О.С. звернулася до суду з вищевказаним позовом, а саме просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000089 від 11.08.2024 у розмірі 19920 грн. 00 коп., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору. Позов мотивує тим, що 11.08.2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 11.08.2024-100000089. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в сумі 6\~000,00 грн. строком на 124 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна ставка у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.47% = (10920/6000)/124 ? 100%). Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання Кредиту) 540 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Неустойка: 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до Договору від 11.08.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 6000 грн. строком на 124 днів, [PERSON] 11.08.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 6000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 12.12.2024, утворилась заборгованість у розмірі 19920 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 9300 грн., по комісії в розмірі 1620 грн., та неустойка в розмірі 3000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження \~із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, але її представник адвокат Якубовський О.О. подав до суду заяву, за змістом якої вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі суми кредиту та частині відсотків, розгляд справи просив проводити за відсутності відповідачки та її представника. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви вказала про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Також представник позивача подала до суду відповідь на відзив, за змістом якої заперечила проти доводів представника відповідача та просила позовні вимоги задоволити. За таких обставин, з урахуванням положень\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1ст. 81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У\~статті 627 ЦК України\~закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 11.08.2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» і [PERSON] укладено кредитний договір № 11.08.2024-100000089, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 6\~000,00 грн. на строк 124 днів з дати надання та з датою повернення до 12.12.2024 року, сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою (1,47 %) за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. 11.08.2024 року ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» перерахувало на банківську картку 4149-49XX-XXXX-1667 6 000,00 грн. на виконання кредитного договору № 11.08.2024-100000089 від 11.08.2024 року. [PERSON] , скориставшись кредитними коштами, не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 12.12.2024 рік утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 19\~920,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6\~000,00 грн., по процентам в розмірі 9\~300,00 грн., по комісії в розмірі 1\~620,00 грн., та неустойка в розмірі 3\~000,00 грн. Отже, факт порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. За правилами статей\~525,\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач серед іншого просить стягнути неустойку, але, відповідно до п. 18\~Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18\~Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625\~ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 3\~000,00\~ грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 11.08.2024 по 12.12.2024 року є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідачки комісії у розмірі 1\~620,00 грн., суд зазначає наступне. Розмір комісії визначено п.11 та 12 кредитного договору. Відповідно до ч. ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Жодних доказів того, що відповідачка отримувала від позивача додаткові послуги, які перераховані у п. 12 кредитного договору і за які було встановлено комісію (підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги) позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, умови договору про нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемними, а відтак, немає підстав для стягнення з відповідачки комісії. Щодо стягнення з відповідачки процентів в розмірі 9\~300,00 грн., суд зазначає наступне. Позивачем заявлено до стягнення 9\~300,00 грн. процентів за 124 дні (11.08.2024 12.12.2024 р.р.) по ставці 1,47 % денних ) на суму боргу 6\~000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч.5 ст.8 Закону). Отже, розмір процентної ставки за кредитним договорами, що укладаються із фізичними особами-споживачами є врегульованим нормативно. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої статті 11 Закону, є нікчемним. 24.12.2023 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. Абзацом 3 п.п. 13 п. 5 розділу І вказаного Закону розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено пунктом 17, яка встановлює обмеження щодо розміру процентної ставки по споживчим кредитам. Установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %". На підставі частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону про споживче кредитування не може перевищувати 1%. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону про споживче кредитування встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Отже, як вірно роз`яснено у абз. 4 п. 2 листа НБУ вих.№14-0004/12907 від 19.02.2024 р. «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання. Однак, є невірним висновок абз. 5 п. 2 цього ж листа НБУ про те, що у вищезазначеній ситуації денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), оскільки такий висновок не відповідає ч. 1 ст. 203 ЦПК України у взаємозв`язку із ч. 1 ст. 8 , ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі кредитний договір було укладено 11.08.2024 р., тобто під час дії другої частини тимчасового періоду, визначеного п.17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки 1,5%. 21.08.2024 р. вказаний тимчасовий період закінчився, внаслідок чого почав діяти максимальний розмір денної процентної ставки Закону України «Про споживче кредитування» визначений ч. 5 ст. 8 Закону, а саме 1 %. З метою приведення у відповідність умов кредитного договору № 11.08.2024- 100000089 від 11.08.2024 р. до чинного законодавства України про захист прав споживачів позивачем не було ініційовано внесення до нього змін. Незважаючи на це, кредитний договір, в частині максимального розміру процентної ставки, не може суперечити актам цивільного законодавства в силу ст. 203 ЦК України. Правовим наслідком такої невідповідності в силу до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемність відповідних умов договору. З цих підстав п. 7, 8, та 9 кредитного договору №11.08.2024-100000089 від 11.08.2024 р. (у формі заяви про приєднання та відповіді позичальника про прийняття пропозиції), в частині розміру денної процентної ставки, яка перевищує 1 % з 21.08.2024 р., - є нікчемними. Отже, за період 11.08.2024 21.08.2024 р. (10 днів) проценти підлягають нарахуванню по денній ставці 1,47% і їх розмір становить 882,00 грн. (6000 х 1,47% х 10); а за період 21.08.2024 р. 12.12.2024 р. (114 днів) по денній ставці 1 % і їх розмір становить 6\~840,00 (6000 х 1% х 114). Таким чином, загальна заборгованість за процентами становить 7\~722,00 грн. (882 + 6840). За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь ТзОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000089 від 11.08.2024 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту\~6 000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками\~7\~722,00 грн., всього 13\~722,00 грн.,\~відмовивши в\~стягненні 1\~578,00грн. нарахованих відсотків, 3\~000,00 грн. неустойки та 1\~620,00 грн. комісії за цим договором. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сума майнової вимоги була визначена позивачем в розмірі 19\~920,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 13\~722,00 грн. (6 000,00 грн. + 7\~722,00 грн.). А тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1\~668,68 грн. (2422,40 грн. х 13\~722,00 грн. / 19\~920,00 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву також просив стягнути з позивача на користь відповідачки 1500,00 грн. сплачених витрат на правову допомогу адвоката . Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано ордер про надання правничої допомоги від 20.03.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 736 від 31.05.2010 р., Договір № 545 про надання правової допомоги від 17.05.2025 року, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), платіжну інструкцію № 0.0.4263729963.1 від 17.03.2025 року про сплату гонорару за правову допомогу по договору № 545 від 17.03.2025 р. в сумі 1\~500,00 грн. Враховуючи часткове визнання заявленого позову та відмовою у задоволенні решти заявленого позову у зв`язку із врахуванню аргументів відповідачки, що викладені у її відзиві, суд вважає, що відповідачка довела належними доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки. На підставі наведеного та

Outcome: approved