Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій просив визначити йому додатковий строк у 30 (тридцять) днів, який був пропущений з поважних причин, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповітне розпорядження, яким заповіла на його ім`я належну їй на праві власності на підставі державного акту серії ЯБ №387329 земельну ділянку площею 2,8526 га. До дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . До Погребищенської державної нотаріальної контори позивач звернувся після передбаченого законом шестимісячного строку, встановленого для подання заяви на прийняття спадщини. У зв`язку з пропуском вказаного строку державним нотаріусом йому було відмовлено у прийнятті відповідної заяви та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із заявою до нотаріального органу про прийняття спадщини у встановлений законом строк він не звернувся з поважних, об`єктивних, істотних причин. Про те, що спадкодавцем [PERSON] за життя було складено заповітне розпорядження на його ім`я йому стало відомо тільки після спливу шестимісячного строку для подання заяви на прийняття спадщини, оскільки за життя спадкодавець склала ще один заповіт на користь [PERSON] , якій вона заповіла іншу земельну ділянку площею 2,5011 га. А тому позивач вважав, що [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] щодо всього належного їй майна. До закінчення строку на прийняття спадщини йому про наявність заповіту, складеного на його користь, не повідомлялося і не було відомо. На даний час він має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом. Позивач в підготовче засідання не з`явився, проте разом з позовною заявою через канцелярію суду подав заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 18). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, натомість головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснити у її відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 53). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так,\~за змістом\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 18.02.2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 14, згідно із яким земельну ділянку, що розташована на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області площею 2,8526, посвідчену державним актом серії ЯБ №387329 від 25.04.2006 року, заповіла на користь [PERSON] (а.с.9). 20.01.2017 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №8, згідно із яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523481000:07:002:0006, що розташована на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, заповіла на користь [PERSON] (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Згідно із довідкою виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 04.02.2022 року № 4-35 на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] (а.с. 16). Із матеріалів спадкової справи №306/2020 щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті звернулася [INFO] [PERSON] (а.с.32). Вирішуючи питання щодо належного відповідача за позовом [PERSON] , суд виходить із того, що за ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст.1236 ЦК України урегульовано, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В ч.1 ст.1245 ЦК України визначено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. В силу ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Оскільки заповіт, який було складено пізніше на користь [PERSON] , стосується іншої земельної ділянки, аніж тієї, що була предметом попереднього заповіту, складеного на користь позивача, то слід дійти висновку, що згадані заповіти не суперечать один одному. Відтак, заповіт, який було складено пізніше на користь [PERSON] , не скасовує попередній заповіт, складений на користь позивача. Разом із цим, виходячи зі змісту заповіту, складеного на користь [PERSON] , ним не охоплюється земельна ділянка, яка перед цим була заповідана на користь позивача, а тому в силу положень ч.1 ст.1245, ч.1 ст.1277 ЦК України право власності на згадану земельну ділянку, яка була заповідана на користь позивача, може перейти виключно до Погребищенської міської територіальної громади як відумерла спадщина. Отже, Погребищенська міська рада є належним відповідачем за цим позовом. Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що він вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини про наявність складеного на його користь заповіту йому не було відомо, оскільки за життя спадкодавець склала ще один заповіт на користь [PERSON] , якій вона заповіла іншу земельну ділянку площею 2,5011 га. А тому позивач вважав, що [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] щодо всього належного їй майна. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Як роз`яснено в пункті 24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008\~року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 сформульовано правовий висновок про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Ураховуючи те, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, був позбавлений можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини про наявність заповіту йому не було відомо, то причини пропуску ним строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно (земельну ділянку площею 2,8526 га) після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачу додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципам свободи заповіту та пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст. 55, 124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved