Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Ревункова Віталія Михайловича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради та Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати заборгованості та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] 27.10.2007 року виконкомом Чкаловської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що був зроблений відповідний актовий запис № 10. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2017 року по справі № 182/4434/16-ц за позовною заявою позивача шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] . З 2010 року позивач та відповідач мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. 31.01.2011 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2010 року, та до повноліття дитини. Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 18.04.2011 року та внесено позивача до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданої державною виконавчою службою, сума заборгованості по аліментам на січень 2024 року становить 246 433,32 грн. Проте, представник позивача стверджує, що з 2016 року його донька [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачем та перебуває на його повному забезпеченні, тому є всі підстави для визначення місця проживання доньки разом з ним, а також для вирішення питання про припинення стягнення аліментів на користь відповідачки. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, представник позивача змушений звернутись до суду та просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Звільнити [PERSON] , [INFO] , від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 246 433,32 грн., а також по дату ухвалення судового рішення по даній позовній заяві, що стягуються в рамках ВП № [NUMBER], на користь [PERSON] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2010 року та до повноліття дитини, на підставі виконавчого документу № 12302-1830, виданого 31.01.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, а також припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , від сплати заборгованості по аліментам, що стягуються на користь [PERSON] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2010 року та до повноліття дитини, що стягуються на підставі виконавчого документу № 12302-1830, виданого 31.01.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не прибув, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, його представник [PERSON] викладені в позовній заяві обставини підтримав та на задоволенні позову наполягав. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Конверт, який був направлений за останньою відомою адресою її місця реєстрація та проживання повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.54). Треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради та Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, надали до суду заяву, в якій просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.72). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 27.10.2007 року виконкомом Чкаловської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що був зроблений відповідний актовий запис № 10. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2017 року по справі № 182/4434/16-ц шлюб між ними було розірвано (а.с.8). Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.7). 31.01.2011 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2010 року та до повноліття дитини (а.с.19-20). Державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 18.04.2011 року та внесено позивача до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до розрахунків заборгованості, наданої державною виконавчою службою, сума заборгованості по аліментам на січень 2024 року становить 246 433,32 грн. (а.с.21-27). У відповідності до поданих документів та характеризуючого матеріалу, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - позивачем по справі, який повністю займається її вихованням та матеріальним забезпеченням (а.с.9-12, 15). Факт того, що на даний момент [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.13-14). Проте, як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою та відповідачем наявний спір щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України та ч.1 ст.160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому, не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 277 від 12 березня 2025 року було затверджено висновок про визначенням місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . При цьому, критеріями, за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку, послугувало те, що умови проживання малолітньої дитини разом з батьком є задовільними, сім`я проживає в будинку, дитина має власну кімнату, а й, відповідно, місце для сну, відпочинку та місце для зберігання речей та іграшок (а.с.67-69). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, а також враховуючи той факт, що на даний час проживання дитини з батьком буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положенням ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладені вище обставини справи, суд приходить висновку про необхідність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , тим самим задовольнивши його позовні вимоги, оскільки це відповідає інтересам дитини Крім того, суд зауважує, що мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу, відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо заявленої вимоги про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах розмірі 246 433,32 грн. та припинення стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з довідок, в тому числі, з акту, [PERSON] , [INFO] , з 2016 року проживає разом з батьком [PERSON] , що також підтверджується підписами свідків. Відповідно до вимог ч.2 ст.166 та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до положень ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи надані суду письмові докази, які мають істотне значення для даної справи, суддя вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що можуть бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини, оскільки неповнолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому суддя приходить до висновку, що у відповідача припинив існувати обов`язок зі сплати аліментів на користь відповідачки, що, в даному випадку, дає підстави вважати, що позовні вимоги про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості з 2016 року по аліментам розмірі 246 433,32 грн. є обґрунтованими та з нього слід припинити стягнення аліментів на користь відповідачки, тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3 633 грн. 60 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду. (а.с.34-36).

Outcome: approved