Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Рятувально-водолазної служби Тернопільської області, в якому просить стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за порушення строків виплати при звільненні у розмірі 19\~659, 60 гривень за період з 01.07.2020 по 31.12.2020 та судові витрати. Позов мотивовано тим, що позивачка працювала на посаді берегового боцмана Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в період з 23.06.1992 по 30.06.2020 та була звільнена із займаної посади за скороченням штатів. В день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату, грошову компенсацію за дні не використаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу. 22.07.2020 Тернопільським міськрайонним судом видано судовий наказ №607/11111/20 про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області в користь [PERSON] 45\~142, 77 гривень заборгованості по заробітній платі. Позивачка звернулася в Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, та 09.01.2025 отримала постанову про закінчення виконавчого провадження, їй стало відомо про те, що заборгованість по заробітній платі сплачено, відповідно до платіжної інструкції №679 від 09.11.2023. Згідно довідки №1 від 10.01.2025, Рятувально-водолазною службою Тернопільської області про розрахунок компенсації за невчасно виплачені розрахункові звільненому працівнику, наявна заборгованість згідно\~статті 117 КЗпП\~перед [PERSON] за 6 місяців становить 19659,60 гривень. Ухвалою судді від 03.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/3828/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте начальник Рятувально-водолазної служби Тернопільської області звернувся із клопотанням, в якому просив розглядати справу без його участі, позов визнав. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] працювала на посаді берегового боцмана Рятувально-водолазної служби Тернопільської області (далі Боржник) в період з 23.06.1992 по 30.06.2020 та була звільнена із займаної посади за скороченням штатів, що вбачається із трудової книжки позивачки. Відповідно до судового наказу від 22.07.2020 у справі №607/11111/20 судом стягнуто із Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати в розмірі 48513 грн. 83 коп. за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції від 17.11.2023 закінчено виконавче провадження у зв`язку із тим, що заборгованість оплачена 09.11.2023 в повному обсязі. Як видно із довідки №1 Рятувально-водолазної служби Тернопільської області від 10 січня 2025 року, заборговану заробітну плату в сумі 48513,83 грн виплачено в листопаді 2023 року. За період липень-грудень 2020 компенсація згідно\~статті 117 КЗпП України\~становить 19659,60 грн, з розрахунку середньоденного заробітку 152,40 грн Х кількість робочих днів - 129. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно Постанови Верховного Суду у справі №804/871/16 від 27.08.2020 року одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідно до судового наказу від 22.07.2020 у справі №607/11111/20 судом стягнуто із Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати в розмірі 48513 грн. 83 коп. за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. Рішення суду виконано в листопаді 2023 року, що стверджується змістом довідки №1 Рятувально-водолазної служби Тернопільської області від 10 січня 2025 року. Таким чином, позивачем доведено факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у неї виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2020 по 31.12.2020, що мають бути обмежені шестимісячним строком. Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум, згідно статті 117 КЗпП України, застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається\~із довідки №1 Рятувально-водолазної служби Тернопільської області від 10 січня 2025 року та із постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №62890911 від 17.11.2023, заборговану заробітну плату в сумі 48513,83 грн виплачено позивачу в листопаді 2023 року. Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] звернулася 25 лютого 2025 року, тобто поза межами тримісячного строку з дня, коли Рятувально-водолазна служба Тернопільської області фактично розрахувалася з нею. Таким чином, позивачем пропущено тримісячний строк, встановленийст.233 КЗпП України, при цьому суд зазначає, що позивачка, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області, на будь-які обставини, що перешкоджали їй звернутися до суду у встановлений законом строк, не посилалася, не обґрунтувала причини пропуску звернення до суду та не подала відповідні докази для доведення обставин пов`язаних із пропуском тримісячного строку звернення до суду. Суд вважає, що позивачка, отримавши заборговану заробітну плату у листопаді 2023 року, повинна була дізнатись про порушення її права на виплату середнього заробітку за порушення строків виплати належних їй сум при звільненні, а також зобов`язана добросовісно користуватись належними їй правами, зокрема слідкувати за станом виконавчого провадження, яке було відкрите за її заявою та дотримуватись визначених законодавством строків, зокрема строків передбачених для звернення до суду за захистом порушених прав, передбачених ч.1 ст. 233 КЗпП України. Більше того, суд вважає, що позивачка знала про виплату відповідачем заборгованих їй сум у листопаді 2023 року, оскільки фактично отримала такі кошти та мала змогу ними користуватись, однак з часу отримання заборгованих коштів, не дотрималась строків звернення до суду передбачених ч.1 ст. 233 КЗпП та звернулась до суду лише 25.02.2025, не навівши поважності причин пропуску встановлених законом строків. За таких обставин, оскільки судом не встановлено пропуску позивачкою з поважних причин строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачкою тримісячного строку звернення до суду із даним позовом. Згідно зіст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed