Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

20 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-підприємницька\~ фірма «Біла Вежа» на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання умов договору про спільну діяльність № 190619 від 1.06.2019 року за період з 01.11.2023 року по 01.11.2024 року у розмірі 9 837 480,00 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн та витрати на професійну правову (правничу) допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.06.2019 року позивач по справі, [PERSON] уклав з ТОВ ВПФ«БІЛА ВЕЖА, відповідач по справі, договір про спільну діяльність № 190619 (надалі по тексту Договір), з додатками № 1,2,3 до договору, в яких зазначені вимоги до об`єкта нерухомості, строки, кошторис будівництва, в тому числі графік фінансування, перелік робіт тощо. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язується на свій ризик, за кошти Інвестора, виконати увесь комплекс будівельних робіт по групі зблокованих будинків для довгострокового відпочинку та проживання за адресою: [ADDRESS] , ввести об`єкт в експлуатацію та передати Інвестору житлове (ві) приміщення загальною площею 198 кв.м. з попередньою оплатою за вказані кв.м. в розмірі 1 007 000,00 грн. (один мільйон сім тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується п.1.2 Договору та додатком №1 до Договору. Відповідно до пунктів 3.2. та 4.1. Договору запланований термін введення в експлуатацію об`єкту нерухомості разом з усіма видами робіт та оформлення права власності позивача на об`єкт будівництва здійснюється в строк до 31.12.2019 року. Відповідно до додатку №2 Договору графік фінансування будівництва позивач зобов`язаний під час підписання Договору сплатити на користь відповідача кошти у розмірі 132 500,00 грн. Остаточний розрахунок за Договором здійснити після підписання оглядового акту приміщення та здачі об`єкта в експлуатацію, але не пізніше 31.12.2019 року. Свої зобов`язання по договору позивач виконав своєчасно та в повному обсязі. В день підписання Договору позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 132 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 19.06.2019 року копія додається. Окрім того, відповідно до графіку фінансування, передбачений додатком № 2 до договору позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти, а саме: 01.08.2019 р. 471 600,00 грн.; 03.09.2019 р. 75 780,00 грн.; 25.10.2019 р. 75 330,00 грн.; 30.11.2019 р. 72 120,00 грн.; 28.12.2019 р. 71 070,00 грн., що підтверджується квитанціями, копії яких додаються. Загальна сума сплачених позивачем коштів на рахунок відповідача становить 898 400,00 грн. (вісімсот дев`яносто вісім тисяч чотириста гривень 00 коп.). Позивач неодноразово, протягом 20212024 року усно, при зустрічі звертався до відповідача з вимогою повернути сплачені ним кошти. На дані звернення позивача, відповідач обіцяв повернути кошти, призначав різні дати повернення, вводив в оману про здачу об`єкта в експлуатацію після закінчення карантину та інші з боку відповідача маніпуляційні обіцянки. Протягом 2023-2024 року взагалі на телефонні дзвінки не відповідає, офіс зачинений, а адреса та телефон нового офісного приміщення позивачу не відомо. Відповідач по справі більше не виконує умови договору, згідно якого введення в експлуатацію об`єкту нерухомості разом з усіма видами робіт мав би бути закінчений ще 31.12.2019 року. Вказаний строк пропущений відповідачем понад одного року. За порушення строків здачі будинку в експлуатацію, відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку. Позивач виконав умови укладеного з відповідачем договору, а відповідач істотно порушив його умови і не забезпечив отримання позивачем завершеної будівництвом об`єкта, при тому, що планове завершення будівництва та здача будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію встановлено не пізніше 31.12.2019 року, у зв`язку із чим позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у межах річного строку позовної давності (частина друга статті 258 ЦК України). Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 898 400,00 грн., які позивач сплатив на користь відповідача за будівництво приміщення (будинку) і такі кошти позивачеві не повертаються, позивач вважає вказану суму вартістю послуги, на яку нараховується пеня за несвоєчасне виконання умов Договору про спільну діяльність № 160419 від 16.04.2019 року у розмірі трьох відсотків від вартості послуги, відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 01.11.2023 року по 01.11.2024 року у розмірі 9 837 480,00 грн. за формулою та із розрахунку: 898 400,00 грн. х 3% х 365 днів = 9 837 480,00 грн. Внаслідок довготривалого невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав моральних та психологічних страждань, так як більше року не може отримати у власність житло та розпочати там ремонтні роботи. Інформації про строки здачі будинку в експлуатацію відповідач не надає. Із урахуванням ступеню моральних страждань, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, яку відповідач має відшкодувати позивачу становить 20 000 грн. На виконання п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України попередній (орієнтовний) розмір судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи про захист прав споживачів, стягнення неустойки (пені) за невиконання зобов`язання та відшкодування моральної шкоди, які позивач поніс складає в розмірі 5 000,00 грн., а також очікує понести у розмірі 5 000,00 грн. за надання правничої допомоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 січня 2025 року. Через неявку в підготовче засідання, призначене на 17 січня 2025 року відповідача та його представника, підготовче засдання у справі відкладено та повторно призначено на 13 лютого 2025 року. 13 лютого 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Лебедовської Л.Ю. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи по суті на 12 березня 2025 року. Через неявку в судове засідання, призначене на 12 березня 2025 року відповідача та його представника, підготовче засдання у справі відкладено та повторно призначено на 10 квітня 2025 року. В судове засідання 10 квітня 2025 року сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом своєчасно та належним чином. 10 квітня 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Мочинського А.Р. надійшли додаткові пояснення, згідно з якими останній просив суд відмовити в задовленні позовних вимого,\~ так як заявник не вірно застосував норми закону, а позовна зава є необгрунтованою та такою, що не відповідає судовій практиці та нормам закону. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 19.06.2019 року позивач по справі, [PERSON] уклав з ТОВ ВПФ «БІЛА ВЕЖА, відповідач по справі, договір про спільну діяльність № 190619 (надалі по тексту Договір), з додатками № 1,2,3 до договору, в яких зазначені вимоги до об`єкта нерухомості, строки, кошторис будівництва, в тому числі графік фінансування, перелік робіт тощо. Згідно з умовами Договору відповідач зобов`язується на свій ризик, за кошти Інвестора, виконати увесь комплекс будівельних робіт по групі зблокованих будинків для довгострокового відпочинку та проживання за адресою: [ADDRESS] , ввести об`єкт в експлуатацію та передати Інвестору житлове (ві) приміщення загальною площею 198 кв.м. з попередньою оплатою за вказані кв.м. в розмірі 1 007 000,00 грн. (один мільйон сім тисяч гривень 00 коп.), що підтверджується п.1.2 Договору та додатком №1 до Договору. Відповідно до пунктів 3.2. та 4.1. Договору запланований термін введення в експлуатацію об`єкту нерухомості разом з усіма видами робіт та оформлення права власності позивача на об`єкт будівництва здійснюється в строк до 31.12.2019 року. Відповідно до додатку №2 Договору графік фінансування будівництва позивач зобов`язаний під час підписання Договору сплатити на користь відповідача кошти у розмірі 132 500,00 грн. Остаточний розрахунок за Договором здійснити після підписання оглядового акту приміщення та здачі об`єкта в експлуатацію, але не пізніше 31.12.2019 року. Свої зобов`язання по договору позивач виконав своєчасно та в повному обсязі. В день підписання Договору позивач сплатив відповідачу кошти у розмірі 132 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 19.06.2019 року. Окрім того, відповідно до графіку фінансування, передбачений додатком № 2 до договору позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти, а саме: 01.07.2019 р. 471 600,00 грн.; 03.09.2019 р. 75 780,00 грн.; 25.10.2019 р. 75 330,00 грн.; 30.11.2019 р. 72 120,00 грн.; 28.12.2019 р. 71 070,00 грн., що підтверджується квитанціями. Загальна сума сплачених позивачем коштів на рахунок відповідача становить 898 400,00 грн. При вирішенні питання щодо стягення неустойки (пені) за невиконання зобов`язання суд виходить з наступного: Згідно з п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ); робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб п.21 ч.1 ст. 1Закону України «Про захист прав споживачв». споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Згідно з ч.1 та 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживаів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Статтею 883 ЦК України передбачено відповідальність підрядника. Так, підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі. Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ч.1 ст.526 ЦК України. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Ч.1 ст.546 ЦК України. Неустойкою, (штрафом, пенею), згідно зі статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку, відповдіно до статті 550 ЦК України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Предметом неустойки, згідно зі статтею 551 ЦК України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сплата (передання) неустойки, відповідно до статті 552 ЦК України, не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 ЦК України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом); якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 ЦК України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною); якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 ЦК. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (ex ante). Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним. З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку зі несвоєчасною сплатою в повному обсязі плати за користування предметом оренди, зокрема за лютий-березень 2015 року в розмірі 41 тис. 920 грн, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання договору оренди за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 153 тис. 008 грн (з розрахунку 1% від розміру боргу у сумі 41 тис. 920 грн за 365 днів прострочення). Отже, висновок суду про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж утричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає можливим зменшити розмір пені до 40 тис. грн, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. За таких обставин висновки апеляційного суду у справі, яка розглядається, щодо визначення суми пені, встановленої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у гривні, є правильними. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц». За таких обставин суд вважає, що розмір пені, про стягнення якої просить позивач, значно перевищує розмір заподіяних їй збитків, а тому вважає за можливе задоволити частково позовні вимоги та зменшити розмір пені до 898 400,00 грн., тобто до розміру вартості послуги з будівництва, які позивач за період часу з 19 червня 2019 року до 28 грудня 2019 року, сплатив на користь відповідача. Правова позиція у подібних правовідносинах висловлена у постановах Верховного суду № 559/1605/18 від 30.09.2020, № 759/62919/19 від 21.07.2021. При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного: Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п.5.ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів Статтею 23 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статі 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З приводу завдання моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. позивачем зазначено, що внаслідок довготривалого невиконання відповідачем зобов`язань\~ за договором, позивач зазнав моральних та психологічних страждань, так як більше року років не може отримати у власність житло та розпочати там ремонтні роботи. Інформації про строки здачі будинку в експлуатацію відповідач не надає, на телефонні дзвінки не відповідає, ігнорує зустрічі. Суд вважає, що позивач, в результаті порушення її прав відповідачем щодо невиконання договору про спільну діяльність, має право на відшкодування моральної шкоди через душевні страждання. Враховуючи порушення позивачем прав споживача на своєчасно викоання умов договору про спільну діяльність, тривалість та глибину моральних страждань, яких зазнала позивач, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 20 000,00 грн. За таких обставин, суд вважає за доцільне позовні вимоги задоволити частково, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-підприємницька фірма «Біла Вежа» на користь [PERSON] неустойку (пеню) за невиконання зобов`язання в сумі 898 400,00 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ч.6 ст. 141 ЦПК України. Позивач згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судових витрат, суд вважає за доцільне стягнути із відповідача на користь держави судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 9 184,00 грн (898 400,00 грн + 20 000,00 грн / 100) , тобто 1% від розміру задоволених судом позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed