Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

03 грудня 2024 року позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 119064 грн. 88 коп., з яких: 33000 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 81114 грн. 88 коп. - сума прострочених платежів по процентах, 4950 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів за комісією. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що 02 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі ТОВ "Бізнес позика") та [PERSON] було укладено Договір № 498367-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ "Про електронну комерцію" на умовах визначених офертою. Відповідно до даного договору [PERSON] було надано кредит на суму 33000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності зі сплатою 1,16 процентів за кожен день користування кредитом, які були перераховані на банківську картку позичальника. Відповідач [PERSON] \~свої зобов`язання\~за Кредитним\~договором №\~498367-КС-001\~належним чином\~не виконала,\~в зв`язку\~з чим\~станом на\~14\~листопада 2024\~року утворилась\~заборгованість за\~Договором №\~498367-КС-001\~про надання\~кредиту,\~в розмірі\~119064грн. 88 коп., з яких: 33000 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 81114 грн. 88 коп. - сума прострочених платежів по процентах, 4950 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів за комісією. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 119064 грн 88 коп., а також понесені судові витрати. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, представник позивача подала заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі та відзив на позов не подала. Згідно вимог ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала та приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує щодо винесення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково. Так, 02 травня 2024 року між ТОВ "Бізнес позика" та [PERSON] було укладено Договір № 498367-КС-001про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, що підписаний в порядку ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", на умовах визначених офертою. Відповідно до даного договору [PERSON] було надано кредит на суму 33000 грн., які були перераховані на банківську картку позичальника № [NUMBER] , з відсотковою ставкою 1,16% за кожен день користування кредитом, орієнтованою реальною річною процентною ставкою 19672,05 %, зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 4950 грн. 00 коп., строком до 17 жовтня 2024 року. Перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі онлайн" № 1043/11 від 21 листопада 2024 року. Згідно позовної заяви та розрахунку суми заборгованості, станом на 14 листопада 2024 року заборгованість по даному кредитному договору становить 119064 грн. 88 коп., з яких: 33000 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 81114 грн. 88 коп. - сума прострочених платежів по процентах, 4950 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів за комісією. Правовою підставою заявлених ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 498367-КС-001від 02 травня 2024 року містить всі істотні умови, а саме: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, сукупну вартість кредиту у відсотковому співвідношенні та грошовому вираженні, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) UА-0685. Проаналізувавши встановлені\~фактичні обставини\~у справі,\~оцінивши представлені\~в силу\~статті 81\~ЦПК України\~докази в\~їх сукупності,\~суд доходить\~висновку про\~те,\~що \~кредитний договір\~був укладений\~у спосіб\~передбачений чинним\~законодавством з\~дотриманням вимог\~щодо його\~укладення із\~зазначенням умов,\~які не\~порушують вимоги\~ЗУ "Про\~захист прав\~споживачів",\~позивач свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме:\~надав відповідачу\~кредит у\~розмірі,\~встановленому в\~договорі.\~Відповідач свої\~зобов`язання\~по договору\~не виконала,\~не надала\~своєчасно кредитору\~грошові кошти\~для погашення\~кредиту,\~відповідно позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~заборгованості за\~тілом кредиту\~і відсотками\~в сумі\~114114 грн. 88 коп. підлягають до задоволення. Що стосується стягнення прострочених платежів за комісіями, то суд виходить із наступного. Кредитним договором № 498367-КС-001 від 02 травня 2024 року визначена комісія за надання кредиту в сумі 4950,00 грн. Відповідач погодилась зі встановленим розміром комісії, про що засвідчила електронним цифровим підписом на вказаному договорі. При цьому, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії в сумі 4950 грн 00 коп., не підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 114114 грн.\~88\~коп.,з яких: 33000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту та 81114 грн. 88 коп. - сума заборгованості за процентами. У задоволенні позовних вимог про стягнення комісії слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ "Бізнес позика" слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 95,84 % від ціни позову, що становить 2321 грн. 63 коп. (2422,40 грн. * 95,84 %). На підставі викладеного,

Outcome: approved