Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Адвокат Драган Яна Сергіївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсним пункту кредитного договору. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 30.05.2014 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500944325. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ВЕСТА» було укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договором №500944325. 16.01.2019 між ТОВ «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги по кредитним договорам, в тому числі за кредитним договором № 500944325. 15.02.2021 Гайсинським районним судом Вінницької області у справі №755/12432/20 було ухвалене заочне рішення, яке в подальшому було скасовано, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 500944325 від 30.05.2014 в розмірі 98 844,79 грн. Пунктом 3 кредитного договору №500944325 визначено, що всі відносини між позичальником та банком що виникають на підставі цього Договору врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31 липня 2013 року. Вказані в цьому пункті «Загальні умови кредитування (рефіансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк» є невід`ємною частиною цього Договору, що не вказані в Розділі 1 цього Договору, та визначають інші істотні умови цього Договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів а користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, що вказаній в цьому Договорі, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між Позичальником та Банком». Оскільки з «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31.07.2013 позивача не було ознайомлено під підпис, а як з`ясувалось п. 23 Розділу №2 Кредитного договору «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31.07.2013 - «сторони домовились про те, що позовна давність по спорам, що впливають із Договору, включаючи але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років». Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності, який позивачем не підписувався та грубо порушує його права. Таким чином, умова кредитного договору про збільшення строків позовної давності до 50 років є недійсною в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України, як така, що суперечить вимогам закону, а саме Постанові Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 та Закону України «Про захист прав споживачів». В даному випадку банк, в порушення вимог вказаних нормативно-правових актів, включив до кредитного договору пункт 3, який суперечить вимогам чинного законодавства та збільшив позичальнику строк позовної давності до 50 років не ознайомивши його та не уклавши з ним письмову угоду, щодо даного пункту договору, що є незаконним. Просила: визнати недійсним пункт 3 кредитного договору 500944325 від 30.05.2014 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», після зміни назви Акціонерне товариство «Сенс Банк»; судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, покласти на відповідачів. 18.03.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. 01.04.2024 відповідач АТ «Сенс Банк» надало пояснення по справі, в яких зазначило, що АТ «Сенс Банк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки відбулась заміна кредитора у зобов`язанні на ТОВ «Кредитні ініціативи». 10.07.2024 відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» подало до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просило відмовити у повному обсязі у стягнення витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.05.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500944325, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмір 25317, 09 грн, зі сплатою процентів у розмірі 15,99 % за користування кредитом. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 22.06.2019. Відповідно до п. 1 кредитного договору від 30.05.2014 №500944325 цей договір складається з двох розділів, Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк», які нероздільно пов`язані між собою, та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього Договору. Використання в подальшому тексті терміну «Договір» означає Розділ № 1 та Розділ № 2 у сукупності, а також усі додатки до нього. Відповідно до п. 3 кредитного договору від 30.05.2014 №500944325 всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього договору врегульовуються Розділом №2 «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», є невід`ємною частиною цього Договору, що не вказані в Розділі №1 цього Договору, та визначають інші істотні умови цього договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів та користування кредитом та/або комісійні винагороди та/або інших платежів, що вказаній в цьому договору, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між позичальником та банком. Відповідно до п. 5 кредитного договору від 30.05.2014 №500944325 підписання цього договору позичальник підтверджує, що (1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що (2) він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого Розділів, та додатків до нього в дату його укладення, що (3) він в письмовій формі ознайомлений з «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядження ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31.07.2013, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз`ясненні, зрозуміли та з якими він цілком згодний. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою, третьою, п`ятою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини друга - шоста статті 203 ЦК України). Відповідно до ст. 271 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та Положення Національного банку України «Про кредитування», наданий позивачу кредит є споживчим кредитом в розумінні п.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання були розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У кредитному договорі №500944325, який підписав позивач, відсутні умови про збільшення строків позовної давності до 50 років. Інші умови кредитування, ніж ті, що зазначені у кредитному договорі №500944325 позивачем не погоджені. Докази, які б підтверджували протилежне, матеріали справи не містять. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, з якими саме «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2011 від 31.07.2013, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку та електронною адресою alfabank.com.ua був ознайомлений позивач, які саме умови кредитування йому були роз`ясненні та з якими він цілком згодний. Розміщення «Загальних умов кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»повністю залежить від волевиявлення і дій однієї лише сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови кредитування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті банку можуть будь-коли змінюватися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту відступлення прав вимоги за кредитним договром або звернення до суду і позовом про стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача, які узгоджуються із зазначеним висновком суду. Таким чином, 30.05.2014 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500944325, умовами якого не було передбачно збільшення строків позовної давності за вимогами, що виникають за цим договром до 50 років. Іншого документу, підписаного обома сторонами (банком і позичальником), який би містив умови про збільшення строку позовної давнсоті до 50 років, суду не надно. Враховуючи, що укладений сторонами кредитний договір не містить умов про збільшення строку позовної давності, то до правовідносин, які виникли між сторонами цього договору та їх правонступниками, застосовуються загальні строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України, тому підстави для визнання п. 3 кредитного договору від 30.05.2014 №500944325 недійсним, відсутні. З урахуванням того, що АТ «Сенс Банк» відступило право вимоги за оспорюваним кредитним договром іншій фінансовій установі, то він є неналежним відповдіачем у цій справі, а тому не може відповідати за заявленими позовними вимогами. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач, якому відмовлено в задоволенні позовних вимог, звільнений від сплати судовогой збору. З наведених підстав суд відмовляє у відшкодуванні позивачу витрат на правову допомогу за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed