Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 161526,25 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі за текстом - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року (далі за текстом - кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 49000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача, яка була вказана ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті відповідача. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 грудня 2023 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 161526,25 грн., з якої: 48171,28 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 113354,97 грн. - сума прострочених платежів по процентах, яку позивач просив стягнути з відповідача, оскільки останній ухилився від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві поспіль неявки відповідача у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 29 грудня 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у поданій нею до суду заяві, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 березня 2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (а. с. 41, 42, 51, 68 зворотна сторона), позивачем у справі, шляхом обміну електронними повідомленнями було надіслано [PERSON] (а. с. 44 зворотна сторона-46, 47), відповідачу у справі, пропозицію укласти кредитний договір № 458092-КС-003 та на номер телефону, який зазначений відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінету, одноразовий ідентифікатор UA-8287, котрий відповідачем було введено/відправлено, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта (а. с. 17-21, 27-28). 22 березня 2023 року [PERSON] , відповідач у справі, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору № 458092-КС-003, на умовах, визначених офертою (а. с. 22-26). Між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачем у справі, виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року, відповідно до умов якого відповідачу відкрито кредитний рахунок та надано у користування кредитні кошти у розмірі 49000,00 грн. (а. с. 11-12, 13-16). Відповідно до пунктів 2.3, 2.7 Договору строк, на який надався кредит, складає 24 тижні, тобто до 06 вересня 2023 року. Згідно з пунктом 2.4 Договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15 % за кожен день користування кредитом (знижена процентна ставка). Відповідно до пункту 3.2.3 Договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що відповідач буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка, згідно з яким орієнтовна сукупна вартість кредиту склала 127440,00 грн. Згідно з пунктом 4.2.3 Договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені Договором до закінчення строку (терміну) дії Договору. Відповідно до пункту 3.2.2 Договору сторони домовились, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів (за виключення дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочення кредиту, та строк цієї прострочки більше 7 календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування за стандартною процентною ставкою, яка складає 2,00 % за кожен день користування кредитом, нарахування якої починається з 8-го календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів. Згідно з пунктом 7.4.4 Договору відповідач ознайомився з Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі за текстом Правила), повністю зрозумів всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважаючи їх справедливими та погодився неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням. Відповідно до пункту 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і дає до дати, вказаної у пункті 2.7 Договору. Договір укладено шляхом обміну електронним повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами (а. с. 30 зворотна сторона-40), через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Відповідно до довідок від 09 грудня 2023 року, виданих ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС», позивачем було перераховано кошти за кредитним договором № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року у розмірі 49000,00 грн. [PERSON] , відповідачу у справі, на його банківську карту № [NUMBER] двома платежами у розмірі 25000,00 грн., 24000,00 грн., якими він розпорядився на власний розсуд, що також підтверджується інформацією, витребуваної судом у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а. с. 29 зворотна сторона, 30, 73-109). В порушення умов кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року [PERSON] , відповідач у справі, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у нього перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», позивачем у справі, виникла заборгованість у сумі 161526,25 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 48171,28 грн.; суми прострочених платежів по процентах у розмірі 113354,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості від 15 грудня 2023 року (а. с. 9-10). Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, шляхом власноручних введень одноразових ідентифікаторів, отриманих від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», позивача у справі, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав договір (здійснив акцепт пропозицій товариства), тобто кредитний договір № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року вважається укладеним між сторонами відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачем у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» отримало його персональні дані та використало їх у власних цілях. Таким чином, судом встановлено, що сторони вказаного договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, уклали його відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому кредитний договір № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вказаним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. [PERSON] , відповідач у справі, підписавши вказаний кредитний договір, надав згоду на отримання та повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаним договором та Правилами. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між сторонами договору слугує сам кредитний договір № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року, який підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідачем не надано суду належних доказів того, що вказаний кредитний договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року, позичальник [PERSON] , відповідач у справі, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у вказаному договорі. Всупереч умовам кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року, позичальник [PERSON] , відповідач у справі, не виконав своїх зобов`язань. Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідачем не спростовано факту укладення між сторонами у справі кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року та отримання відповідачем коштів, внаслідок чого суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт укладення вказаного кредитного договору між сторонами. Відповідно до умов укладеного між сторонами у справі кредитного договору № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року, строк, на який надався кредит, становив 24 тижні, тобто на період з 22 березня 2023 року до 06 вересня 2023 року. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув. Доказів на спростування отримання кредиту відповідачем суду не надано, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами у справі. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15 грудня 2023 року становить 161526,25 грн., у тому числі: 48171,28 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 113354,97 грн. - сума прострочених платежів по процентах. (а. с. 9-10). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором № 458092-КС-003 від 22 березня 2023 року відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 161526,25 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплату судового збору підтверджено відповідною платіжною інструкцією (а. с. 1). На підставі статей 11, 205, 207, 208, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved