Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

11.02.2025 на адресу суду надійшла зазначена позовна заява, у якій представниця позивача, посилаючись на викладені у позові обставини та на ст. ст. 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1047, 1049, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 133, 141, 175, 177, 184, 274-279 ЦПК України, просить суд стягнути з [PERSON] , заборгованість: -за договором про споживчий кредит № 101171334 від 13.11.2021 у розмірі 10570,77 грн; -за договором про надання фінансового кредиту № 104855-01/2022 від 07.01.2022 у розмірі 4250,00 грн; -за договором позики № 74862845 від 13.02.2022 у розмірі 3025,54 грн; всього - 17846,31 грн; стягнути з відповідача судові витрати. 20.02.2025 судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 20.03.2025 та одночасно судом витребувано оригінали письмових (електронних) доказів, які містяться в кредитній справі відповідача та договорів факторингу на , які позивач посилається у позові. 20.03.2025 на адресу суду надійшло клопотання представниці позивача, яким вона просить суд відкласти судовий розгляд справи та продовжити строк для подання витребуванних судом доказів ( а.с. 92-93). 01.04.2025 представниця позивача звернулася до суду засобами поштового зв`язку та надіслала заяву на виконання ухвали Володарського районного суду Київської області від 20.02.2025. У заяві представниця позивача, підтримує позовні вимоги та просить суд долучити до матеріалів цивільної справи : оригінал договору про споживчий кредит №101171334 від 13.11.2021 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R; оригінал договору позики № 74862845 від 13.02.2022 з додатками у форматі PDF на диску DVD-R; оригінал договору про надання фінансового кредиту № 04855-01/2022 від 07.01.2022 з додатками в форматі PDF на диску DVD-R; оригінал листа вих. №2919_250328144144 від 28.03.2025; оригінал розрахунку заборгованості по договору про надання фінансового кредиту 04855-01/2022 від 07.01.2022 з ЕПЦ; оригінал довідки вих. № КД-000019502/ТНПП від 28.03.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінекпрес»; оригінал розрахунку заборгованості за договором позики №74862845 від 13.02.2022 за ЕПЦ директора підприємства; оригінал платіжного доручення №35123868 від 13.11.2021; оригінал розрахунку заборгованості по договору про споживчий кредит № 101171334 від 13.11.2021. Одночасно представниця позивача долучила: копію договору факторингу №16072024 від 16 липня2024 року ( оригінали якого перебувають у позивача та у ТОВ «МІЛОАН»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «МІЛОАН»); витяг з реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «МІЛОАН»); копію платіжної інструкції № 366 від 19.07.2024; копію договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»); копію акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»);витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ( оригінал перебуває у позивача та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»); копію платіжної інструкції № 19332 від 03.02.2023; копію договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів»); копію додаткової угоди № 12 від 27.10.2023 ( оригінал у позивача); копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 11 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів»); витяг з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ( оригінали перебувають у позивача та ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів»); копію платіжної інструкції № 20397 від 31.10.2023. Щодо надання копій зазначених доказів, а не оригіналів, про що зобов`язав суд в ухвалі від 20.02.2025, зазначила, що на даний час ведеться активна претензійно-позовна робота по стягненню кредитної заборгованості за зазначеними договорами факторингу, у зв`язку з чим надання оригіналів таких є неможливим. Щодо оригіналів реєстрів боржників вказала, що оскільки такі містять дані по великій кількості боржників, інформація щодо яких не може бути розголошена у відповідності до ЗУ « Про захист персональних даних» такі надати неможливо. Зазначає, що надані копії є належними та допустимими доказами. Одночасно представниця позивача просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника на підставі наявних доказів. Відповідач двічі належним чином повідомлений про відкриття провадження, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення доєднане до матеріалів справи ( а.с. 55). Своїм правом щодо надання відзиву не скористався. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву, оглянувши оригінали надані на запит суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 13.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101171334. Відповідно до умов договору відповідач отримав 13000.00 грн. Відповідно до п.1.3 Кредит надається загальним строком 30 днів: з 13.11.2021 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Дата остаточного погашення заборгованості 13.12.2021 (п.1.4 Договору). Судом оглянуто оригінал зазначеного договору наданого позивачем на вимогу суду. На ствердження правомочності звернення до суду стосовно заборгованості за вказаним вище договором позивачем до позовної заяви долучено копію укладеного 16 липня 2024 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) договору факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату, а ТОВ «Мілоан» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан». Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору факторингу). Згідно п.1.2. Договору Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Надано витяг Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 10570 грн 77 коп., з яких: - 8127,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2443,77 грн сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн сума заборгованості за комісією. Відповідно до п.2.1.7. Договору факторингу, на день підписання договору, право вимоги, яке відступається за договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту просрочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про зміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями. Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «Мілоан» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ». Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 16 липня 2024 року за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, за яким: п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 10 388 Кбайт. п. 2 відповідно до цього реєстру боржників клієнт передав в кількості _______. Загальна сума прострочення _________. п. 3 реєстр боржників переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень у сторін не має. п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу». 01.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту , однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема: « Акт прийому-передачі реєстру боржників від 16 липня 2024 року за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, за яким п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 34831, після чого, урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. п.2 загальна сума заборгованості складає 376173767,21 грн. (триста сімдесят шість мільйонів сто сімдесят три тисячі сімсот шістдесят сім гривень 21 коп. п. 3 реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає. п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу». Тобто надані копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 20.02.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року - недопустимим доказом. При таких обставинах, суд не виключає можливості внесення змін в односторонньому порядку до наданих копій та викладення тексту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Зокрема долучений додаток № 1 до договору про споживчий кредит №101171334 від 13.11.2021 графік платежів зазначає, що відповідач повинен сплатити первісному кредитодавцю - 13039,00 грн, в той час, як відповідно до витягу з реєстру божників сума боргу складає - 10570,77 грн. Долучені до позову відомості про щоденні нарахування та погашення сформовані ТОВ «МІЛОН» наразі згенеровані 22.08.2024 та не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. 07.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 04855-01/2022. Відповідно до умов договору відповідач отримав 2000,00 грн. Відповідно до п.1.2 Кредит надається строком 30 днів, тобто до 05.02.2022. 06.02.2022 між ТОВ «ФК « Інвеструм» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №04855-01/2022 від 07.01.2022 за яким сторони домовилися відстрочити виконання зобов`язання, за яким сума заборгованості склала - 2350,00грн. Судом досліджено наданий (в електронному вигляді) позивачем оригінал вказаного вище договору про надання фінансового кредиту. Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором надано копію укладеного 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «ФК «Інвеструм» (Клієнт) договіру факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Інвеструм» за плату, а ТОВ «ФК «Інвеструм» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Інвеструм». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 Договору факторингу). Згідно п.1.2. Договору Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу Реєстру боржників від 31.01.2023 до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 4250 грн 00 коп., з яких: - 2000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2250,00 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до п.2.1.7. договору факторингу, на день підписання договору, право вимоги, яке відступається за договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту просрочки зобов`язань з боку боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), та не погашена, не прощена, не стягнена, а права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про зміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями. Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ». Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників від 31 січня 2023 року за Договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року за яким: п. 1 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю ______, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. п. 2 загальна сума заборгованості складає _______________ грн. документа. п. 3 реєстр боржників переданий повністю відповідно до умов вищезгаданого договору, зауважень у сторін не має. п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу». 01.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту , однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема: « Акт прийому-передачі реєстру боржників від 31 січня 2023 року за договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року за яким: п.1 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 5577, після чого, урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 31012023 від 16.07.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. п.2 загальна сума заборгованості складає 67808371,64 грн. ( шістдесят чотири мільйона вісімсот вісім тисяч триста сімдесят одна гривня 64 коп. п.3 реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2024 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає. п.4 акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу.» Тобто надані копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 20.02.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року - недопустимим доказом. При таких обставинах суд не виключає можливості внесення змін до наданих копій договору факторингу в односторонньому порядку та викладення змісту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Зокрема долучений до матеріалів справи лист ТОВ «Інвеструм груп» від 28.03.2025 не містить інформації, що маска картки [NUMBER] на яку було здійснена зарахування коштів у сумі 2000,00 грн ( номер транзакції 129710439) належить саме відповідачу. Долучені до позову відомості про щоденні нарахування та погашення сформовані наразі згенеровані 30.01.2025 та не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. 13.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (ануїтет) з фіксованою диференційованою процентною ставкою № 74862845. Відповідно до умов договору відповідач отримав 2653,00 грн. Строк договору 70 днів. Відповідно до п.1 договорів позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Судом досліджено оригінал (у вигляді електронного документа) зазначеного вище договору позики (ануїтет) з фіксованою диференційованою процентною ставкою № 74862845. Позивачем, у якості доказу переходу прав вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором надано копію укладеного 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «ФК «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Клієнт) договору факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за плату, а ТОВ «ФК «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступити ТОВ «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Перелік боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору факторингу). Відповідно до п.1.3 Договору факторингу ТОВ «ФК «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в редакції визначеній додатковою угодою № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня відступлення права вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК`ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення прав вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до витягу Реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 3025 грн 54 коп., з яких: - 2653,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 372,54 грн сума заборгованості за відсотками. Одночасно суд зауважує, що під час дослідження наданих письмових копій зокрема, встановлено, що до позовної заяви позивач долучив копію « Акта прийому-передачі реєстру боржників №11 від 27 жовтня 2023 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 за яким: Клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників №11 кількістю 24674, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості становить ___________ грн______________________________ Реєстр боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, будь яких зауважень до зазначеного реєстру не має. Акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу ». 01.04.2025 представниця позивача долучила до матеріалів справи, ще одну копію зазначеного вище акту , однак обидві копії мають суттєві розбіжності, зокрема: « Акт прийому-передачі реєстру боржників від 27 жовтня 2023 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, за яким: Клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 24674, після чого, урахуванням пункуту 1.2 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і факторів стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 342959708,91 грн. ( триста сорок два мільйони дев`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот вісім гривень 91 коп.) Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає. Акт складено в двох екземплярах по одному для клієнта та фактора, які мають однакову юридичну силу ». Тобто надані позивачем копії не є ідентичними, а звірити їх з оригіналом неможливо, оскільки в частині витребування оригіналів договору факторингу позивач не виконав ухвалу суду від 20.02.2025. З огляду на зазначене суд визнає наданий акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року - недопустимим доказом. При таких обставинах, суд не виключає можливості внесення змін в односторонньому порядку до наданих копій та викладення тексту в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Окрім зазначеного слід вказати, що позивачем на вимогу суду ненадано первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаним в позовній заяві договором позики. Також суд звертає увагу, що укладення договорів факторингу не позбавляє обов`язку особи, яка звернулася до суду, доводити замість кредитодавця достовірність нарахованих сум основного боргу, відсотків, комісій, пені, штрафів, періоду нарахувань і т.п. за період із моменту укладення договору кредиту і до звернення до суду з позовною заявою. Зокрема долучений до матеріалів справи лист ТОВ « ФК «Фінекспрес» від 28.03.2025 не містить інформації, що маска картки [NUMBER] на яку було здійснена зарахування коштів у сумі 2653,00 грн від 13.02.2022 належить саме відповідачу. Долучений розрахунок заборгованості згенеровано представником ТОВ ФК «ЄАПБ» за період з 27.10.2023 по 31.12.2024 не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідачем порушено умови договорів про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Проте ці обставини мають бути належним чином стверджені відповідними письмовими доказами. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.1047, ч. 1 ст.1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. За умовами кредитного договору, даний правочин укладено в електронній формі і підписано, відповідно, зокрема відповідачем, електронним підписом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за основною сумою боргу (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотками. Згідно з ч. 1ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Водночас, враховуючи вимоги ч. 2ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Однак, відповідно до змісту ч. 1ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтями 1082,1083 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Разом із тим, судом встановлено, що наразі позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги за договором про споживчий кредит № 101171334 від 13.11.2021 укладеного із відповідачем. Також позивачем не надано суду доказів того, що боржника (відповідача) було поінформовано про відступлення права вимоги до нього. Окрім того, до позову не долучено первинних бухгалтерських документів на ствердження зарахування кредитних коштів ( не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 13000,00 грн) та наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Також, позивачем не надано доказів, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором № 04855-01/2022 від 07.01.2022 укладеного із відповідачем. Також позивачем не надано суду доказів того, що боржника (відповідача) було поінформовано про відступлення права вимоги до нього. Окрім того, до позову не долучено первинних бухгалтерських документів на ствердження зарахування кредитних коштів ( не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 2000,00 грн) та наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Позивачем не надано доказів, що між ТОВ « 1 Безпечне Агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська Агенція з Повернення Боргів» було укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив право вимоги за договором позики №74862845 від 13.02.2022 укладеного із відповідачем. Також позивачем не надано суду доказів того, що боржника (відповідача) було поінформовано про відступлення права вимоги до нього. Окрім того, до позову не долучено первинних бухгалтерських документів на ствердження зарахування кредитних коштів ( не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 2653,00 грн) та наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Одночасно суд вважає за необхідне вказати, що зазначення в кредитних договорах сум кредитних коштів не свідчать про отримання відповідачем певних сум позики, зокрема саме у такому розмірі та відповідно про виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належним доказом видачі та отримання кредитних коштів, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірними доказами розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме первинними документами. Твердження позивача, що такі докази і не повинні бути у нього в наявності є неспроможними, а відтак суд сприймає критично, окрім того, позивачем не заявлялося відповідних клопотань в порядку ст.ст. 83, 84ЦПК України про витребування даних доказів в силу неможливості самостійно їх надати суду. Згідно із умовами договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Міліон», договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ « ФК «Інвеструм», договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - первісний кредитор зобов`язався надати документацію по боржниках, зазначених у Реєстрі боржників протягом чітко визначеного строку; передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного Акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатках до цих договорів. Визначення терміну «документація» наведено в преамбулі договорів: документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погодження заборгованості. Зі змісту вищевказаних договорів факторингу вбачається, що зокрема Акт прийому-передачі Документації є невід`ємною його частиною. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України). При цьому позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст.83 п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України. Судом прийнято до уваги, що законом передбачено відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги (ч. 1ст. 519 ЦК України). Відповідно, укладення договору факторингу не може бути беззаперечним доказом наявності дійсного грошового зобов`язання. Відсутність доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів за вказаними кредитними договорами унеможливлює встановити: суму наданого кредиту, позики; правильність нарахування процентів, які нараховуються від суми наданого кредиту з дати його отримання. У відповідності до ч. 1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за договорами про надання кредиту на підставі договору факторингу у нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржника, в тому числі щодо суми позики і процентів, а також у позовній заяві. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Надані позивачем розрахунки заборгованості лише констатують суму заборгованості, визначену первісним кредитором і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вищевказані розрахунки заборгованості надані позивачем до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Міліон», договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ « ФК «Інвеструм», договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», є необґрунтованими і непідтверджені належними, допустимими і достовірними доказами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом кредитного договору відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2, ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та в заяві від 01.04.2025 та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи викладене, дійшов переконання, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку, за встановлених судом обставин, відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості: за договором про споживчий кредит № 101171334 від 13.11.2021 у розмірі 10570,77 грн; за договором про надання фінансового кредиту № 104855-01/2022 від 07.01.2022 у розмірі 4250,00 грн; за договором позики № 74862845 від 13.02.2022 у розмірі 3025,54 грн; всього - 17846,31 грн, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат,то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed