Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 08.04.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі позивач та/або ГУ ПФУ в Одеській області), в особі представника, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідачка) з вимогами про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області перебуває відповідачка та отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці відповідно до ЗУ від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів». 31.01.2023 року відповідачка звернулася до позивача із заявою № 248 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону № 1402. До заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання суддів у відставці відповідачкою була додана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, видану ТУ ДСА України в Одеській області. На підставі заяви та доданих до неї документів, рішенням від 06.02.2023 року відповідачці проведено перерахунок довічного утримання судді у відставці з 01.02.2023 року із розрахунку 80% суддівської винагороди 97743,00 гривні та становить 78194,40 гривні. Рішенням КСУ від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 визнано неконституційним, зокрема, п. 25 розділу ХІІ Закону № 1402. Зазначене рішення не містить положень щодо порядку його виконання. З 18.02.2020 року порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється ст. 142 Закону № 1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу. Питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується відповідно до норм ч. 4 ст. 142 Закону № 1402 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Отже, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, зо зверненнями, що надходять після 18.02.2020 року, виникає згідно ст. 142 Закону № 1402. При цьому суддям у відставці, яким за зверненням до 18.02.2020 року перерахунок проведено з 01.01.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗУ від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів», перерахунок здійснюється при збільшенні розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року. На підставі заяви від 13.01.2020 року та довідки від 26.12.2019 року, станом на 02.01.2020 року, відповідачці проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року за нормами Закону № 2453. На підставі листа ГУ від 21.11.2023 року № 1500-0304-9/165047 ГУ ПФУ в Донецькій області доопрацьовано пенсійну справу відповідачки та 05.12.2023 року винесено рішення № 155350016148 про відмову відповідачці в перерахунку пенсії згідно Закону № 1402, відповідно до заяви від 31.01.2023 року № 248, оскільки відповідачці був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року та після 18.02.2020 року складові суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді не змінювалися. З урахуванням вищевикладених фактів, за період з 01.02.2023 року по 31.12.2023 року виникла переплата пенсії в сумі 430069,20 гривень, у зв`язку з чим винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 21.12.2023 року № 4300. В зв`язку з чим у позивача виникло право звернутися до суду з вказаним позовом. 3. 23.07.2024 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву яким просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що стороною позивача не вірно застосовано норму права, якою регулюються правовідносини між позивачем та відповідачкою, а саме представник позивача посилається на ст. 1212 ЦК України, яка передбачає можливість стягнення з набувача безпідставно набутого майна, але на думку відповідачки, правовідносини між нею та позивачем регулюються спеціальною нормою права, а саме ст. 1215 ЦК України, згідно ч. 1 якої не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом і іншим ушкодженням здоров`ю або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані особі, як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (а.с. 40-43) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився але надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. (а.с. 36, 49, 68) 5. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У задоволені позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. (а.с. 70) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 року цивільна справа № 496/2561/24 була передана на розгляд головуючій судді Трушиній О.І. (а.с. 30) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.04.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 31-32) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду цивільну справу. (а.с. 52) 9. Розпорядженням керівника апарату суду № 244 від 29.01.2025 року, у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням [PERSON] з посади судді Біляївського районного суду Одеської області, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. (а.с. 53) 10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 року цивільна справа № 496/2561/24 була передана на розгляд головуючому судді Пендюрі Л.О. (а.с. 54) 11. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.02.2025 року заяву судді Пендюри Л.О. про самовідвід у цивільній справі № 496/2561/24 задоволено, справу направлено до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому ст. 41 ЦПК України. (а.с. 58-59) 12. Розпорядженням керівника апарату суду № 281 від 05.05.2025 року, відповідно до п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. (а.с. 60) 13. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 року цивільна справа № 496/2561/24 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 61) 14. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків. (а.с. 62-63) 15. 10.02.2025 року на адресу суду через систему документообігу «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатками. (а.с. 65-67) 16. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 17. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання на оголошення рішення суду всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 18. Судом встановлено, що 31.01.2023 року [PERSON] звернулася на адресу Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з Заявою 248 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 10), яка відповідно до копії Розписки-повідомлення прийнята 31.01.2023 року і зареєстрована за № 248 (а.с. 11). 19. Відповідно до копії довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 17.01.2023 року суддівська винагорода [PERSON] , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 97743,00 гривні. (а.с. 12) 20. 06.02.2023 року Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі вирішено зробити перерахунок пенсії [PERSON] та призначити з 01.02.2023 року по 21.06.2023 року пенсію в розмірі 78194,40 гривні, а з 22.06.2023 року та довічно пенсію в розмірі 78194,40 гривні. (а.с. 13) 21. Відповідно до листа ГУ ПФУ в Одеській області від 10.10.2023 року за вих. № 1500-0304-5/142928, право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2023 року відсутнє, оскільки заявниці був проведений перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року, та після 18.02.2020 року складові суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не змінювались. (а.с. 14) 22. Листом від 09.11.2023 року за вих. № 2800-030102-9/63317, Пенсійний фонд України погодився з позицією ГУ ПФУ в Одеській області щодо відсутності права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у 2023 році [PERSON] (а.с. 15) 23. Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Одеській області направило на адресу ГУ ПФУ в Донецькій області лист від 21.11.2023 року за вих. № 1500-0304-9/165047 про перегляд рішення про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, а саме [PERSON] (а.с. 16-19) 24. Відповідно до Додатку 2 до Порядку взаємодії підрозділів ГУ ПФУ в Одеській області при організації роботи щодо обліку, погашення, охоплення заходами стягнення та списання сум надміру виплачених пенсій Реєстру особових рахунків, по яким розраховано переплати пенсій та які необхідно взяти на баланс, сума виявленої переплати пенсії [PERSON] з вини спеціаліста, складає 430069,20 гривень. Період за який розраховано переплату пенсії: 01.02.2023 року по 31.12.2023 року. (а.с. 20). 25. Відповідно до копії рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 21.12.2023 року № 4300, [PERSON] одержує довічне грошове утримання в розмірі 39097,20 гривень на місяць, установлено, що сума переплати 430069,20 гривень згідно з довідкою відділу опрацювання документації № 1 ГУ ПФУ в Одеській області утворилася за період 01.02.2023 року по 31.12.2023 року. (а.с. 21) 26. З копії індивідуального перерахунку вбачається, що за період з 01.02.2023 року по 31.12.2023 року [PERSON] було призначено 430069,20 гривень, нараховано 430069,20 гривень, виплачено 860138,40 гривень. (а.с. 22) 27. 22.12.2023 року за вих. № 1500-0504-8/181246 Управління виплат з питань ГУ ПФУ в Одеській області направило на адресу [PERSON] листа з повідомленням про відмову у перерахунку пенсії та наявністю переплати пенсії у сумі 430069,20 гривень, а також з проханням надати заяву до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) щодо згоди на утримання переплати пенсії, або суми переплати внести добровільно на розрахунковий рахунок ПФУ. (а.с. 23, 24) V. Оцінка Суду. 28. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 29. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 30. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). 31. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 32. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. 33. За ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 34. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). 35. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. 36. Загальна умова ч. 1 ст.\~1212ЦК\~України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. 37. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 38. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18. 39. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то ст.\~1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року у справі № 6-100цс15, Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18. 40. Відповідно до ст. 1\~ЗУ «Про\~пенсійне забезпечення»\~від 05.11.1991\~року №\~1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. 41. Вказані положення відповідають визначенню пенсії, наведеному у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, згідно якої пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. 42. Таким чином, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону. 43. Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою для правовідносин, суми пенсій, виплачені надміру, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. 44. Обов`язковою ознакою, необхідною для стягнення надміру виплаченої пенсії, по-перше є, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, зловживання з його боку або усвідомлення набувачем подання ним в органи пенсійного фонду недостовірних даних. 45. Доказів того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку відповідачки, чи вона допустила недобросовісну поведінку, позивач суду не надав. 46. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 47. Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, у справі «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трro проти Хорватії». 48. Таким чином, відсутня будь-яка підстава для відповідальності [PERSON] та стягнення з неї коштів. 49. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 517/186/17 та від 28.03.2018 року у справі № 173/166/17. 50. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215\~ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. 51. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у ст.1215\~Цивільного кодексу\~України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. 52. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що жодного з цих трьох критеріїв для незастосування ст.\~1215 ЦК України позивач не навів, в діях [PERSON] відсутні ознаки недобросовісності та ознаки порушень закону. 53. Така правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові 27 лютого 2019 року у справі №404/4822/ 15-ц; № 14-55цс19 (пункт 30 позиції Верховного Суду) та загалом сформованій у цих правовідносинах судовій практиці. Крім того, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18), правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. 54. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 55. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 56. Відповідно до ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. 57. Згідно ст. 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 58. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 59. Згідно ст. 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 60. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів того, що [PERSON] вчинила недобросовісні дії для невірного нарахування їй довічного грошового утримання судді у відставці, а тому підстав для його повернення не встановлено. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 61. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed