Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», у порядку самопредставництва, котре здійснює директорка Гедзь О.В., 18.12.2024 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав у Галицький районний суд м. Львова позовну заяву, в якій просив ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики № 75582778 від 12.05.2021 року, укладеним між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] , у загальному розмірі 15 105 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., та витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн., позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» при ухваленні рішення просив стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.05.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 75582778, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 грн. строк позики - 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису s2x6B8f6N3, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання пункту 1 Договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року, виконав свої зобов?язання, зокрема передав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника номер [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 5fd427aб-38af-4610-959b-adc49c920446 від 12.05.2021 року, яка, своєю чергою, є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Відповідно до пункту 4.2. договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року, позичальник до моменту його підписання вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно із пунктом 6.5 цих правил (у редакції, що діяла на час укладення договору позики), передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. У договорі позики встановлено строк позики 20 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. 26.10.2021 року ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики № 75582778 від 12.05.2021 року. 03.04.2023 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивачем ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики № 75582778 від 12.05.2021 року. Так, згідно пункту 5.2. цього договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід?ємними частинами цього договору. Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15 105 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 105 грн. - сума заборгованості за відсотками, - підсумовує свій позов представник ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Своєю чергою, відповідач [PERSON] , у запропоновані судом строк та порядку, а саме 13.02.2025 року, засобами поштового зв`язк скрував у Сколівський районний суд Львівської області відзив на позовну заяву до нього про стягнення заборгованості за договором позики, що надійшов та був зареєстрований в діловодстві 14.02.2025 року за вх. № 1088, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» частково, вмотивувавши це тим, що визнає наявну заборгованість лише в межах тіла позики в розмірі 5 000 грн.. Вказує, що 12.05.2021 року ним укладено договір позики № 75582778, відповідно до якого ним було отримано кошти в розмірі 5 000 грн., на строк 20 днів. Разом з тим, надані позивачем ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» правила з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою укладеного між сторонами договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання додаткових заходів, які збільшують вартість позики, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак вважає, що підстави для врахування умов, наведених у правилах щодо пролонгації строку договору на 90 днів, відсутні. Також зазначає, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 2 договору, первісний позикодавець надав йому кошти в сумі 5 000 грн, на строк 20 днів з остаточним терміном повернення не пізніше 01.06.2021 року. Отже, з 01.06.2021 року строк позики є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку, встановленого договором, є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору, - завершує свої міркування відповідач [PERSON] .. Позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», у порядку самопредставництва, котре здійснює директорка Гедзь О.В. , у запропоновані судом строк та порядку, сформувавши документ в системі «Електронний суд», 24.02.2025 року подав відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої вказує, що твердження відповідача [PERSON] стосовного того, що він брав на себе зобов`язання сплатити основне зобов`язання та відсотки в розмірі 0,89% за користування ним, спростовується матеріалами справи, оскільки у пункті 2 договору позики зазначено, що сума позики у 5 000 грн. надається строком на 20 днів під процентну ставку (базова) в день 1.99 % (фіксована). Додатково в зазначеному пункті наведений орієнтовний/попередній графік погашення заборгованості, згідно якого протягом 20 днів застосовується знижена процентна ставка/день 0,89%. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70%. Згідно пункту 4.2. договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку, а саме 04.03.2025 року, засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву до нього про стягнення заборгованості за договором позики, що надійшли та були зареєстровані в діловодстві 06.03.2025 року за вх. № 1682, за змістом яких продублював аргументи і доводи, наведені ним в змісті відзиву на позовну заяву, поданого ним попередньо, на завершення підкреслив, що вважає, що з 01.06.2021 року строк позики є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою за межами строку, встановленого договором, є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від сторін цієї справи не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Відповідач [PERSON] , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Павкович О.В., 07.02.2025 року, сформувавши документ в системі «Електронний суд», подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Така заява була реалізована, після її задоволення суддею у встановленому порядку. Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, ані до галицького районного суду м. Львова, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у позовній заяві вказаний фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Галицького районного суду м. Львова Стрельбицьким В.В., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 20.12.2024 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від 20.12.2024 року справу за єдиним унікальним номером 461/10144/24, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 03.02.2025 року, опісля одержання матеріалів справи, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Інші процесуальні дії у цій справі ані Галицьким районним судом м. Львова, ані Сколівським районним судом Львівської області, не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.05.2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 75582778, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 грн. на строк 20 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису s2x6B8f6N3, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання пункту 1 договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року, виконав свої зобов?язання, зокрема передав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 5 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника номер [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця, на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією № 5fd427aб-38af-4610-959b-adc49c920446 від 12.05.2021 року, яка, своєю чергою, є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Відповідно до пункту 4.2. договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно із пунктом 6.5 цих правил (у редакції, що діяла на час укладення договору позики), передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. У договорі позики встановлено строк позики 20 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями (копії містяться у справі, а. с. 17-51). Згідно листа ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 15.11.2024 року за вих. № 15/11/24-69, надано інформацію, що на банківський рахунок відповідача [PERSON] на підставі платіжної інструкції № 5fd427a6-38af-4610-959b-ade49c920446 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року (копія міститься у справі, а. с. 52-54). Згідно довідки ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 14.11.2024 року за № КД-000002171/ТНПП, така підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між ТзОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» та ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 12.05.2021 року, сума 5 000 грн. за номером платіжної картки [NUMBER] , номер платежу 5fd427a6-38af-4610-959b-adc49c920446 (копія міститься у справі, а. с. 55-56). За розрахунком заборгованості позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» вбачається, що станом на 17.12.2024 року у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 15 105 грн., з яких заборгованість за позикою (основна сума боргу) 5 000 грн.; заборгованість за відсотками 10 105 грн. 12 коп. (копія містяться у справі, а. с. 7-11). 26.10.2021 року ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики №75582778 від 12.05.2021 року. 03.04.2023 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики № 75582778 від 12.05.2021 року. Так, згідно з пунктом 5.2. цього договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід?ємними частинами цього договору. Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 15 105,00 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 105 грн. - сума заборгованості за відсотками (копії містяться у справі, а. с. 58-99). Відтак, позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», з урахування передачі права вимоги за укладеними договорами факторингу, виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві [PERSON] кошти за кредитним договором у встановленому в договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним договором відповідачем [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за договорами позики та за кредитними договорами, у тому числі й новими кредиторами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Господарським кодексом України (надалі - ГК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Таке. згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). У ст. 350 ГК України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. Загальні умови та порядок здійснення факторингових операцій визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України. Визначення факторингу міститься також у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Згідно з статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Приписами ч. 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на підставі договорів факторингу) було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору позики № 75582778 від 12.05.2021 року, цей правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та їх умов, натомість відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань за вказаним договором, допущену заборгованість за електронним договором ним у встановленому порядку не погашено. Водночас судом встановлено, що заборгованість відповідачеві [PERSON] за позикою на споживчі цілі (основною сумою боргу) становить в загальному розмірі 5 000 грн., тобто отримував останній послугу з надання коштів у борг на споживчі цілі в розмірі 5 000 грн., при цьому, заборгованість за відсотками позивач ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» просить стягнути у розмірі 10 105 грн., враховуючи здійснене погашення заборгованості відповідачем [PERSON] на суму 840 грн., що у 2 рази перевищує розмір тіла позики. Суд вважає, що нараховані позивачем ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суми по відсоткам за користування позиками/кредитами не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, зокрема й прямо суперечить ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, передбачення в електронних договорах такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником яких є відповідач [PERSON] як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача [PERSON] та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача [PERSON] як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача [PERSON] як боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Суд вважає релевантним посилання на вказане вище рішення Конституційного Суду України при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачкою грошового зобов`язання, а тому, враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідачеві [PERSON] та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 200% від суми заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу). На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин, враховуючи знецінення валюти гривні та велику інфляцію в Україні. Враховуючи наявність у відповідача [PERSON] непогашеної заборгованості за споживчим кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» частково, а саме стягнути заборгованість за споживчим договором позики № 75582778 від 12.05.2021 рокуу названих відсотках до тіла кредиту (основної суми боргу) за формулою: 5 000 (отримані кошти) * 200% = 10 000 (відсотки) + 5 000 (тіло) - 840 (погашення) = 14 160, - саме такий розрахунок на переконання суду буде відповідати всім переліченим вище критеріям справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, й водночас базуватиметься на засадах пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень і комерційними інтересами фінансових установ щодо отримання справедливого прибутку, враховуючи часткове погашення заборгованості відповідачем [PERSON] на суму 840 грн.. Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30). Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2 270 грн. 85 коп.. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надав суду: договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024 №01-11/24; Акт №1-П від 02.12.2024, відповідно до якого загальна вартість, наданих адвокатом послуг складає 3500 грн.; платіжна інструкція переказу коштів від позивача адвокату Ткаченко Ю.О.; ордер; свідоцтво; Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачем [PERSON] не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн. (зокрема у відзиві на позовну заяву та/чи у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву), відтак вказані витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачаТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3 281 грн. 03 коп.. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: partial