Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка є матір`ю їх сина, про позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач не цікавиться долею дитини, не приймає будь-якої участі у її вихованні, не цікавиться успіхами у розвитку сина, станом його здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в необхідному обсязі. Дитина знаходиться на повному утримані позивача. [PERSON] стверджує, що зазначені обставини є свідченням ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а тому є підставою для позбавлення судом її батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.07.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради спрямовано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2024 відкрито загальне позовне провадження у цій цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 задоволено клопотання Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та залучено у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, якому відповідно до рішення 1 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 01.09.2020 №7/20 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» делеговані повноваження, у тому числі участі у розгляді судами справ щодо захисту та реалізації прав дітей; здійснення представництва інтересів дітей у судах із поданням позовних заяв, висновків (крім висновку про доцільність усиновлення) та надання інших документів, пов`язаних із захистом житлових, майнових та особистих немайнових прав дітей. Ухвалою Київського районного суду від м. Харкова 09.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом прийняте рішення про закриття підготовчого рішення за відсутності письмового висновку Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради щодо розв`язання спору, оскільки здійснення правосуддя не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Третьою особою не було виконано ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 05.09.2024 в частині надання письмового висновку щодо розв`язання спору. Повторний запит суду від 05.12.2024 щодо надання письмового висновку в порядку ст. 19 СК України залишений без належного реагування. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання в якому просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Представник Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином відповідно до п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином відповідно до п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України. 27.01.2025 від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради отримані пояснення, яким суд поінформовано про відсутність можливості у третьої особи надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, оскільки ані позивач, ані відповідач по справі не з`явилися на співбесіду Департаменту служб у справах дітей. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтовані, суперечать законодавству, а тому підлягають відхиленню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] . Батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, однак рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 у справі № 645/186/23 шлюб між ними був розірваний. Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №645/505/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно. З заяви [PERSON] від 23.05.2024, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А., зареєстровано в реєстрі за №369, вбачається, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що заява підписана нею добровільно, справу з позбавлення її батьківських прав просить розглядати без її участі. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Проте суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи, тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 607/15704/22). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Суд вважає, що стороною позивача належним чином не вмотивовано власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, не надано належних та допустимих доказів умисного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків без поважних причин, судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Матеріали справи не містять письмового висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо розв`язання спору в частині позбавлення батьківських прав, у зв`язку із тим, що ні позивач, ані відповідач по справі не з`явилися на співбесіду до Департаменту служб у справах дітей, що також само по собі свідчить про незаінтересованість сторін у вирішенні вказаного спору. Суд зауважує, винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі N 523/19706/19). У виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (Постанова Верховного суду від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21). Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання малолітньої дитини, а позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною - є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача. Окрім того, суд вважає, що станом на день розгляду справи заява відповідача про визнання позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому у її прийняті слід відмовити, а [PERSON] необхідно попередити про зміну ставлення до виховання її малолітнього сина. З врахуванням того, що судом прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати необхідно покласти на позивача (ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed