Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

22.03.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, у якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 389 700 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач переконавши, що є працівником банку та має можливість вигідно розмістити на депозит кошти отримав від позивача: 15.01.2001 - 2000 доларів США, 01.07.2002 - 2000 доларів США, 06.03.2011 - 50 доларів США, 18.04.2011 - 850 доларів США, 13.05.2012 - 2000 гривень. Дані кошти він мав повернути за першою вимогою. Крім того, на лікування свого сина [PERSON] отримав від позивача 15.05.2015 -10000 грн., 01.06.2015 - 500 доларів США, 15.12.2015 - 11000 грн., 12.02.2016 - 12000 грн., 13.02.2016 - 3000 грн., 31.03.2016 - 1000 грн., 14.06.2016 - 1500 грн. Позивач вказує, що відповідач пообіцяв, що поверне всі вищезазначені кошти з прибутком після продажу нерухомості та запевнив, що на відшкодування та повернення позичених коштів він поверне 10000 дол. США (за курсом НБУ на 19.03.2024 - 38,97 грн. за 1 долар США), що складає 389700 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сімсот) грн. Проте, на неодноразові вимоги позивача, відповідач кошти не повернув, а тому позивач звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем шахрайських дій та за результатами її звернення були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення №12017100090007240 від 27.06.2017 за ст.190 КК України. Посилаючись на те, що слідство триває, а кошти позивачу відповідачем не повернуті, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом у порядку ст. 1048-1050,1166,1212 ЦП України. Просить позов задовольнити. 22.03.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 03.04.2024 до суду надійшла інформаційна довідка № 110084353 про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.04.2024 прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 14.05.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 28.06.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Король Анастасії Сергіївни надійшло клопотання про витребування у Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (03151, м. Київ, пр.-т Повітряних Сил, 49) матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100090007240 від 27.06.2017 . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.07.2024 витребувано з Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (03151, м. Київ, пр.-т Повітряних Сил, 49) належним чином завірені матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100090007240, а підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду на 07 жовтня 2024 року на 12 годину 30 хвилин. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, як необгрунтованого. Вказує, що коштів у борг у позивача не брав. Жодних боргових зобов`язань перед позивачем не має. Вважає, що наданий позивачем лист в підтвердження боргових зобов`язань не є належним та допустимим доказом наявності між позивачем та відповідачем боргових зобов`язань за довоговором позики чи інших зобов`язань, які можуть бути наслідком звернення до суду з даним позовом. Також вважає, що вказаний лист не може бути і доказом набуття від позивача грошових коштів, як безпідставно набутих. Звернув увагу на те, що кримінальне провадження №12017100090007240 від 27.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.190 КК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає, що звернення позивача до правоохороних органів та суду є недобросовісними діями позивача метою яких є помства позивача та неприязнені стосунки, які склалися між ними, як сусідами. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 389700, 00 грн, у порядку ст. 1046-1049 ЦК України, як такі, що надані відповідачу у борг. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як на підтвердження наявності боргових зобов`язань відповідача перед позивачем, остання надала до суду лист, який складаний відповідачем та містить інформацію станом на 01.01.2017 наступного змісту: «Вклади: 15.01.2001 - 2000 доларів США, 01.07.2002 - 2000 доларів США, ( 01.04.2008 відсотки на ці вклади видані на суму 3110 дол. США) 06.03.2011 - 50 доларів США, 18.04.2011 - 850 доларів США, 13.05.2012 - .2000 гривень. Всього: 5600 дол. США, 12 000,00 грн. На лікарню (Денис): 15.05.2015 -10000 грн., 01.06.2015 - 500 доларів США, 15.12.2015 - 11000 грн., 12.02.2016 - 12000 грн., 13.02.2016 - 3000 грн., 31.03.2016 - 1000 грн., 14.06.2016 - 1500 грн. Всього 39500,00 грн., 500 дол. США.» З наданого позивачем копії листа вбачається, що даний лист не містить підпису відповідача чи підпису позивача. У судовому засіданні відповідач не заперечував того факту, що такий лист складено відповідачем, проте посилався на те, що це його особисті нотатки та які жодного відношення чи наявності будь-яких боргових чи деліктних зобов`язань відповідача перед позивачем, не має. Разом з цим, звернув увагу на те, що відповідного оригіналу такого листа позивач не має, відсутність оригіналу такого документу також підтверджується висновком судової експертизи, який проведено в рамках кримінального провадження. У судовому засіданні позивач визнала, що у неї відсутній оригінал вказаного вище листа та на огляд суду надати його не може. Аналізуючи зміст вказаного листа на відповідність його вимогам чинного законодавства, суд вважає, що він не містить даних згідно якого вказаний лист є борговим документом, у розмінні вимог чинного законодавства. Так, у вказаному листі взагалі не зазначено ким та кому конкретно було надано кошти, що кошти були надані у борг, як і не зазначено строк повернення коштів в підтвердження необхідності їх повернення. Оцінюючи наданий лист, суд вважає, що фактично даний лист містить інформацію щодо наявності певних вкладів без зазначення місця чи особи де вони розміщені, дату та суму повернення відсотків, перелік видатків, які були понесені відповідачем на лікування. У той же час, жодної інформації про те, що вказані кошти були надані позивачем у борг відповідачу з зазначенням строку чи настання події їх повернення, вказаний лист не містить. За таких обставин, суд вважає, що вказаний вище лист у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України не є належним та допустимим доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 389 700,00 грн., а відтак не є борговим документом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених вимог щодо наявності у відповідача боргових зобов`язань за договором позики перед позивачем у розмірі 389 700,00 грн. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що в діях відповідача наявні ознаки цивільних правовідносин, які у розумінні вимог ст.1212 ЦК України характеризують набуття від позивача грошових коштів у сумі 389 700,00 грн., як безпідставно набуті. Так, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідач набув від позивача грошові кошти у сумі 389 700,00 грн. без правової на те підставі. Крім того, сам по собі факт того, що позивачем заявлені вимоги про стягнення коштів як отриманих у позику відповідачем, виключать правові підстави застосування у спірних правовідносинах вимоги ст.1212 ЦК України. За таких обставин, доводи позивача в обґрунтування позову і в цій частині є недоведеними. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У той же час, доказів того, що неправомірними діями відповідача позивачу спричинена матеріальна шкода у порядку ст.1166 ЦК України, матеріали справи також не містять та в ході розгляду справи в суді, позивачем не доведено. Та обставина, що за заявою позивача було порушено кримінальне провадження №12017100090007240 від 27.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України жодним чином не звільняє позивача від обов`язку доведення змісту заявлених позовних вимог у порядку стягнення спричиненої матеріальної шкоди. Крім того, як свідчать матеріали справи постановою слідчого Солом`янського УПГУНП у м.Києві Кротенко В.М. від 07.06.2024 кримінальне провадження №12017100090007240 від 27.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.190 КК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 16.10.2024 у задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого Солом`янського УПГУНП у м.Києві Кротенко В.М. від 07.06.2024 про закриття кримінального правадження №12017100090007240 від 27.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.190 КК України, відмовлено. Вказана ухвала відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 14.01.2025 залишена без зміни. Таким чином, позивачем не надано доказів в обгрунтування позову і в частині заподіяння відповідачем збитків у порядку ст.1166 ЦК України. Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв"язку з тим, що позивач є інвалідом 2-ї групи та звільнена від сплати судового збору у силу закону, а тому судові витрати по розгляду даної справи слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed