Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Адвокат Гусєва К.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання такою, що постійно проживала разом зі своїм чоловіком на час відкриття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік [PERSON] загинув [INFO] внаслідок поранення. На час смерті [PERSON] постійно проживав не за місцем своєї реєстрації, а мешкав разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2023 вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову через попуск строку. Позивач зазначила, що проживала разом з загиблим чоловіком на час його смерті, у зв`язку з неможливістю реалізації спадкових справ, просила визнати такою, що постійно проживала разом зі своїм чоловіком на час відкриття спадщини. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2024 у справі відкрито провадження та надано відповідачу термін для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2024 витребувана від Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області копія спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2024 справу направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2024 справу прийнято до розгляду головуючого судді Потоцької С.С., призначені судові засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2024 залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] . Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, у відзиві заначив, що позивачем не зазначено будь-яка інформація щодо поважності причин не звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зазначає, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки відсутність інформації про наявність нерухомого майна, яке може бути визнано відмерлою спадщиною після смерті [PERSON] виключає можливість територіальної громади м. Дніпра бути відповідачем у цій справі. Третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» пояснень не надала. Третя особа [PERSON] надав пояснення, в яких зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Протокольною ухвалою від 13.02.2025 закрито підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що позивач вважала строк на прийняття спадщини непропущеним, оскільки проживала разом з загиблим. Відповідач, треті особи не з`явилися, повідомлені належним чином, заяв, клопотань не подалі. У судовому засідання оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 14.04.2025. Дослідивши докази, які надані суду, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 30.08.1997 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 30.08.1997 (а.с.20). [PERSON] , [INFO] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.02.2023 Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.22). Також у\~довідці [INFO] від 23.01.2024 зазначено, що [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах з 26.12.1994 по 09.05.1996 та з 06.02.2023 по 19.02.2023. Загинув [INFO] (а.с. 10). Відповідно до довідки від 28.09.2023 Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] . Фактично за адресою не проживав (а.с.72). Приватним нотаріусом О. Буцьких 20.10.2023 на усне звернення позивача надані письмові пояснення № 291/01-16. У поясненнях приватний нотаріус зазначила, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини. Відповідно до довідки від 28.09.2023 Губиниської селищної ради на час відкриття спадщини позивач не проживала разом зі спадкодавцем- [PERSON] (а.с.24). У довідці від 08.11.2023 № 6210 зазначено, що [PERSON] зареєстрована з 29.01.1997 за адресою: [ADDRESS] (а.с 11). 30.05.2024 [PERSON] звернулася до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області заявою про видачу свідоцтва на право спадщину за законом (а.с.71.). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] спадкова справа заведена на підставі вимоги кредитора АТ КБ «Приват Банк» 20.10.2023 (а.с. 70). Постановою від 30.05.2024 державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право спадщини за законом на спадкове майно у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.74). У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду. Позивач зазначає, що не пропустила строк звернення до суду, оскільки фактично проживала разом з [PERSON] у [ADDRESS] . Тому метою позову називає доведення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2\~статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1228 ЦК України). Як вже зазначено, [PERSON] був зареєстрований с. Миколаївка, Новомоськовського району, Дніпропетровської області, а [PERSON] у м. Дніпрі. На підтвердження факту проживання [PERSON] у [ADDRESS] представником позивача адвокатом Гусєвої К.В. наданий Акт про встановлення факту проживання громадянина від 01.11.2023 за підписом голови ОСББ «Калинова, 83» Марини Філоненко (а.с. 13). У цьому Акті зазначено, що головою ОСББ «Калинова 83» за участю сусідів- свідків підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] з середини 1997 року по 19.02.2023 фактично проживала родина у складі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 1997 року подружжя [PERSON] проживали в квартирі вдвох. [PERSON] до 19.02.2023 фактично проживав за адресою: [ADDRESS] без державної реєстрації місця. Акт складений за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, представник позивача посилається на показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підтвердження показання свідків представником позивача надані письмові пояснення вказаних осіб. У письмових поясненнях [PERSON] зазначено, що вона проживає за адресою : [ADDRESS] та вказує, що подружжя [PERSON] проживали разом у квартирі [ADDRESS] (а.с. 14). У письмових поясненнях [PERSON] зазначено, що вона проживає за адресою : [ADDRESS] та вказує, що подружжя [PERSON] проживали разом у квартирі [ADDRESS] (а.с. 16). У письмових поясненнях [PERSON] зазначено, що він проживає за адресою : [ADDRESS] та вказує, що подружжя [PERSON] проживали разом у квартирі [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Приписами ч.1.ст. 95 ЦПК встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Показання свідка\~-\~це повідомлення\~про відомі\~йому обставини,\~які мають\~значення для\~справи (\~ст.\~90\~ЦПК України). Показання свідків як засоби доказування це повідомлення про обставини, що входять до предмета доказування, тобто про юридичні факти складу вимог і заперечень сторін та інші обставини, що мають значення для справи, які повідомляються суду в установленому законом процесуальному порядку і формі. Проаналізувавши пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд дійшов висновку, що зазначені заяви не є письмовим доказом, та не можуть розцінюватися як показання свідків, що не дає можливостa вважати такі пояснення доказами по справі. Представником позивача адвокатом Гусєвої К.В. клопотання про виклик та допит вказаних осіб як свідків не заявлялось. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Оцінюючи надані позивачем докази, суд критично ставиться до Акту про встановлення\~факту проживання\~громадянина від\~01.11.2023,\~оскільки Акт\~складений за\~участю тих\~самих осіб,\~які надали\~письмові пояснення. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування (ч.1\~ст.\~80\~ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.89\~ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, достатність доказів дійшов висновку про недоведеність факту проживання позивача зі спадкодавцем, оскільки заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем. Щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причини пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини позивач посилаєтеся на те, що не пропустила строк звернення до суду, оскільки фактично проживала разом з [PERSON] Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини перш за все, стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Суд звертає увагу, що неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Незнання позивача про необхідність звернення до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини не свідчить про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки об`єктивних перешкод для подання заяви не було, тому правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Верховний суд неодноразово наголошував, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Враховуючи встановлені факти, в межах розгляду цієї справи не встановлено наявності у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б можна було визнати поважними причинами неподання ним заяви про прийняття спадщини, у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Наведені обставини (помилка позивача щодо необхідності звернення із заявою про прийняття спадщини) не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення до нотаріуса як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання із заявою про прийняття спадщини. Тому, суд дійшов висновку про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Так, ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Отже, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин, які об`єктивно, непереборно, перешкоджали позивачу звернутися у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Тому позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Приписами ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи відмову у позові, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed