Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

У грудні 2023 року адвокат Смірнова Тетяна Володимирівна в інтересах [PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі відповідач, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович в якому просить суд, стягнути з відповідача, безпідставно набуті кошти в розмірі 34 222 (тридцять чотири тисячі двісті двадцять дві) гривні 57 копійок та понесені ним витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.07.2021 року, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О.з заявою про примусове виконання виконавчого напису № 4400, який, у свою чергу, відкрив виконавче провадження № [NUMBER]. 27.10.2021 року приватний виконавець Канцедал О.О. виніс дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які надіслав за місцем роботи позивача, а саме до ТОВ «Пісківський завод скловиробів» та Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. В кожній з цих постанов вказана загальна сума, яка підлягає стягненню - 30 350,00 грн. Таким чином, з позивача почали відраховувати подвійний розмір боргу, що підтверджується довідками з ТОВ «Пісківський завод скловиробів» №ПС000000062 від 02.09.2022 року та довідкою Національного університету оборони України імені Івана Черняховського № 182/3/1110 від 16.08.2022 року). Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, яке набрало законної сили, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4400, вчинений першого червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з позивача [PERSON] на корить відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 30350 грн. (рішення міститься в ЄДРСР за номером 105591879, копія рішення додається). Однак, станом на серпень 2022 року з позивача відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Канцедала О.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER], було стягнуто заборгованість в розмірі 34 222,57 гривень, що підтверджується вищезгаданими довідками № ПС000000062 та № 182/3/1110. Зважаючи на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. № 4400 від 01.06.2021 визнаний таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, а тому позивач вважає, що до вказаних відносин необхідно застосувати положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2023 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. 08.01.2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.01.2024 року, відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 24.01.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до змісту якої, просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та визнати кошти, отримані ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у розмірі 30 000,00 грн., такими що зараховані як повну оплату за Кредитним договором 0544-4994 від 21.11.2020 року, шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України та вирішити питання про розподіл судових витрат. У обґрунтування вимог, вказав, що відповідач не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача коштів, що були стягнені в рамках виконавчого провадження ВП [NUMBER] на погашення заборгованості що виникла у позивача перед Відповідачем, оскільки вважає, що позивач таким чином намагається уникнути повернення кредиту за Кредитним договором № 0544-4994 від 21.11.2020 р., укладеного між Позивачем та Відповідачем, тому на підставі ст.193 ЦПК України ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звертається до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 21.05.2024 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву. Представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте на адресу суду від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі. Первісні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, встановлено, що 01 червня 2021 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис №4400 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості в сумі 30 350,00грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Київсткої області Канцедал О.О. від 07 жовтня 2021 року [NUMBER] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №4400, що вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 30 350,00грн. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. До того ж, матеріалами справи встановлено що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, яке набрало законної сили, було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4400, вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з позивача [PERSON] на корить відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 30 350,00 грн. Відповідно до матеріалів справи, 27.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Канцедалом О.О. винесена дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], які надіслано за місцем роботи позивача, а саме до ТОВ «Пісківський завод скловиробів» та Національного університету оборони України імені Івана Черняховського. У кожній з цих постанов вказана загальна сума, яка підлягає стягненню - 30 350,00 грн. Станом на серпень 2022 року з позивача відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER], було стягнуто заборгованість в розмірі 34 222,57 гривень (13 802, 14 грн. - було відраховано із заробітної плати, яку позивач отримував в ТОВ «Пісківський завод скловиробів» та 20 420, 43 грн. - відраховано із заробітної плати, яку позивач отримував в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського), що підтверджується довідками № ПС000000062 та № 182/3/1110. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог про повернення стягнутих коштів. Аналогічні висновки витікають з постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року в справі N 910/1531/18. Враховуючи, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 34 222,57 грн. то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви, суд вказує наступне. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналізуючи зміст вказаної статті суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. У даному випадку існує кредитне (договірне) зобов`язання, в якому позивач є боржником, а відповідач кредитором, проте іншого зустрічного договірного зобов`язання, в якому позивач міг би бути кредитором, а Товариство боржником не існує. Виникнення у позивача права звернення до суду на підставі ст. 1212 ЦК України, не в межах існуючого договірного зобов`язання, не можна вважати зустрічною вимогою по відношенню до зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Розглянувши позовні вимоги за зустрічним позовом, суд вважає що позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту своїх прав обрано не правильно через відсутність зустрічних однорідних вимог двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки, що дало б можливість суду застосувати ст. 601 ЦК України. Отже судом встановлено, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, представник позивача за зустрічним позовом просить суд стягнути судові витрати у вигляді правової допомоги в розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію ордеру на надання правничої правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію квитанції про сплату на рахунок адвоката грошової суми у розмірі 2000,00 грн. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що стороною позивача не надано до суду договору про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає до справи судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено і відповідачем за зустрічним позовом не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій частині справи відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: partial