Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Доводи позову. Позивачі [PERSON] , [PERSON] яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким просять: -стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] 8\~848,00 грн. майнової шкоди, як страхової виплати та 16\~400 грн. страхової виплати; -стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] 6 315,07 грн. майнової шкоди, як страхової виплати; -стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 700\~000 грн, на користь [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1\~000 000 грн, на користь [PERSON] компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 700 000 грн; -зобов`язати Комунальне підприємство» Одесміськелектротранс» виплачувати на користь [PERSON] виплати у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, з дня постановлення рішення до досягнення [PERSON] повноліття до [INFO] . Обґрунтовано позовні вимоги наступним: 24 листопада 2013 року близько 18год.55хвил. [PERSON] , керуючи технічно справним трамваєм марки «Т-3» б.н. [NUMBER] в м. Одесі по вул. Миколаївська дорога, на ділянці трамвайного шляху, навпроти будинків №243-245, з боку провулка Векслера в напрямку вул. Лиманної з порушенням правил безпеки дорожнього руху, передбачених пунктами 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спричинивши потерпілим тяжкі тілесні ушкодження. Місце вказаної дорожньо-транспортної пригоди знаходиться між трамвайним полотном та проїзною частиною, де здійснюється посадка та висадка пасажирів маршрутного таксі, за відсутності тротуару, посадкового майданчику, чи узбіччя, що унеможливлює дотримання п. 4.11 Правил дорожнього руху щодо очікування транспортного засобу, не створюючи перешкод для дорожнього руху. За вказаним фактом 24.11.2013 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170110003920 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 19.05.2021 постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження 12013170110003920, внесеного до ЄРДР 24.11.2013 року, за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку зі смертю останнього. Також вказаної ухвалою було залишено без розгляду цивільний позов [PERSON] і [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, заявлений до КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа [PERSON] , з роз`ясненням в порядку ч.7 ст. 128 КПК України про можливість повторного звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства. Згідно медичної картки №16428 24.11.2013 року о 19год.30хв. [PERSON] був доставлений каретою ШПД в приймальне відділення в КУ «Міська клінічна лікарня №1» у важкому стані, був тимчасово непрацездатний 82 дні, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3858 від 11.12.2013 року пішохід [PERSON] в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку легкого ступеню, множинних переломів склепіння та основи черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку скроневої області зліва, відкритого перелому кісток носу та забито-розтрощеної рани спинки носу, забитої рани лобної області справа, височної області зліва, верхньої губи, розтрощення правої вушної раковини, забиття м`яких тканин лобної, очної, скроневої, лівої тім`яної областей, садин спини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Розмір страхової виплати, заявлений до стягнення зі страхової компанії, складає 16\~400 грн. Сума майнової шкоди, пов`язана з додатковими витратами, складає 8\~848,00 грн. Згідно медичної картки №6528, листа від 20.09.2019 вих. №1022 за підписом головного лікаря КУ «Одеської обласної дитячої клінічної лікарні» 24.11.2013 о 19год.15хвил. [PERSON] був госпіталізований до лікарні у вкрай важкому стані, у зв`язку із чим були проведені протишокові заходи в операційній, відповідно до протоколу лікування травматичного шоку: інтубація трахеї та штучна вентиляція легенів; забезпечення судинного доступу для проведення масивної терапії замісного характеру: інфузійної терапії (відновлення обсягу циркулюючої крові (фізрозчин, розчин глюкози 5%, рефортан), введення адреноміметиків (допмин), гемо статичні засоби (амінокапронова кислота, дицинон), гормони (дескаметазон), знеболювальної терапії (фентаніл), трансфузія одногрупної еритроцитарної маси та свіжозамороженої плазми; невідкладне оперативне втручання у вигляді первинної обробки ран, остаточної зупинки кровотечі та подальшої ампутації лівого та правого стегон з терміновими життєвими показаннями. Згідно висновку судово-медичної експертизи №3859 від 11.12.2013 в результаті ДТП [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації нижніх кінцівок на рівні стегон, рваних ран обох нижніх кінцівок, закритого перелому 1 крижового хребця зліва з розривом крижово-клубового зчленування та деформацією тіла лівої клубової кості по внутрішньому її краю, забитої рани і садна лобу, які супроводжувались розвитком травматичного шоку 2 ступеню, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки життя. Внаслідок спричинених ДТП тілесних ушкоджень, [PERSON] була оформлена інвалідність до 18 років. На підставі абз.2 ч.1, ч.4 ст. 1199 ЦК України позивач просить стягнути з КП «Одесміськелектротранс» відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Заявлена до стягнення за користь [PERSON] зі страхової компанії майнова шкода, складає 6\~315,07 грн. Заявлена до стягнення з КП «Одесміськелектротранс» моральна шкода складає 1000 000 грн., яка зводиться до моральних переживань, страждання дитини, які почалися з трирічного віку, в результаті наїзду трамвая, неможливості самостійного пересування, внаслідок травматичної ампутації нижніх кінцівок на рівні стегон. Позивач [PERSON] також знаходилась на місці дорожньо-транспортної пригоди та отримала тілесні пошкодження. Її стан здоров`я погіршувався через отриману закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забої, синці та пошкодження голови, тулубу та кінцівок, через що вона 28.11.2013 року була госпіталізована до Міської клінічної лікарні №1, звідки 03.12.2013 була вимушена виписатися у зв`язку із знаходженням малолітнього сина та чоловіка в лікарні, в тяжкому стані, та необхідністю догляду за ними. Моральну шкоду, завдану їй наслідками дорожньо-транспортної пригоди, від якої постраждали члени її сім`ї, вона оцінює в 700\~000 грн. Доводи відзиву на позов відповідача КП «Одесміськелектротранс». 14.03.2022 року відповідач КП «Одесміськелектротранс» надав суду відзив на позов, яким позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Обґрунтовано відзив наступним: зазначені у позовні заяві доводи не дозволяють встановити безпосередній зв`язок між неправомірними, на думку позивачів, діями позивачів, діями відповідачів та шкодою, завданою позивачам. Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року по справі №523/20784/14-к не встановлює факт винуватості в ДТП водія трамвая, а лише закриває провадження кримінальної справи, у зв`язку зі смертю [PERSON] . Між тим, в матеріалах кримінальної справи є безліч доказів неможливості з боку водія трамвая уникнути ДТП і навпаки, є підстави вважати, що саме неправомірні дії батька дитини, який знаходився в нетверезому стані та вийшов на трамвайну колію, призвели до трагічних наслідків. У випадку доведеності причинно-наслідкового зв`язку, відповідач не визнає суму завданої моральної шкоди, вважає її значно завищеною, необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами. Крім того, КП «ОМЕТ» не є власником транспортного засобу, у зв`язку із цим керівництво направи ло до власника Одеської міської ради, звернення, в якому виклало суть обставин справи, а також з метою відшкодування моральної шкоди просило вирішити питання щодо надання позивачам квартири. Ці звернення було задоволено і рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017 року за № 276 сім`ї [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] , капітально відремонтована за рахунок міської ради. Тому, КП «ОМЕТ» вважає що виконало усі дії, з метою відшкодування завданої моральної шкоди. Доводи відповіді на відзив. 23.05.2022 року представники позивачів подали до суду відповідь на позовну заяву, яку обґрунтували наступним. Водій трамваю марки «Т-3» б.н. 3331 [PERSON] , на момент наїзду на позивачів, перебував у трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс», що підтверджується копією його трудової книжки, та не заперечується адвокатом Зуєвою І.І. Тому, саме КП «Одесміськелектротранс», на підставі ст. 1172, ч.2 ст. 1187 ЦК України, є належним відповідачем по даній справі. Відповідач не надала суду жодних доказів неправомірних дій батька, які могли призвести до ДТП. Натомість, висновком судової автотехнічної експертизи, яка була проведена в рамках кримінального провадження № 12013170110003920, встановлено що водій трамваю належним виконанням вимог п.п.2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР мав технічну можливість уникнути настання ДТП. Стосовно надання позивачам квартири, то [PERSON] неодноразово зверталась із проханням забезпечити їх сім`ю квартирою, оскільки умови де позивачі проживали разом з малолітньою дитиною з інвалідністю не давали можливості забезпечити останньому належного догляду та умов проживання. За результатами неодноразових звернень, з метою поліпшення житлових умов мешканців міста, 08.02.2017 року виконавчий комітет Одеської міської ради вирішив надати сім`ї квартиру. Тобто, сім`я [PERSON] отримала квартиру за наслідком самостійних звернень, а не за результатом звернення КП «ОМЕТ». ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року було прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року: витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради належним чином завірену копію медичної картки [PERSON] за №16428. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради належним чином завірену копію медичної картки [PERSON] №6528 та [PERSON] № 1667-/51. У задоволенні клопотання в частині витребування з Суворовського районного суду м.Одеси оригіналу судової справи № 523/20784/14-к за кримінальним провадженням №12013170110003920\~- відмовлено. 06.06.2022 року від ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суду було надано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки 27 травня 2022 року ПАТ\~СК\~« Українська страхова група» було здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 8848,00 грн та 16400,00 грн, а всього 25248,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29640 та 27 травня 2022 року ПАТ\~СК\~«Українська страхова група» було здійснено виплату [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 6315,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29645. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року, за клопотанням адвоката Зуєвої І.І., залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Одеську міську раду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2023 року: витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради належним чином завірену копію медичної картки №16428, , [PERSON] , який перебував в КНП «МКЛ №1» ОМР з 24.11.2013 року по 24.12.2013 рік; витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Одеської міської ради належним чином завірену копію медичної картки № 1667-/51, [PERSON] , яка перебувала в КНП «МКЛ №1» ОМР з 28.11.2013 року по 03.12.2013 рік. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 року: відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про закриття провадження по цивільній справі №523/1557/22 в частині позовних вимог: - про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] \~8848,00 грн. майнової шкоди як страхової виплати; - про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] \~16 400,00 грн. страхової виплати; - про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] \~6 315,07 грн. майнової шкоди як страхової виплати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 року: закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. Протокольною ухвалою від 21.03.2024 року суд задовольнив клопотання представника відповідача адвоката Зуєвої І.І., викликав для допиту у судовому засіданні свідків. 25.10.2024 року представник КП «Одесміськелектротранс» надала суду письмові пояснення щодо наявних в матеріалах справи письмових доказів, а 27.03.2025 року судові дебати. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] з`явившись до судового засідання пояснив, що 24 листопада 2013 року близько 18год.55хвил. він стояв на колії, спиною до трамваю, малолітня дитина була перед ним, вони збиралися їхати в сторону пос. Котовського. Дитина його відволікла, він не чув сигнал трамвая, сигнал був вже тоді, коли був удар. Його дружина стояла лівіше колії. Після удару, він впав під трамвай, залишився в середині трамваю. Знаходячись на колії, трамвай він не бачив, в стані алкогольного сп`яніння не перебував. В його сім`ї відбулася трагедія, дитина назавжди залишилась інвалідом, позбавлена можливості гратися на рівні з іншими дітьми, та розвиватися. Позивач [PERSON] до судового засіданні не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представники позивачів адвокати Бочевар М.П., Михайлов О.М., з`явившись до судового засідання, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача КП «Одесміськелектротранс» Зуєва І.І., з`явившись до судового засідання, заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, також просила врахувати надані нею письмові пояснення щодо наявних в матеріалах справи письмових доказів. Додатково зазначила, що саме нехтування батьками Правилами дорожнього руху України стало однією із причин дорожньо - транспортної пригоди. Позивач [PERSON] під-час ДТП знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тримав дитину, що і сприяло настанню тяжких наслідків. На теперішній час КП «ОМЕТ» є збитковим підприємством. Стягнення моральної шкоди значно поглибить складний стан підприємства, що в свою чергу потягне за собою труднощі в своєчасному перевезенні пасажирів. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в матеріалах справи містяться заяви якими він просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, раніше ознайомлювався із матеріалами справи. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, пояснила наступне. Вона працювала водієм трамваю, в кінці листопада 2013 року, біля 18:00 19:00 години, 7 маршрут, вона рухалась по вул. Миколаївська дорога в напрямку Лузановки, під`їжджала до зупинки М`ясопереробний завод, година пік, багато пасажирів, вона виконала зупинку, люди заходили до її трамвая з зупинки, і вона почула розмову та обурення пасажирів, що невідомі люди бігають з дитиною, то до проїжджої частини, то назад до пішохідної зони. Вона закрила двері трамвая та почала рух, побачила чоловіка з дитиною, яку він ніс на лівій руці, вони кинулись їй на переріз, на що вона подала сигнал, вони відбігли, коли вона проїжджала, то побачила що хода чоловіка була не впевнена. Вона проїхала, в дзеркало заднього виду побачила, що ці люди пішли в напрямку проїзної частини дороги. В цей час метрів через 60 на зустріч їй, рухався трамвай. Свідок зробила оборотний рейс та побачила, що трамвай розвертається до Лузанівки. Оскільки у неї був останній рейс, то вона поїхала в ДЕПО, прямо. Свідок дізналась, що в момент коли її трамвай роз`їжджався з трамваєм, який рухався їй на зустріч, сталася ДТП. Свідок побачила водія [PERSON] , в салоні трамвая, і він відповів, що стався наїзд, він допоміг зупинити кров дитині, швидка всіх забрала. Трамвайна колія була темна, у чоловіка який переходив колію була невпевнена хода. В цей же день були слідчі свідок була під-час огляду місця події. Що вилучали, вона не пам`ятає, вона просто тримала рулетку, офіційно її не викликали. На слідчий експеримент її викликали, вона була присутня. Слідчий експеримент проходив в денний час, було світло, ясно, він відбувався десь в червні 2014 року. На момент ДТП освітлювалась лише частина зустрічного напрямку. Пояснення, які вона надавала в засіданні та під-час слідчого експерименту, вона вважає тотожними тим, які вона надала у судовому засіданні. Свідок зазначила, що позивач [PERSON] , присутній у судовому засіданні, схожий на того чоловіка, який тоді тримав дитину на руці. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Вивчивши обставини справи, вислухавши учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає що позов [PERSON] , [PERSON] яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 24 листопада 2013 року, о 18:55\~год., в темний час доби, в м.Одесі по вул. Миколаївська дорога, навпроти будинку №234, з боку пров. Векслера в напрямку вул. Лиманної, сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідком якої відбувся наїзд трамвая марки «Т-3» б.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] на пішоходів, позивачів по даній справі [PERSON] та [PERSON] . Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди (далі\~ДТП) стало отримання кожним із потерпілих тяжких тілесних ушкоджень. За вказаним фактом 24.11.2013 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170110003920 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Згідно наявного в матеріалах справи обвинувального акта, затвердженого старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області від 11.12.2014 року, у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013170110003920, досудовим розслідуванням установлено, що [PERSON] допустив порушення вимог передбачених пунктами 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2016 року по справі №523/20784/14-к, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 року, [PERSON] за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнано невинним і за недоведеністю вчинення даного злочину\~виправдано. Цивільні позови залишено без розгляду. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 листопада 2016 року скасував ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року щодо [PERSON] і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. За наслідками нового розгляду\~Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 5 грудня 2017 року вирок місцевого суду щодо [PERSON] залишив без змін. Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 року по справі №523/20784/14-к вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2017 року, щодо [PERSON] ,\~скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року кримінальне провадження №12013170110003920, внесене до ЄРДР 24.11.2013 року, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.286\~КК України - закрито, у зв`язку зі смертю останнього. Цивільний позов до КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» - залишено без розгляду. Матеріали справи містять копії наступних доказів, із матеріалів кримінальної справи №523/20784/14-к, зокрема: - протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.11.2013 року; - протокол огляду транспортного засобу від 24.11.2013 року; - шляховий лист; - Висновок експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3858 від 11.12.2013 року, згідно якого у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку легкого ступеню, множинних переломів склепіння та основи черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку скроневої області зліва, відкритого перелому кісток носу та забито-розтрощеної рани спинки носу, забитої рани лобної області справа, височної області зліва, верхньої губи, розтрощення правої вушної раковини, забиття м`яких тканин лобної, очної, скроневої, лівої тім`яної областей, садин спини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Наведені пошкодження могли з`явитися від дії тупих предметів та могли бути спричинені про контактуванні тіла постраждалого з частинами вагона трамвая, який рухався, а також за рахунок наступного його падіння на дорожнє покриття, могли бути завдані 24.11.2013 року. - Висновок експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3859 від 11.12.2013 року, згідно якого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації нижніх кінцівок на рівні стегон, рваних ран обох нижніх кінцівок, закритого перелому 1 крижового хребця зліва з розривом крижово-клубового зчленування та деформацією тіла лівої клубової кості по внутрішньому її краю, забитої рани і садна лобу, які супроводжувались розвитком травматичного шоку 2 ступеню, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки життя. Нижні кінцівки ампутовані внаслідок їх переїзду колесом трамвая. Інші пошкодження могли з`явитися від дії тупих предметів та могли бути спричинені про контактуванні тіла постраждалого з частинами вагона трамвая, який рухався, а також за рахунок наступного його падіння на дорожнє покриття. - Висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] за №6552 від 14.01.2014 року, судової автотехнічної експертизи з дослідження технічного стану трамвайного вагону Т3-М б/н 3331, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина і гальмова трамвая Т3-М б/н [NUMBER] перебували у працездатному стані, дозволяли ефективно знижувати швидкість аж до зупинки трамваю і не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити повну або часткову відмову систем та втрату керованості трамваєм. - Висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Тихолаз К.В. за №6553 від 14.01.2014 року, судової транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню трамвайного вагону Т3-М б/н 3331, відповідно до якого на трамваї визначається наявність слідів і ушкоджень, які можливо віднести до утворення їх в результаті контактування з пішоходами. У висновку наведені відповідні ушкодження. Розподіл ушкоджень і міра їх виразності відображають наступні механізми контакту: перший пішохід первинне контактування з передньою правою фронтальною частиною трамваю на відстані приблизно 18 см праворуч від його центру, з подальшим падінням пішохода та переміщенням його тіла під трамваєм; другий пішохід первинне контактування з лівою бічною передньою частиною трамваю на відстані приблизно 15 см назад від переднього габариту трамваю, з подальшим падінням пішохода та контактом з лівою частиною переднього візка. Вирішити питання про координати місця наїзду на пішохода трамвайного вагону та питання про швидкість руху трамваю в умовах даної події не представилось можливим; - Протокол проведення слідчого експерименту від 20.06.2014 року; - Висновок експерта Калита А.А. за №659, який містить висновки з питання дослідження одягу потерпілих, після ДТП; - Висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за № 301 від 14.11.2014 року, відповідно до якого зокрема: в момент первинного контактування з транспортним засобом пішоходи розташовувалися у вертикальному та близькому до нього положенні, були розміщені відносно до трамвая задньою поверхнею тіла, оскільки дві ноги [PERSON] були опорними зроблено висновок що пішоходи в цей момент стояли, а не знаходились в русі. Покази водія трамвая в частині того, що безпосередньо перед наїздом пішоходи в темпе швидкого кроку почали пересікати рейкове полотно в напрямку зліва направо по ходу руху трамвая, з експертної точки зору неспроможні. Покази постраждалих з експертної точки зору спроможні, в частині того що в момент наїзду пішоходи стояли, та оскільки момент наїзду не бачили, це свідчить про те що наїзд стався ззаду - первісний удар трамваєм стався в задню поверхню тіла постраждалих; - Висновок експерта [PERSON] судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин наїзду за №6254 від 05.12.2014 року, в умовах даної ДТП дії водія трамваю регламентувалися пунктами 2.3.«б», 12.1., 12.3. ПДД, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій має бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі, а під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху він повинен урахувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати та безпечно керувати транспортним засобом, та з моменту об`єктивно можливого виявлення небезпеки для подальшого руху вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки.\~Водій трамваю «Т-3», б.н.3331, належним виконанням вимог пунктів 2.3.«б», 12.1., 12.3. ПДД мав технічну можливість уникнути ДТП; - Протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2015 року; - Лист Комунальної установи «дитяча міська поліклініка №2» від 12.08.2015 №812, відповідно до якого [PERSON] перебуває на обліку в КУ «ДГП №2» з народження. Хлопець народився з вродженим пороком розвитку центральної нервової системи. В 2 місяця оперований в нейрохірургічному відділенні ОДКБ. З 24.11.2011 по 24.11.2013 дитині вперше було оформлено інвалідність. Діагноз: вроджений порок розвитку ЦНС, менінгоміелорадикулоцеле поперечно-хрестового відділу хребця, стан після оперативного видалення. Порушення функції тазових органів за периферичним типом. Дисплазія лівого кульшового суглоба; - Лист Комунальної установи Одеська обласна дитяча клінічна лікарня №983, відповідно до якого після виписки протягом тривалого часу ні батьки, ні правоохоронні органи за речами [PERSON] не зверталися, тому вони знищені як побутові відходи; - Лист КУ «Міської клінічної лікарні №1» № 1373, відповідно до якого одяг [PERSON] при надходженні забрали супроводжуючі особи. Щодо позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», суд зазначає наступне. У позові [PERSON] просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на його користь: - 8\~848,00 грн. майнової шкоди, відповідно до п. 5.3 Правил добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»; - 16\~400 грн. страхової виплати, відповідно до п. 13.2.3 Правил добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». У позові [PERSON] , як законний представник [PERSON] , просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь [PERSON] : - 6 315,07 грн. майнової шкоди, як страхової виплати, відповідно до п. 5.3 Правил добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні\~\~в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини укладення між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та КП «Одесміськелектротранс» Договору про закупівлю послуг зі страхування № У-У/2013/56 від 12.02.2013 року. 25.11.2013 року представник КП «Одесміськелектротранс» звернувся із заявою про настання ДТП, що має ознаки страхової події. Згідно п. 2.5 Договору про закупівлю послуг зі страхування № У-У/2013/56 від 12.02.2013 року, ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за добровільним страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по кожному страховому випадку збиток життю і здоров`ю, складає 100\~000 грн. Договором про закупівлю послуг зі страхування № У-У/2013/56 від 12.02.2013 року не передбачено страхових виплат у випадку завдання моральної шкоди. \~27 травня 2022 року ПАТ СК « Українська страхова група» було здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 8848,00 грн та 16400,00 грн, а всього 25248,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29640. 27 травня 2022 року ПАТ СК «Українська страхова група» було здійснено виплату [PERSON] , як законному представнику [PERSON] , страхового відшкодування в розмірі 6315,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 29645. Таким чином, суд констатує, що ПАТ СК «Українська страхова група» протягом розгляду судом справи, відшкодувало позивачам заявлений ними до стягнення розмір страхового відшкодування, на виконання вимог Договору про закупівлю послуг зі страхування № У-У/2013/56 від 12.02.2013 року. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову до ПАТ СК «Українська страхова група». Щодо позовних вимог до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Статтею 1187 ЦК України\~передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд зазначає, що водій трамвая марки «Т-3» б.н. [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем КП «Одесміськелектротранс», станом на дату ДТП, яка відбулася 24.11.2013 року під-час виконання ним своїх трудових обов`язків. Ця обставина підтверджується матеріалами справи та визнавалась представником КП «Одесміськелектротранс» - адвокатом Зуєвою І.І. у судовому засіданні. Згідно Статуту КП «Одесміськелектротранс» майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси і закріплюється за ним на праві господарського відання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З огляду на викладене, стороною позивача правильно та на законних підставах належним відповідачем по справі визначено КП «Одесміськелектротранс». Відповідно до частини п`ятої\~статті 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З огляду на викладене, суд критично відноситься до доводів адвоката Зуєвої І.І., викладених у письмових поясненнях від 24.10.2024 року, щодо не доведеності матеріалами справи вини водія [PERSON] , та визнання неналежними та недопустимими доказами по справі доказів, отриманих з кримінальної справи №523/20784/14-к. Суд виходить із того, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 11.12.2019 року по справі № 523/2163/16-ц, які враховуються судом по даній справі, в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). У даному випадку, суд констатує, що стороною відповідача КП «Одесміськелектротранс» не доведено належними та допустимими доказами, що шкоду позивачам було завдано внаслідок непереборної сили або їх умислу, як потерпілих, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивачів. Разом із тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, суд вважає за необхідне врахувати всі обставини по даній справі, зокрема письмові докази, свідчення свідка, та покази сторін, у тому числі поведінку батьків, які є позивачами у даній справі, та на яких покладені певні батьківські обов`язки, у тому числі батьки повинні забезпечити безпечні умови життя та розвитку своїй дитині. Суд виходить із того, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню КП «Одесміськелектротранс» на користь неповнолітнього [PERSON] , суд виходить із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував на лікуванні в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», на стаціонарі, в період з 24.11.2013 по 13.01.2014 року, куди був доставлений в стані травматичного шоку II ступеня, з місця ДТП. Це підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого. Згідно листа КНП «Дитяча міська поліклініка №2» Одеської міської ради від 11.11.2019 року №1045, [PERSON] перебував на «Д» обліку в КНП «ДПМ №2» ОМР з дня народження як інвалід з дитинства з діагнозом ВВР ЦНС, менінгомієлорадикулоцеле попереково-куприкового відділу хребта. Після отриманої травми інвалідність була переоформлена до 18 року за діагнозом: Травматична ампутація правового стегна на рівні середньої третини і лівої гомілки на рівні верхньої третини. Висновком судмедексперта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №3859 від 11.12.2013 року підтверджується, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації нижніх кінцівок на рівні стегон, рваних ран обох нижніх кінцівок, закритого перелому 1 крижового хребця зліва з розривом крижово-клубового зчленування та деформацією тіла лівої клубової кості по внутрішньому її краю, забитої рани і садна лобу, які супроводжувались розвитком травматичного шоку 2 ступеню, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки життя. Нижні кінцівки ампутовані внаслідок їх переїзду колесом трамвая. Інші пошкодження могли з`явитися від дії тупих предметів та могли бути спричинені про контактуванні тіла постраждалого з частинами вагона трамвая, який рухався, а також за рахунок наступного його падіння на дорожнє покриття. Матеріали справи містять протокол опитування адвокатом осіб, які були свідками страждань сім`ї [PERSON] , після ДТП - [PERSON] (двоюрідна сестра матері дитини [PERSON] ) від 04.10.2020 року, [PERSON] (подруга матері дитини [PERSON] ) від 07.10.2020 року. Суд приймає наведені протоколи в якості письмових доказів по справі. Характеристиками [PERSON] від 17.06.2020 року, підписаними соціальним педагогом, класним керівником, директором Одеської спеціалізованої школи №21 I-III ступенів спортивного напряму Одеської міської ради, підтверджується виховання дитини в повній та гармонійній сім`ї, дитина має навчальні досягнення достатнього рівня, однак певні особливості фізичного розвитку заважають йому навчатися в повну міру своїх сил, приймати участь у підготовці виступів до шкільних свят, повноцінної взаємодії з однолітками. Фізичний розвиток [PERSON] зумовлений тілесними ушкодженнями та ампутацією ніг, через що учень звільнений від уроків фізичної культури. Це негативно впливає на його емоційний стан. [PERSON] пам`ятає, що з ним сталося, ділиться спогадами, може розплакатися та дуже засмучується. Пропускає уроки коли їздить робити протези для ніг. Повертаючись на навчання, приходить до класу невпевненим у собі, переживає через пропущені уроки. Буває, що [PERSON] падає через нестійкі протези, коли підводиться і хоче просто походити, то діти та вчителі йому допомагають. Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у зв`язку з ДТП, що потребували тривалого інтенсивного лікування, перенесення ним операцій, наразі вже неповнолітній на все життя обмежений у життєдіяльності за рахунок самостійного пересування за допомогою протезів, ампутація нижніх кінцівок спричинила йому тяжкі фізичні та моральні страждання, які він переніс в малолітньому віці, та призвела до невиправних наслідків - інвалідності, каліцтва, що не лише істотно, а й кардинально змінило на все життя його спосіб життя, у тому числі на майбутнє. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, відповідності характеру і обсягу моральних страждань потерпілого [PERSON] за наслідками отриманих ним травм, фізичних і моральних страждань, які він буде нести через все своє життя, користуючись протезами, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача\~КП «Одесміськелектротранс» на користь потерпілого\~\~ [PERSON] 300 000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди. При цьому, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд також бере до увагу поведінку батьків малолітнього [PERSON] , які на думку суду не проявили належності пильності та уваги, знаходячись на залізничному полотні, батько стояв на полотні спиною до тієї частини дорожнього руху, по якій прогнозовано міг їхати трамвай. Також, згідно висновку ГХ дослідження №4831 від 24.11.13р. 25.11.13р. виконаного в Одеському обласному наркологічному диспансері, в крові громадянина [PERSON] було виявлений етіловий спирт в кількості 0,91%. Це вбачається зі змісту Висновку судово-медичного експерта [PERSON] за № 3858 від 11.12.2013 року. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] , суд виходить із наступного. [PERSON] перебував на лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня №1», в період з 24.11.2013 по 24.12.2013 року, на стаціонарі. Це підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого. Висновком експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3858 від 11.12.2013 року підтверджується, що у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у вигляді забиття головного мозку легкого ступеню, множинних переломів склепіння та основи черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку скроневої області зліва, відкритого перелому кісток носу та забито-розтрощеної рани спинки носу, забитої рани лобної області справа, височної області зліва, верхньої губи, розтрощення правої вушної раковини, забиття м`яких тканин лобної, очної, скроневої, лівої тім`яної областей, садин спини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Наведені пошкодження могли з`явитися від дії тупих предметів та могли бути спричинені про контактуванні тіла постраждалого з частинами вагона трамвая, який рухався, а також за рахунок наступного його падіння на дорожнє покриття, могли бути завдані 24.11.2013 року. При визначенні розміру компенсації завданої моральної шкоди, [PERSON] виходив з характеру травм, завданих йому в результаті ДТП, тривалості лікування, наслідків для його здоров`я та загального стану. Крім того, розмір компенсації також визначався із урахуванням переживань та моральних страждань, внаслідок завдання каліцтва його сину [PERSON] , змушену зміну характеру його життя внаслідок цього. У той же час, суд також враховує обставини того, що в описовій частині Висновку судово-медичного експерта [PERSON] за № 3858 від 11.12.2013 року, крім висновків щодо ступеня тяжкості тілесних пошкоджень [PERSON] , встановлено що згідно висновку ГХ дослідження №4831 від 24.11.13р. 25.11.13р. виконаного в Одеському обласному наркологічному диспансері, в крові громадянина [PERSON] виявлений етіловий спирт в кількості 0,91%. Також, суд вважає що батько дитини, переходячи трамвайні колії, повинен був виявляти більшу пильність, не стояти спиною до трамваю, він повинен був розуміти небезпеку від перебування на трамвайній колії, тим баче що разом із ним перебувала малолітня дитина. Як уже зазначалося вище, загальні підстави виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені частиною другою\~статті 23 ЦК України,\~статтею 1167 ЦК України. Пункт 3 частини другої\~статті 23 ЦК України\~визначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що моральна шкода полягає не тільки у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а й щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Таке визначення законодавцем моральної шкоди, дає підстави вважати, що встановлена судом наявність такої шкоди є самостійною підставою для її відшкодування за доведення та встановлення інших складових цивільно-правової відповідальності. Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій щодо членів її сім`ї у зв`язку з ушкодженням здоров`я, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди. Другим важливим критерієм є близькість родинних зв`язків та відносин, оскільки чим ближчий такий зв`язок, тим більш глибшими і істотними є моральні страждання, у даному конкретному випадку це найбільш близькі родинні відносини матері і неповнолітньої дитини, і що важливо це не віддзеркалення страждань постраждалої близької особи, а власні страждання особи, яка звернулася з такими вимогами. Аналізуючи наведене у контексті встановлених судами обставин справи, необхідно зазначити, що у зазначеній справі [PERSON] є як потерпілою особою, так і членом сім`ї потерпілої особи малолітнього сина [PERSON] , якому внаслідок ДТП заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, він став інвалідом, на все життя залишився без кінцівок ніг. Тривалість лікування самого [PERSON] , та тривалість лікування на той час його малолітнього сина [PERSON] , що супроводжувалося операціями, потребою його постійної допомоги, дитина не мала можливості самостійно себе обслуговувати, рухатися без сторонньої допомоги, [PERSON] бачив його фізичні та моральні страждання, безсумнівно завдавало йому самому, як батьку потерпілого, глибокі моральні страждання, на тривалий час істотно змінило його спосіб життя. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, відповідності характеру і обсягу моральних страждань потерпілого за наслідками отриманих ним та його сином травм, враховуючи поведінку батька на моменту ДТП не проявлення ним розумної обачності та пильності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача\~КП «Одесміськелектротранс» на користь потерпілого\~\~ [PERSON] 50 000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] , суд виходить із наступного. [PERSON] перебувала на лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня №1», в період з 28.11.2013 по 03.12.2013 року. Діагноз клінічний струс головного мозку. Це підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого. При визначенні розміру компенсації завданої моральної шкоди, [PERSON] виходила з глибоких душевних страждань, викликаних травмуванням чоловіка та каліцтвом дитини, принципового характеру змін у способі життя після ДТП, яка сталася 24.11.2013 року. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, відповідності характеру і обсягу моральних страждань потерпілої за наслідками отриманих її чоловіком та сином травм, моральних страждань яких вона зазнала будучи свідком ДТП, коли побачила чоловіка та сина під рейками трамвая, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача\~КП «Одесміськелектротранс» на користь потерпілої\~\~ [PERSON] 50 000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди. Визначаючи саме такий розмір стягнення моральної шкоди, суд також зазначає, що мати дитини, як і батько, повинна була на трамвайній колії проявляти більшу обачність, слідкувати за рухом транспортних засобів по колії. При цьому, суд критично відноситься до доводів адвоката Зуєвої І.І. про відсутність взагалі підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки Одеська міська рада забезпечила позивачів житлом, у відшкодування такої шкоди. Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017 року №276, з метою поліпшення житлових умов мешканців міста, які мають право на отримання житла комунальної власності територіальної громади м. Одеса, вирішено, надати сім`ї [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 10.08.2017 року, на виконання доручення Одеського міського голови Труханова Г.Л. з питання надання житлової площі сім`ї [PERSON] , яка виховує дитину інваліда та перебуває на обліку по поліпшенню житлових умов, Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 27.07.2017 року прийнято рішення №276 «Про надання сім`ї [PERSON] квартири [ADDRESS] . В квартирі також проведено капітальний ремонт. Доручено Суворовській районній адміністрації видати ордер на жиле приміщення. Доручено Приморській районній адміністрації Одеської міської ради укласти договір найму житлового приміщення. Суд констатує, що зі змісту рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2017 року №276 вбачається, що житло було надано сім`ї [PERSON] , оскільки вони перебували на обліку по поліпшенню житлових умов, а також враховуючи інвалідність дитини, при цьому не йдеться про надання житла в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, яка сталася 24.11.2013 року. Також, суд не має законних підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, з підстав того що наразі КП «Одесміськелектротранс» є збитковим підприємством, оскільки законодавець не встановлює взаємозв`язку розміру шкоди яка підлягає до відшкодування, від фінансового стану сторони відповідача. У той же час, при визначенні розмірі відшкодування моральної шкоди суд враховував висновки Верховного Суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди у подібних правовідносинах, зокрема у справах № 755/597/21,\~523/2163/16-ц,\~№ 727/10751/17, №666/580/16, № 635/6868/16-ц. Щодо позовних вимог до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про зобов`язання відшкодування однієї мінімальної заробітної плати щомісячно, з дня постановлення рішення суду, до повноліття дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно зі\~статтею 1199 ЦК України\~у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. Якщо на момент ушкодження здоров`я неповнолітня особа мала заробіток, шкода має бути відшкодована їй виходячи з розміру її заробітку, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Суд виходить із того, що частини другої\~статті 1199 ЦК України, за змістом якої обов`язок відшкодувати шкоду потерпілому, пов`язану з втратою або зменшенням його працездатності, виникає після досягнення учнем вісімнадцяти років, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З огляду на те, що неповнолітній [PERSON] на дату ухвалення судом рішення є учнем, суд не вбачає правових підстав для стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» шкоди, пов`язаної із зменшенням його працездатності, оскільки обов`язок відповідача відшкодувати таку шкоду виникне з досягненням потерпілим вісімнадцяти років. Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 11.12.2019 у справі №523/2163/16-ц, які підлягають застосуванню судом в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 цієї статті). Позивачі при зверненні до суду не сплачували судовий збір, на підставі п. 2, 7, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» в дохід держави підлягає стягненню с удовий збір в розмірі 4\~000 грн.

Outcome: partial