Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася з позовом до ПП «Соколине Полісся», остаточні вимоги зводяться до такого. «Визнати недійсним односторонні правочини, а саме внесення коштів у розмірі 503 000 грн. «безповоротної фінансової допомоги» на розрахунковий рахунок приватного підприємства «Соколине Полісся» (Код ЄДРПОУ: 37734525) як такий, що вчинений під впливом обману; Застосувати наслідки недійсного правочину шляхом стягнення з Приватного підприємства «Соколине Полісся» на користь [PERSON] сплачені нею 14.06.2019 та 09.07.2019 внески в ПП «Соколине Полісся» у розмірі 503 000 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати станом на день ухвалення рішення суду». Рух справи 03.07.2020 позивач звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договорами позики, у якому просила стягнути із [PERSON] на її користь: заборгованість за договором позики від 17.07.2019 у розмірі 12 096 000 грн.; заборгованість за договором позики від 03.01.2020 у розмірі 11 270 000 грн.; сплачені 14.06.2019 та 09.07.2019 внески в ПП «Соколине Полісся» у розмірі 503 000 грн. (а.с.49-54, т.1) 20.10.2020 ухвалою Подільського районного суду міста Києва справу передано на розгляд Васильківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 55 Т. 1) 27.01.2021 Васильківським міськрайонним судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 57 Т.1) 07.08.2023 задоволено клопотання позивача: замінено відповідача в частині позовних вимог щодо стягнення 503 000 грн. з [PERSON] на ПП «Соколине Полісся» (а.с. 56 Т. 1) 07.08.2023 позовні вимоги роз`єднано: виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до ПП «Соколине Полісся» про стягнення 503 000 грн. сплачених згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с. 27-29 Т. 1) 28.08.2023 справу, в частині позовних вимог [PERSON] до ПП «Соколине Полісся» про стягнення 503 000 грн. сплачених згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів, передано на розгляд до Іванківського районного суду Київської області 2023 (а.с. 35-36 Т. 1), куди вона надійшла засобами поштового зв`язку 09.10.2023 (а.с. 44 Т. 1) Оскільки виділені матеріали справи надійшли до суду не у повному обсязі (відсутній ряд важливих процесуальних ухвал суду, було 12.10.20-23 направлено лист до канцелярії Васильківського міськрайонного суду для виконання вимог Інструкції з діловодства (а.с.46 Т.1). 24.10.2023 відповідні документи надійшли до суду ( а.с. 48-58 Т.1) 27.10.2023 справа прийнята до розгляду Іванківським районним судом Київської області, призначено підготовче судове засідання на 21.11.2023, яке відкладено (за клопотанням представника позивача до розгляду апеляційної скарги на ухвалу Васильківського міськрайонного суду від 28.08.2023 про виділення позовних вимог та передачі справи в цій частині на розгляд Іванківського районного суду) на 18.12.2023, 18.01.2024, 19.02.2024, 19.03.2024, 01.05.2024, 30.05.2024, 26.06.2024, 25.07.2024, 17.09.2024 та 25.09.2024. Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 21.11.2023 матеріали справи № 362/5253/23 витребувані з Іванківського районного суду. ( а.с.85 Т.1) 27.05.2024 ухвалою Київського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою [PERSON] на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2023 та скаргу повернуто апелянту (а.с. 103-104 Т.1). 19.06.2024 матеріали справи № 362/5253/23 повернуті КАС до Іванківського районного суду ( а.с.107 Т.1) 26.06.2023 надійшло клопотання представника відповідача про встановлення строку для подання відзиву на позов. ( а.с.163-167), яке в той же день ухвалою суду було задоволене. ( а.с.170-171 Т.1) 12.07.2024 надійшов відзив на позов ( а.с.176-179 Т.1) 25.07.2024 найшла заява представника позивача з позовною заявою у новій редакції (а.с.188-193 Т.1) та заява про залучення [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи ( а.с.197 т.1). Судове засідання відкладене на 17.09.2024. 17.09.2024 надійшло заперечення представника відповідача на клопотання (щодо прийняття позовної заяви у новій редакції) (а.с.212-216 Т.1) та його ж заява про відмову у залученні до участі у справі третьої особи ( а.с.218-220 Т.1) 17.09.2024 у задоволенні заяви про залучення до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] відмовлено ( а.с.223-224 Т.1). У судовому засіданні оголошено перерву до 25.09.2024. 25.09.2024 надійшла заява представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( а.с.236-237 Т.1). 25.09.2024 надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, які є аналогічними вимогам, викладеним у попередній редакції позовної заяви, яка міститься на (а.с.188-193 Т.1) 25.09.2024: позивачем позовні вимоги викладені в новій редакції (зазначені вище).( а.с.1-2 Т.2) 25.09.2024 постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовних вимог у новій редакції ( а.с.7-14 Т.2), підготовче судове засідання закрите ( а.с.15 Т.2). Судовий розгляд призначений на 24.10.2024, 08.11.2024, які не відбулися у зв`язку з перебуванням судді, відповідно, у відрядженні та на лікарняному. Розгляд відкладено на 02.12.2024. 02.12.2024 суд постановив повернутись до стадії підготовчого судового засідання. Підготовче судове засідання призначено на 12.12.2024. 09.12.2024 надійшов відзив на позовну заяву ( а.с.53-56 Т.2) та заява представника позивача із запереченнями щодо задоволення заяви про виклик свідків ( а.с.63-66 Т.2) 11.12.2024 надійшли додаткові пояснення представника позивача ( а.с.70-72, 74-76, 79-81 Т.2) 12.12.2024 клопотання про виклик заявлених представником позивача трьох свідків, задоволене ( а.с.84-89, Т2) 12.12.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті на 20.01.2025 ( а.с.95 Т2), відкладено на 14.02.2025, 25.02.2025, 12.03.2025, 24.03.2025. 07.02.2025 надійшла заява представника позивача, адвоката Бірюка М.М., про припинення повноважень представника ( а.с.116 Т.2) 17.02.2025 надійшла заява адвоката Феськова І.В. про вступ у справу як представника позивача ( а.с.132-134 Т.2) 24.02.2025 надійшло клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків, витребування письмових доказів та виклик свідків у справі (засновників ПП «Соколине Полісся [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с.148-151 Т.2) 25.02.2025 у задоволенні клопотання про виклик свідків відмовлено ( а.с.169 Т.2), подальший розгляд справи відкладений на 12.03.2025 для виклику свідка [PERSON] 11.03.2025 надійшло клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків та доручення письмових доказів (статутних документів відповідача) ( а.с.193-196 Т.2) Клопотання 12.03.2025 задоволене ( а.с.4-9 Т.3) 12.03.2025 оголошено перерву та надано строк сторонам для підготовки до дебатів. 25.03.2025 суд, після дебатів, перейшов до стадії ухвалення рішення, оголошення якого призначене на 03.04.2025. Позиції сторін Представник позивача та позивач у судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у вступному слові послався на те, що [PERSON] внесла кошти в ПП "Соколине Полісся", розраховуючи, що [PERSON] , будучи його засновником, виконає свою обіцянку введення її у склад засновників і це підприємство буде приносити користь і їй і йому. Внесені кошти були як "безповоротна фінансова допомога" цьому підприємству саме на прохання [PERSON] , який переконував, що саме так доцільно оформляти внесені кошти. Невдовзі після внесення коштів він перестав спілкуватися з родиною [PERSON] , а потім «пропав геть». Фактично він втерся в до них у довіру, надавши неправдиву інформацію про майбутнє введення позивача до складу співзасновників, для чого треба було перерахувати відповідні кошти, а реально мав намір просто заволодіти їх коштами. Позивач звернулась в суд з позовом, бо ніколи не мала наміру покращувати фінансовий стан підприємства [PERSON] , про яке до цього навіть не чула. Логічно, що вносячи таку суму коштів в бухгалтерія ПП, вона розраховувала на те, що буде співвласником цього ПП. Допитана у судовому засіданні, за її клопотанням, як свідок, позивач [PERSON] , дала показання, які зводяться до того, що [PERSON] вона до судових позовів бачила 1 раз, коли він приїхав додому і сказав, що хочуть займатися цією справою. У них у сім`ї все обговорюється спільно. Інвестором запропонував бути чоловік, бо вона має статус приватного підприємця. Передані кошти - це спільні кошти сім`ї. Вона їх дала чоловікові, і він особисто їх віддавав, вона при цьому не була присутньою. Щодо співвласництва, то одна особа мала вийти із співзасновників, а вона (свідок) мала увійти. Так їй говорив чоловік ( [PERSON] ). Загалом за квитанціями було внесено 503 000 грн. та за договорами позики 1000800 грн. і 1400000 грн. Її чоловік не є мисливцем, не має навіть зброї. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Зазначив, що посилання позивача на «обіцянку» ввести у число засновників у юридичному сенсі не можна розцінювати як «зобов`язання». На його переконання, зміна первісних вимог щодо «стягнення з ПП «Соколине Полісся» на користь [PERSON] сплачених внесків 14.06.2019 та 09.07.2019 у розмірі 503000 грн.» на «визнання недійсними односторонніх правочинів щодо внесення коштів у розмірі 503000 грн. недійсними, як вчиненими під впливом обману та застосування наслідків недійсного правочину шляхом стягнення цих коштів на користь позивача з відповідача» є одночасною зміною предмету і підстави позову, що є недопустимим. (Суд звертає увагу, що відповідні аргументи суду з цього питання викладені в ухвалі від 25.09.2024). Позивач не визначився з тим, які ж все таки правовідносини, на його думку, виникли між сторонами: чи корпоративні, чи договірні з договору позики, чи з надання безповоротної фінансової допомоги. [PERSON] , як директор ПП «Соколине Полісся» стверджує, що то безповоротна фінансова допомога. Тому вимога про недійсність правочину не підлягає задоволенню. Так само як і стягнення коштів, оскільки внесені кошти були саме «безповоротною фінансовою допомогою». Заслухавши пояснення представників сторін, позивачки, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив таке. 14.06.2019 від [PERSON] в бухгалтерію ПП «Соколине Полісся» згідно квитанції до прибуткового касового ордера було прийнято 100000 грн. із зазначенням , як підстави надходження цих коштів «безповоротна фінансова допомога». На квитанції біля слів «головний бухгалтер» стоїть підпис і прізвище з ініціалами « [PERSON] » та печатка ПП «Соколине Полісся». 09.07.2019 від [PERSON] в бухгалтерію ПП «Соколине Полісся» згідно квитанції до прибуткового касового ордера було прийнято 403000 грн. із зазначенням , як підстави надходження цих коштів «безповоротна фінансова допомога». На квитанції біля слів «головний бухгалтер» стоїть підпис та печатка ПП «Соколине Полісся». Тобто всього від [PERSON] до ПП «Соколине Полісся» було передано 503000 грн. готівкою у два внески. Цей факт був підтверджений у судовому засіданні директором ПП «Соколине Полісся» [PERSON] , який, будучи допитам як свідок, дав показання, які зводяться до того, що він є директором ПП "Соколине Полісся" з 2014 року, а співзасновником - з 2013. З 1994 він має під Васильковом мисливське господарство, рибний ставок. В Іванківському районі має пилораму. Ще в 2014 він став робити в с. Сидоровичі рибцех (для вирощування мальків, раків). Це оформлено на ПП "Соколине Полісся". [PERSON] вперше побачив у суді. Її чоловік приїжджав в Сидоровичі з іншою жінкою на ім`я " [PERSON] ", яку назвав своєю дружиною. У 2015-2016 роках їздив туди часто великою компанією. Свідок [PERSON] - це сват [PERSON]. Сам [PERSON] був інспектором по землі у Київській області. Він знайомий з ним з 1994 року. [PERSON] коштів у ПП "Соколине Полісся" не вносила. 09.07.2019 спірні кошти були внесені у касу цього підприємства двічі за двома квитанціями. Гроші вносив сам [PERSON] на корма по мисливству. Зазначили, що внесла [PERSON] , бо так попросив він, пояснивши, що від свого імені цього зробити п якійсь причині не може. Внесені кошти - це за мисливство (полювання, ліцензію на команду). Бо вони 5 років їздили, користувались. Це - «Безповоротна фінансова допомога». Так просив зазначити сам [PERSON] . Кошти отримував особисто він ( [PERSON] ), записи також робив він, податки сплачені. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідок [PERSON] , дав показання, які зводяться до того, що він є професійним адвокатом. 09.07.2019 до нього в кабінет прийшло подружжя [PERSON] . Тоді вперше з ними познайомився. Як пояснив [PERSON] , він навесні 2019 познайомився з [PERSON] , який запропонував йому взяти участь у проекті з вирощування осетрових порід риби з метою отримання загального прибутку. Чередник надав йому телефонні записи його спілкування з [PERSON] на фермі, яка розташована під Васильковом . [PERSON] казав, що таку ж має намір створити на базі ПП "Соколине Полісся". Хотів це робити на базі спортзалу однієї з шкіл Іванківського району Київської області. Але ПП не вистачає коштів, хоча підготовчі роботи вже почалися. [PERSON] запропонував [PERSON] надати такі гроші, в подальшому він стане співвласником ПП, вони діятимуть на рівних партнерських умовах. Коли [PERSON] приходили до свідка, то повідомили, що 100000 грн. вже передано бухгалтеру ПП, а саме в той день ще 403000 грн. Зазначили, що ці кошти необхідні [PERSON] , в т.ч. для перереєєстрації ПП і введення [PERSON] до складу співвласників. На ці слова свідок задав питання [PERSON]: "Як це вносити такі суми бухгалтеру, не укладаючи навіть договору про наміри?" На що той відповів, що то треба для співвласників ПП для юридичного оформлення. [PERSON] пояснив йому ([PERSON]), що гроші потрібні для перерахування і збільшення статутного фонду, а для проведення загальних зборів треба значний час, щоб його не втрачати, треба вдосконалювати матеріальну базу. 09.07.2019 [PERSON] пояснював йому (свідку), що між [PERSON] та ПП є чітка домовленість щодо переоформлення документів і введення [PERSON] до складу засновників. [PERSON] запропонував інвестувати на розвиток проекту кошти - 1080000 грн. Він (свідок) не рекомендував такі кошти передавати без договору, тоді його попросили підготувати договір позики. На що він сказав, що такий договір має бути нотаріально посвідчений. Для підготовки договору він (свідок) просив у них ([PERSON], як позикодавця, та [PERSON] , як позичальника) їх документи. 17.07.2019 він (свідок) підготував договір. Саме тоді вперше побачив [PERSON] , коли передавав йому договір щодо спільної діяльності та інвестицій в комерційний проект. Готуючи договір він цікавився у подружжя [PERSON] походженням коштів. Йому було пояснено, що у [PERSON] на Черкащині померли батьки, залишилося домоволодіння та кільки паїв, які були продані і вона дала згоду на інвестування цих коштів. В травні 2020 до нього звернулись Чередники за роз`ясненням, бо їм не повертають вкладені кошти за невиконаними домовленостями. Він підготував претензії щодо повернення коштів за договорами позики та за прибутково-розрахунковими листами. Про виконання претензій йому нічого не відомо. Він не був учасником передачі коштів в бухгалтерію ПП ні 06.07.2019 , ні 09.07.2019. В січні 2020, коли йому телефонував [PERSON] щодо укладення іншого договору, він не отримав відповіді щодо перереєстрації прав. Чередники казали, що, зі слів [PERSON] , "все в роботі". Коли ще на початку їх спілкування він дізнався, що перші кошти були внесені в бухгалтерію ПП як "безповоротна фінансова допомога", він задавав питання чому оформлено саме так, але на даний час їх відповіді на це на пам`ятає. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідок [PERSON] , дав показання, які зводяться до того, що позивач - це його дружина. Вперше він зустрівся з [PERSON] у Васильківському районі на риболовлі. Його представили як власника рибного господарства. Тоді він показав фермерське господарство, як своє, хоча керували ним його дружина. Стали говорити про те, що можна сумісно проводити розведення риби осетрових порід. Спочатку не відповів. Обдумували. Сума можливих інвестицій спочатку не обговорювалась. Дали йшла мова про 50000 $ (Приблизно 1 млн. грн.) Далі суми уточнювалися. Обговорювалося, що повернення буде відбуватися з прибутків. Він (свідок) орієнтується у цьому, тому зацікавився. [PERSON] повідомляв, що є претенденти на вихід із засновників ПП, тому його (свідка) дружина зможе увійти до ПП, як засновник. Повідомляючи, що зроблено це буде дуже швидко. Деталі не обговорювали. [PERSON] відрекомендувався як директор цього ПП, який має всі відповідні повноваження. В результаті на це ПП було внесено 2 платежі на загальну суму приблизно 503000 грн. У с. Сидоровичі. Перший платіж брала бухгалтер [PERSON] , а другий - сам [PERSON] . Бачили касові ордери. При цьому він (свідок) звернув на себе увагу, що не зазначено "на розвиток". Але [PERSON] сказав, що для уникнення високого оподаткування краще оформляти яким добровільний внесок. Вже після внесення 503 000 грн. Він (свідок) поставив запитання [PERSON] про те, коли ж його дружина стане співзасновником ( бо він бачив там як виконавця). На що той відповів, що не виходить виключити одного із засновників і цей питання буде вирішуватися в суді. Тоді він (свідок) сказав, що припиняє інвестування. Кошти вносилися через договори позики, щоби не припиняти розвиток. Хотіли створити нове підприємство, але [PERSON] казав, що хоче, щоб директором був його син - [PERSON] , на те він (свідок) заперечував. Загалом у підприємства порушень не було, але певні речі стали насторожувати. Спочатку закупили 200 штук осетра із сертифікатами (зрілих самок), привезли їх до ПП "Надія". Обладнання закупили у Кагарлицькому районі. Коли він (свідок) мав намір тут поїхати, [PERSON] сказав, що нема йому чого там робити. Тоді він (свідок) сказав, що хоче бути присутнім під час їх "доїння" (отримання ікри). Але його не покликали на цю процедуру. Грубо відповіли, що вони ( [PERSON] та його син) тут хазяї, і вони будуть вирішувати хто і коли буде запрошеним. Очікувалося здобуття приблизно 50 кг чорної ікри. Коли син [PERSON] привіз "на пробу" ікру, то він (свідок), вирішивши її перевірити. Найпростіший спосіб - вкинути ікринки у воду. І тут виявилось, що частини її просто "розчинилася", значить була штучною. Спершу [PERSON] говорив, що віддасть вкладеним ним (свідком) гроші, сказавши: "Коли віддамо, тоді і віддамо". Вони з дружино чекали, потім направили претензії, а коли був проданий позов до суду, то взагалі перестали спілкуватися. У с. Сидоровичі на полювання він не приїздив, бо не є мисливцем. А як майбутній співзасновник їздив туди, де мав бути цех. Висновки суду та застосовані норми права Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо визнати недійсними односторонніх правочинів Позивач, остаточно визначившись з позовними вимогами, просила суд, крім іншого, визнати недійсним односторонні правочини, а саме внесення коштів у розмірі 503 000 грн. «безповоротної фінансової допомоги» на розрахунковий рахунок приватного підприємства «Соколине Полісся». З наданих Позивачем квитанцій до прибуткового касового ордера від 14.06.2019 та від 09.07.2019, Головний бухгалтер ПП «Соколине Полісся» прийняла від Позивача грошові кошти у загальному розмірі 503 000 грн. «як безповоротну фінансову допомогу» (100 000 грн. внесено 14.06.2019 та 403 000 грн. внесено 09.07.2019). Факт отримання на рахунок підприємства від Позивача таких коштів підтвердив допитаний судом свідок [PERSON] , який є директором згаданого ПП. Тобто сторонами не оспорюється факт внесення таких коштів. Відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Сторона позивача (сама позивач, будучи допитаною у якості свідка, та її чоловік, свідок [PERSON] ) стверджували, що грошові кошти в касу Відповідача вносились для подальшого включення когось із них до складу засновників підприємства. Суд звертає увагу, що фактично розбіжності між їх показаннями щодо того, хто саме (позивач чи її чоловік), мав бути цією особою, у даному випадку кардинального значення не мають, та не спростовують того, що грошові кошти вносились в інтересах сім`ї [PERSON] , і таке внесення, за їх очікуваннями, мало мати наслідком включення члена їх сім`ї до складу засновників ПП « Соколине Полісся ». Суд вважає доцільним зауважити, що не бере до уваги показання [PERSON] щодо походження внесених коштів як отриманих він продажу спадкового майна [PERSON] , оскільки відповідних належних і допустимих доказів на підтвердження цього, суду не надано. Свідок [PERSON] , який є директором ПП «Соколине Полісся», стверджує, що грошові кошти внесені як «безповоротна фінансова допомога» для використання для закупівлі кормової бази по мисливству, оплати боргів [PERSON] за минулі полювання з його компанією. Однак суду не було надано відповідних належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості [PERSON] перед ПП «Соколине Полісся», доказів спрямування цих коштів на зазначені цілі, як і відомостей про сплату відповідних податків. За правилом, визначеним абзацом третім п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України безповоротна фінансова допомога передається за договором дарування чи іншим договором, або ж без його укладення. За встановлених обставин, суд розглядає внесені Позивачем суми коштів «як безповоротна фінансова допомога» як суму коштів, передану платнику податків без укладення договорів. Відтак, вимога про визнання недійсними односторонніх правочинів задоволенню не підлягає. Суд також вважає доцільним звернути увагу на п.10.3 Статуту ПП "Соколине Полісся», який директору ПП забороняється самостійно приймати рішення і укладати договори (угоди, контракти) вартістю більше ніж 20000 грн., в т.ч. фінансової допомоги, без рішення Власників про згоду на укладення вказаних договорів (угод, контрактів) (а.с.203 Т.2) Відповідно до п.1.2., пп.7.1.1. Статуту ПП «Соколине Полісся» ( з урахуванням змін від 2015 року) співвласниками цього підприємства є: Частка Власника (Співвласника) [PERSON] - 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок, що складає 40% статутного капіталу Підприємства. Частка Власника (Співвласника) [PERSON] - 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, що складає 20% статутного капіталу Підприємства. Частка Власника (Співвласника) [PERSON] - 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок, що складає 40% статутного капіталу Підприємства. Статутний капітал підприємства становить 350000 грн. ( п.7.1. Статуту ( а.с.229 Т.2), відтак кошти, які були внесені від імені позивачки в касу підприємства у 2019 році у сумі 503000 грн. перевищують загальний розмір статутного капіталу підприємства. Щодо вимоги про стягнення внесених коштів Судом встановлено, що договір між сторонами не укладався, при цьому встановлено факт внесення коштів загальною сумою 503000 грн. [PERSON] в касу підприємства. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення зазначених коштів, суд повинен встановити чи були законні підстави для отримання цих коштів у відповідача та у зв`язку з цим чи наявні підстави до їх подальшого збереження останнім. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц зазначала, що згідно з принципом jura no vitcuria («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 викладено висновок про те, що згідно з принципом «jura no vitcuria» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема, у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 685/1008/20 зазначено, що принцип «jura no vitcuria», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12)). Застосовуючи принцип «jura no vitcuria», суд враховує, що основним предметом поданого позову є стягнення грошових коштів з Відповідача, які належали Позивачу. Тобто, застосування судом викладених вище відповідних норм матеріального права до спірних правовідносин не становитиме порушення права сторін на справедливий судовий розгляд, оскільки таким застосуванням не змінюється предмет позову по суті. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, в тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.03.2021 у справі № 760/18229/15-ц Враховуючи встановлені обставини цієї справи, не можна вважати, що відносини, які виникли між сторонам є договірними, а тому у Відповідача були відсутні правові підстави отримання грошових коштів від позивача, які останнім були перераховані. За таких обставин, у особи, що отримала такі кошти виникає зобов`язання повернути їх, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуті. Близькі за змістом висновки щодо підстав повернення коштів за відсутності договірних відносин викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 757/6937/17-ц, провадження № 61-18307св18; від 06 лютого 2019 року у справі № 522/13292/16-ц, провадження № 61-31140св18; від 23 вересня 2019 року у справі № 642/203/14-ц, провадження № 61-19005св18; від 12 грудня 2019 року у справі № 757/25368/16-ц, провадження № 61-21669 св18; від 11 листопада 2020 року у справі № 522/19690/18, провадження № 61-15125св19; від 31 березня 2021 року у справі № 363/3555/17-ц, провадження № 61-22274св19, у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18, у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 465/5790/17 провадження № 61-14395 св21, у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 947/26577/19,провадження № 61-6346 св22. Позивач стверджувала, що, вносячи в касу ПП «Соколине Полісся» коштів загальною сумою 503000 грн., розраховувала на подальше включення до складу співзасновників ПП. Суд вважає такі пояснення логічними та послідовними, оскільки вилучення такої значної суми з сімейного бюджету має мати розумну економічну причину (ділову мету), чого, у випадку відсутності розрахунку на включення до складу засновників ПП, не вбачається. З огляду на показання свідків у справі, та встановлений факт, що сім`я [PERSON] не мала жодного відношення до цього підприємства та його господарської діяльності до внесення цих коштів в касу ПП. Крім того, як вбачається із мотивувальної частини рішення КАОС від 24.01.2025 у справі № 320/3359/20, яке є доступним ЄДРСР, і на яке посилався у судовому засіданні представник позивача, у 14.09.2019 відбувались загальні збори учасників (засновників) ПП «Соколине Полісся», де розглядалось питання виключення з членів/власників Підприємства [PERSON] , перерозподіл часток учасників Підприємства у зв`язку із зміною складу та перерозподіл часток учасників. Це підтверджує показання [PERSON] (позивача та свідка) про те, що мало відбутися виключення одного із співзасновників ПП з його складу. Тобто жодна із сторін не надала суду належних та допустимих доказів укладення будь-яких письмових або конклюдентних договорів, унаслідок яких у позивача виник обов`язок на перерахування/внесення в касу Відповідача спірних грошових сум. Таким чином судом встановлено, що відповідач ПП «Соколине Полісся» дійсно безпідставно набуло грошові кошти у сумі 503000 грн., які належали сім`ї [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів у розмірі 503 000 грн. як таких, що отримані без достатньої правової підстави, застосувавши до спірних правовідносин зазначені вище норми матеріального права. При вирішенні цього спору суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) 09.12.1994 року, пункт 29). Отже, у цій справі суд приймає рішення на підставі доказів, враховуючи характер спірних правовідносин, і дає відповіді на ті аргументи сторін, які стосуються предмету цього судового розгляду. Судові витрати Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 цієї статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позов подано до суду у 2020 році. За вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 503 000 грн.,Позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 5030 грн., що відповідає 1 % від ціни позову за позовну вимогу майнового характеру за ставками судового збору у 2020 році відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». В подальшому, у 2024 році, Позивач змінила підстави позову, зокрема, заявивши додаткову вимогу про визнання недійсним односторонніх правочинів. За цю позовну вимогу Позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., як за вимогу немайнового характеру. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 цього Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2 групи ( а.с.24 Т1). У задоволенні вимоги про визнання односторонніх правочинів недійсними відмовлено, тому судовий збір в цій частині слід віднести на рахунок держави. Позовна вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 503 000 грн. задоволена у повному обсязі, а тому, враховуючи, що Позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 5 030 грн. підлягають стягненню з Відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial