Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] та представник адвокат Юхименко І.М. звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області про поділ спільного майна, який мотивований тим, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 4,113 га, кадастровий номер: 3221680800:04:003:0004, цільове призначення ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами с. Березна Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, позивач звернулась до [PERSON] , як співвласника земельної ділянки з пропозицією та Схемами розподілу земельної ділянки (додаток №7-8) щодо її поділу в нотаріальному порядку з виділенням належних часток у натурі для можливості передати виділеної [PERSON] частини земельної ділянки в оренду або для власного обробітку. Ділянка площею 4,113 та, кадастровий номер 3221680800:04:003:0004, цільове призначення для ведення фермерського господарства знаходиться за межами с. Березна Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Березнянської сільської ради, Володарського району) належить по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] [INFO] , тобто є спільною частковою власністю. Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області №221 від 25.11.2022 року, [PERSON] було надано статус дитини позбавленого батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 243 від 16.12.2022 року [PERSON] , була визнана опікуном малолітнього брата [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із смертю батька Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області №51 від 28.02.2023 року [PERSON] було змінено статус дитини позбавленої батьківського піклування на статус дитини-сироти. Чинним законодавством [PERSON] , як опікуну, надано право: самостійно здійснюй витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок призначеної державної допомоги, пенсії, аліментів, а також доходів від майна підопічного. Оскільки, від відповідача не було отримано згоди на поділ земельної ділянки, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та розгляд справи повідомлена належним чином. Представник позивача Юхименко І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив здійснити поділ земельної ділянки за схемою 1 розподілу земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та розгляд справи повідомлена належним чином через офіційний сайт Володарського районного суду Київської області. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області, в судове засідання не з`явився подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ст. 280 ЦПК України, суд, враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача Юхименка І.М., розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, ознайомившись з позицією представника позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 4,113 та, кадастровий номер 3221680800:04:003:0004, цільове призначення для ведення фермерського господарства знаходиться за межами с. Березна Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Березнянської сільської ради, Володарського району) належить по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] [INFO] , тобто є спільною частковою власністю, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.03.2024 року (а.с. 8). Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 22.03.2024 року, номер відомостей про речове право: 54252558, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 4,113 га, кадастровий номер: 3221680800:04:003:0004 (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області №221 від 25.11.2022 року, [PERSON] було надано статус дитини позбавленого батьківського піклування (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 243 від 16.12.2022 року [PERSON] , була визнана опікуном малолітнього брата [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У зв`язку із смертю батька Рішенням виконавчого комітету Володарської селиш ради Білоцерківського району Київської області №51 від 28.02.2023 року [PERSON] , було змінено статус дитини позбавленої батьківського піклування на статус дитини-сироти (а.с. 12). Відповідно до ст. 247 Сімейного кодексу України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Оскільки, позивачка була визнана опікуном малолітнього брата [PERSON] та несе відповідальність за його життя, виховання та утримання, просить виділити належну частку земельної ділянки з виділенням належних часток у натурі для можливості передачі виділеної [PERSON] частини земельної ділянки в оренду або для власного обробітку, оскільки відповідач проігнорувала пропозицію позивача та не повідомила причину. Згідно двох схем планів поділу земельної ділянки виготовленого інженером-землевпорядником [PERSON] відповідно до якого земельна ділянка площею 4,1130 га, з цільовим призначенням, цільове призначення для ведення фермерського господарства знаходиться за межами с. Березна Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Березнянської сільської ради, Володарського району) з кадастровим номером 3221680800:04:003:0004, ділиться на 2 земельні ділянки, 1-площею 2,0565 га, 2-площею 2,0565 га (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. З урахуванням вищенаведених норм закону та вказаних обставин на праві спільної часткової власності у позивача та відповідача виникло право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідач не бажає вирішувати питання розподілу і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача, як співвласника, є незаконним і порушує права останнього. Дана обставина є перешкодою в реалізації позивачем за домовленістю сторін права на поділ в натурі земельної ділянки, яке перебуває у спільній частковій власності. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, і Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 152 ЗК України 1. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисну прав власності на землю. 2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За таких обставин в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. На замовлення позивача сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] (ідентифікаційний номер інженера-землевпорядника № [NUMBER] ) розроблено дві схеми поділу спірної земельної ділянки. Зазначені схеми реалізовані з урахуванням інтересів, як позивача так і відповідача. Забезпечено необхідну конфігурацію земельної ділянки, яка дозволяє здійснити під`їзд до обох земельних ділянок. І відповідно такий поділ є можливим, прийнятним та належним, відповідно до Схами 1 розподілу земельної ділянки. Зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Отже, зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. У частині першій статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків . Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, друга, третя ). За змістом статі 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України. На підставі частини першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 334/2465/14- ц зазначено: «право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) вказано: «Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України , як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Й Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.» А тому, враховуючи вище зазначене позов слід задоволити та провести поділ в натурі земельної ділянки загальною площею 4,113 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться за межами с. Березна Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області (колишня територія Березнянської сільської ради, Володарського району) з кадастровим номером 3221680800:04:003:0004, відповідно до плану поділу земельної ділянки, виконаного інженером-землевпорядником [PERSON] в Схемі 1 розподілу земельної ділянки. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Оскільки, згідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Судовий збір» громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, позивач звільняється від сплати судового збору, так як, є опікуном та звертається до суду щодо захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , який визнаний дитиною-сиротою. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 1211,20 грн. При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в сумі 4500 грн. суд виходить з такого. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копія договору про надання правових послуг Адвоката від 09.09.2024 р. № 09-09/24 (а.с. 19-20), додаток №1 до Договору №09-09/24 про надання правових послуг адвоката від 09.09.2024 року, копію акта №1 до Договору про надання правових послуг адвоката №09-09/24 від 09.09.2024 року (а.с. 22) та копію платіжної інструкції від 10.12.2024 р. № 718829 (а.с. 23). Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 4500,00 грн. відповідачем.

Outcome: approved