Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності заявниці трудової книжки, виданої 20.09.1977р. Українською філією Всесоюзного державного проектно-технологічного інституту, і виписана російською мовою на ім`я - [PERSON] , також встановити юридичний факт догляду за дитиною - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 3-річного віку, тобто, факт материнства - [PERSON] , відносно доньки - [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що при народженні заявниці [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження всі анкетні дані вписані російською мовою. Атестат про середню освіту, виданий в 1977р. заповнений українською мовою, а свідоцтво про закінчення загальноосвітньої школи, видане також в 1977р., виписане українською та російською мовами. У всіх цих документах ім`я « [PERSON] » правильно виписане як українською, так і російською мовами, а не « [PERSON] ». При укладенні шлюбу в 1985р. заявниця взяла прізвище свого чоловіка « [PERSON] », і в свідоцтві про шлюб також ім`я правильно написане українською мовою - « [PERSON] ». В свідоцтві про народження доньки [PERSON] , [INFO] в графі «мати» ім`я помилково вказано ім`я замість « [PERSON] » - зазначено « [PERSON] ». При видачі заявниці трудової книжки 20 вересня 1977 р., яка заповнена російською мовою, на першій сторінці помилково вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] ». В подальшому, при отриманні мною всіх інших документів, ім`я заявниці як українською, так і російською мовами було написане вірно - « [PERSON] », згідно з паспортом. В лютому місяці 2025р. заявниця звернулась до Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для визначення пенсійного забезпечення та оформлення пенсії. Відділ обслуговування громадян № 2 (сервісного центру) надали лист-відмову про відмову в нарахуванні пенсії, мотивуючи це тим, що ім`я « [PERSON] », яке вказано в паспорті, відрізняється від його написання в трудовій книжці - « [PERSON] », а також через те, що в свідоцтві про народження доньки [PERSON] в графі «мати» ім`я вказано « [PERSON] », замість « [PERSON] », і через це, згідно з Порядком підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, якщо ім`я, по батькові та прізвище, що зазначені в документах, не збігаються з ім`я, по батькові та прізвищі особи за паспортом, факт приналежності цього документу даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Через таку відмову у прийнятті документів та нарахування пенсійного забезпечення заявниця і змушена звертатись до суду з заявою окремого провадження для встановлення факту, що видана на трудова книжка дійсно належить заявниці. В зав`язку з викладеним просить задовольнити заяву. У судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Головне управління Пенсійного фонду України, в наданих письмових поясненнях не заперечували проти часткового задоволення заяви в частині встановлення факту належності трудової книжки, просили проводити судове засідання без участі представника. Судом встановлено, що у лютому 2025 р. заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.02.2025 р. рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області за №045750031261 заявниця було про відмовлено у призначенні пенсії за віком. У своєму рішенні ГУ ПФУ в Львівської області зазначило, що за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку [NUMBER] від 20.08.1977, оскільки зазначене на титульній сторінці ім`я власника « [PERSON] » (рос.мова) не відповідає імені заявника згідно паспортних даних « [PERSON] » (рос. мова). Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи видані на підставі первинних документів або довести приналежність документу у судовому порядку. У свою чергу, факт належності заявниці трудової книжки [NUMBER] від 20.08.1977, підтверджується такими документами: копією паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , серія № [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 17 січня 2005 року; копією свідоцтва про народження [NUMBER] , у якому вказано ім`я заявниці на російській мові « [PERSON] »; копією атестату про середню освіту виданого 27 червня 1977 року № [NUMBER] , копією свідоцтва про закінчення середньої загальноосвітньої школи в якому українською зазначено, що свідоцтво видане « [PERSON] », а російською « [PERSON] »; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , в якому українською зазначено ім`я заявниці « [PERSON] », а російською « [PERSON] »; копією диплому серія [NUMBER] , виданого 30.06.1982 року Технікумом автоматики та телемеханіки, де записано, що диплом виданий [PERSON] , а на російській мові « [PERSON] ». Дослідивши докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви, а саме встановлення факту належності трудової книжки. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6). Щодо встановлення факт догляду за дитиною - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 3-х річного, тобто факту материнства - [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Згідно з свідоцтва про народження дитини [NUMBER] ім`я матері дитини зазначене « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним [PERSON] . У ч. 4 ст. 315 ЦПК України чітко визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Процедура виправлення помилок у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, Порядком ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 р. № 1064. Питання про внесення змін до актових записів цивільного стану розглядається у тримісячний строк з дня подання відповідної заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану. За наявності поважних причин цей строк продовжується з письмового; дозволу керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі (за місцем їх подання), але не більше ніж на три місяці. На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про виправлення помилки та внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. Отже, чинне законодавство України чітко регулює порядок виправлення помилок у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, який є позасудовим. Згідно із матеріалів справи [PERSON] не надала жодних доказів відносно виправлення помилки у свідоцтві про народження дитини [NUMBER] . При співставленні усіх наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що заява [PERSON] , підлягає частковому задоволенню. Встановлення наведеного факту має для заявника юридичне значення, так як необхідне для оформлення спадщини.

Outcome: partial