Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 10 червня 2020 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500831736, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Проте [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 318 643,92 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфі-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Оскільки відповідач [PERSON] взятих на себе договірних зобов`язань не виконав, на досудову вимогу щодо виконання таких зобов`язань не відреагував, тому просить стягнути з такого на користь банку заборгованість за кредитним договором №500831736 у розмірі 318 643,92 грн, а також сплачений судовий збір.\~\~\~\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Чепурнова В.О. (а. с. 39). Ухвалою судді Перечинського районного суду від 22 січня 2024 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.\~ Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 березня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. (а. с. 38). Шостого лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Пітух В.І. в електронній формі через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Покликається на те, що між сторонами було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту, відповідно до якої у позивача виникло зобов`язання на надання відповідачу кредиту в сумі 311 754,66 грн, при цьому в тексті позовної заяви ніде не зазначено яка сума зобов`язання виникла між сторонами, не надано копії кредитного договору. Аналізуючи таке формулювання позивача вбачається, що оферта на укладення угоди про надання кредиту позивачем замінюється поняттям «кредитний договір», що за своєю суттю, формою та змістом є категорично різними документами. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Тобто оферта за своїм змістом є лише пропозицією однієї сторони про намір укласти договір з другою стороною, після якої другою стороною необхідно прийняти таку пропозицію (акцептувати). В результаті таких послідовних дій договір можна вважати укладеним. Натомість позивачем вказано про те, що шляхом укладення оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачеві, що суперечить процедурі укладення такого договору, не відповідає нормам ЦК України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. З оферти неможливо встановити згоду двох сторін щодо істотних умов договору. При цьому всупереч викладеним в позовній заяві обставинам, до її матеріалів додано документи, з яких вбачається, що [PERSON] 10 червня 2020 року звернувся із клопотанням про видачу нового кредиту на суму 311 574,66 грн у зв`язку з фінансовими труднощами, відповідач надав банку оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500831736 на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який укладений між [PERSON] та банком, після чого у цей же день банк прийняв пропозицію на укладення угоди про надання кредиту № 500831736 шляхом надання акцепту. В оферті зазначено, що [PERSON] , підписуючи цей документу, свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування та тарифи банку, які розміщені на відповідному сайті. Як вбачається з оферти, підставою на укладення угоди про надання кредиту є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між відповідачем та банком. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для кредитного договору. Вказаний висновок висловлений у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Одночасно зазначає, що в матеріалах позовної заяви міститься розрахунок заборгованості за кредитом про погашення кредиту за договором № 530083736 від 20 червня 2020 року та виписка по особовим рахункам [PERSON] за період з 10 червня 2020 року по 26 липня 2023 року, з яких вбачається, що: позивач здійснив нарахування тіла кредиту до сплати 311 754,66 грн, відповідач здійснив погашення кредиту на загальну суму 157 070,40 грн, позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 178 570,67 грн, відповідач здійснив нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 178 570,67 грн, відповідач здійснив погашення нарахованих відсотків в розмірі 105 878,62 грн. Таким чином, загальна заборгованість (тіла та проценти) відповідача становить 227 377,00 грн, а саме: реальна заборгованість за тілом кредиту: 311 754,66 грн 157 070,40 грн = 154 685,00 грн, а заборгованість по нарахованим процентам: 178 570,67 грн 105 878,62 грн = 72 692,00 грн. Також як засвідчує подана виписка, позивач здійснив списання кредиту 24 квітня 2023 року як безнадійної заборгованості, що унеможливлює його стягнення в примусовому порядку. Зазначає, що відповідач здійснив погашення заборгованості на рахунок банку в загальній сумі 262 919,00 грн, проте дана обставина не може бути свідченням конклюдентних дій та підтвердженням укладення угоди про надання кредиту. У зв`язку з вищезазначеним, АТ «Сенс Банк» при укладенні договору з відповідачем не дотримався вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодженні зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими. Також зазначає, що оскільки банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладається обов`язок доведення факту належного виконання банком зобов`язань за договором та факту неналежного виконання боржником договору, а саме розмір погашеної заборгованості із зарахуванням коштів за призначенням з урахуванням складових та черговості (тіло, відсотки, пеня, комісія та інше), коли виникла прострочена заборгованість, в якому розмірі та чи була дострокова вимога про повернення кредитних коштів та чи передано банку заставне майно. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору від 19 грудня 2019 року, натомість надано як доказ оферту на укладення угоди про надання кредиту №500831736 від 10 червня 2020 року, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку за період з 10 червня 2020 року по 26 липня 2023 року. Разом з тим, надані банком меморіальний ордер та виписка не завірені належним чином. У додатку до позовної заяви банк зазначив, що оригінали зазначених документів повинні зберігатися в архіві позивача, однак не вказав про наявність таких оригіналів, у зв`язку з чим копії і не були посвідчені. У позовній заяві позивач не вказує, коли саме виникла заборгованість, як і не зазначає, коли здійснено останній платіж. До того ж, виписка по рахунку не засвідчена належним чином, оскільки не містить ім`я та підпису уповноваженої особи позивача, а також печатки банку. Також слід зазначити, що розрахунок заборгованості також не засвідчено належним чином, як то передбачено чинним законодавством. Одночасно вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Альфа-Банк» у період часу з виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення відсотків в розмірі 72 692,05 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судове засідання представник позивача адвокат Н.Мужик не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи, просив позов задовольнити. Крім цього, адвокат Рудницький Ю.І., діючи в інтересах АТ «Сенс Банк», подав заяву, в якій не заперечив проти проведення судового засідання без його участі та винесення заочного рішення у справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.\~ Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, однак останній подав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, а позовні вимоги задовольнити частково, оскільки з врахуванням поданого контр-розрахунку сума до стягнення становить 205 809,24 грн (тіло кредиту). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 10 червня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] була підписана оферта на укладання угоди про надання кредиту №500831736; анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк»; паспорт споживчого кредиту та Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір. Відповідно до оферти відповідач [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 311 574,66 грн; процентна ставка, % річних 23,00 %, тип ставки фіксована; строк кредиту 48 місяців (а. с. 4-10). Окрім того до позову додана Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 10 червня 2020 року. У п. 2.1.1 цієї Анкети-заяви зазначено, що підписанням цього Акцепту [PERSON] підтверджує, зокрема, акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та Додатках до договору, що розміщені на веб-сайті банку (а. с. 5). Банк надав кредитні кошти відповідачу, що підтверджується меморіальним ордером № 532464 від 11 червня 2020 року на суму 311 574,66 грн. Тридцятого листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Випискою по особовим рахункам з 10 червня 2020 року по 26 липня 2023 року підтверджується, що відповідач [PERSON] здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Сенс Банк» (а. с. 15-26). Згідно з наданим АТ «Сенс Банк» розрахунком заборгованості за кредитом, загальна заборгованість [PERSON] згідно кредитного договору №500831736 від 10 червня 2020 року станом на 26 липня 2023 року складає 318 643,92 грн, з яких: 245951,87 грн заборгованість за тілом кредиту та 72692,05 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а. с. 13).\~\~\~ Крім цього матеріали справи свідчать про те, що 04 липня 2023 року АТ «Сенс Банк» було направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а. с. 27-31). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд встановив, що 10 червня 2020 року між сторонами укладено кредитний договір № 500831736. Будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, судом не встановлено. Крім цього судом, з урахуванням умов вищевказаного кредитного договору та виписки по особовим рахункам, встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, а саме належним чином не проводив платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 26 липня 2023 року становить 245 951,87 грн. Наданий представником відповідача контррозрахунок суд вважає помилковим, оскільки такий не в повній мірі відповідає наявним у справі випискам по особовим рахункам.\~ Що стосується позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості\~ по відсотках за користування кредитом у розмірі 72 692,05 грн, то суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З позовної заяви та доданих до неї документів однозначно встановити розмір узгоджених між сторонами відсотків за користування кредитом неможливо.\~\~ Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 червня 2020 року, посилався на Публічну пропозицію та додатки до договору, що розміщені на веб-сторінці банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи цієї Публічної пропозиції АТ «Сенс Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб та додатків до неї не містять. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція АТ «Сенс Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що розміщена на офіційному сайті позивача (www.alfa-bank.ua) неодноразово змінювалася самим АТ «Альфа Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 червня 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 січня 2024 року), тобто кредитор міг взяти до уваги вказану пропозицію у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, застосовані АТ «Сенс Банк» умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Застосована позивачем Публічна пропозиція АТ «Сенс Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нею нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Публічна пропозиція АТ «Сенс Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, розміщена на сайті: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 червня 2020 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено 4\~ 779,66 грн судового збору. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (77,19 % від ціни позову), на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути 3 689,37 грн судового збору.

Outcome: partial