Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 74000,00 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 гривень. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 05 червня 2017 року відповідач [PERSON] під розписку позичив у нього 100000,00 грн., які зобов`язався повернути до 10 грудня 2017 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернув, перемови і обіцянки повернути кошти були протягом трьох років, після чого відповідач погодився переписати розписку, так як позовна давність старої була близька до закінчення і вказав дату, до якої точно поверне грошові кошти. 05 листопада 2020 року було складено нову розписку, в якій відповідач зазначив що через рік до 05 листопада 2021 року грошові кошти поверне в повному обсязі. Позивач зазначає, що на початку серпня 2021 року відповідач подзвонив йому і сказав що хоче побачитися, віддати частину заборгованості та поговорити. В момент зустрічі відповідач сказав, що може повернути тільки 26000 гривень на умові, що він йому віддає розписку або не дає нічого, якшо позивач не поверне розписку. Позивач зазначає, що погодився, оскільки хотів повернути хоча б частину своїх коштів. Після отримання частини коштів в розмірі 26000 гривень, він сповістив, що буде скаржитися в суд. Відбулася суперечка, відповідач пригрозив, що якщо він буде вимагати в нього свої кошти, то він його посадить у в`язницю. Відповідач порушив своє зобов`язання, та станом на день подання позову грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2023 року зазначена справа передана для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2024 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу прийнята до провадження судді Назаренка О.В. Направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) [PERSON] . 30 вересня 2024 року Харківським районним судом Харківської області отримано відповідь з Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] ,\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав, не подавав відзиву на позов, заява про застосування строку позовної давності не надходила. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України\~передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі\~статтею 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2017 року відповідач [PERSON] під розписку позичив у [PERSON] 100000,00 грн., які зобов`язався повернути до 10 грудня 2017 року. 05 листопада 2020 року було складено нову розписку, в якій [PERSON] зазначив, що через рік до 05 листопада 2021 року грошові кошти поверне в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Таким чином, судом встановлено, що розписки [PERSON] , надані на ім`я [PERSON] , є договором позики, укладеним у простій письмовій формі та відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування внаслідок реального характеру договору позики є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014, та постановах Верховного суду у справі № 522/2676/16-ц від 11.09.2019, у справі № 753/8119/16 від 02.04.2018). В силу ст. 1049 ЦК України, [PERSON] як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві [PERSON] у позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строки, що встановлені розпискою. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно боргової розписки від 05.06.2017 [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 100000,00 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою до 09.11.2021. Зазначена розписка містить час отримання коштів, суму отриманих коштів та строк повернення. У зв`язку з погашенням відповідачем частини боргу у розмірі 26000 грн., позивач просить стягнути з відповідача боргу у сумі 74000 грн. \~ \~ \~ \~Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, із наведеного випливає, що наявність у кредитора боргового документа - розписки боржника свідчить про невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів згідно вказаної розписки підтверджується наявністю оригіналу розписки, яка міститься в матеріалах справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що договори позики між позивачем та відповідачем були укладені не добровільно. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, суд зазначає, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в України грошових одиниць іноземних держав. Згідно зі ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Положення\~ст. 1049 ЦК України передбачають повернення позичальником грошових коштів у такій самій сумі або речей, визначених родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України\~та на підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України та ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 74000 (сімдесят чотири тисячі) грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved