Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

20.06.2024 позивачі подали до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування право власності на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на 16/48 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , а за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування право власності на спадкове майно [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на 9/48 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовували тим, що після смерті батьків позивачки [PERSON] та дідуся з бабусею позивачки [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, яку вони як спадкоємці мають намір успадкувати. До складу спадщини входить частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Однак, в зв`язку з відсутністю необхідних документів на спадковий будинок та виникненню спору між спадкоємцями за заповітом щодо часток у спадщині, вони позбавлені можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, а тому змушені звернутись до суду. Ухвалою суду від 24.06.2024 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02.09.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] ,\~за участі\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Кам`янка-Бузька\~державна нотаріальна\~контора Львівської\~області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує, що після смерті його батьків [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, яку він як спадкоємець за заповітом та законом має намір прийняти. Зазначає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а частки у спадковому майні після смерті батьків, пораховані не правильно, що суперечить його інтересам, через що змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 30.09.2024 зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. 25.11.2024 від позивачки за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона частково не погодилась із вимогами зустрічного позову, зокрема в частині визначених стороною відповідача часток спадкового майна після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала, що після смерті батьків залишилося троє спадкоємців до їх майна, а саме вона, відповідач та їхній брат [PERSON] , який помер [INFO] , а тому за правом представлення спадкує його дочка [PERSON] . Також вказала, що батько написав заповіт на випадок своєї смерті, яким заповів визначив спадкоємцями до його частини майна її та відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак в заяві від 15.08.2024 просила суд здійснювати розгляд справи без її участі. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] - адвокат Ройко Т.І. в судовому засіданні зустрічний позов підтримала повністю, вважаючи його підставним та обґрунтованим. Зокрема вказала, що позивачка за первісним позовом [PERSON] не може вважатись такою, що прийняла спадщину, та не може в даному випадку претендувати на частину спадкового майна по праву представлення, оскільки вона спадщину не приймала (не подавала заяви про прийняття спадщини і не проживала зі спадкодавцем). Щодо вимог первісного позову в частині вимог [PERSON] , то такі визнала частково та пояснила, що у позові не вірно визначені частки між сторонами у спадковому майні. Представник третьої особи Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, пояснень щодо позовних вимог не подавала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Щодо спадкових правовідносин після смерті [PERSON] Як встановлено судом з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.07.1958, 21 липня 1958 року одружились [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2014, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.16). Згідно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2017, [INFO] помер [PERSON] (а.с.64). [PERSON] 07.06.2016 склав заповіт, яким належний йому на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] заповів своїм дітям 1/3 частину [PERSON] та 2/3 частини [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки №321, виданої Кам?янка-Бузькою міською радою 01.02.2024 встановлено, що згідно даних будинкової книги [PERSON] , дійсно до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня смерті були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , невістка [PERSON] , внук [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] (а.с.71). Як видно із заяви про прийняття спадщини від 21.12.2017, позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із відповідною заяво про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.10). Постановою нотаріуса, у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, зокрема через виникнення спору між спадкоємцями за заповітом щодо часток у спадщині. Судом встановлено, що із вищевказаною заявою, відповідно звертався і спадкоємець до майна [PERSON] за заповітом, а саме відповідач [PERSON] . Разом з тим, згідно заяви про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя від 20.07.2020, після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] звернулась до державної нотаріальної контори з вказаною заявою та просила видати їй свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя після смерті чоловіка, згідно ст. 60,61,62 Сімейного кодексу України (а.с.93). Будь-яких свідоцтв про право на спадщину та право на право у спільному майні подружжя нотаріусом видано не було. Щодо спадкових правовідносин після смерті [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2021 (а.с.65). Відповідно до довідки №322, виданої Кам?янка-Бузькою міською радою 01.02.2024 встановлено, що згідно даних будинкової книги [PERSON] , дійсно до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею до дня смерті були зареєстровані: син [PERSON] , дочка [PERSON] , невістка [PERSON] , внук [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] (а.с.72). За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті [PERSON] , державним нотаріусом Кам`янка-Бузької ДНК заведено спадкову справу і відповідно до матеріалів якої, із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися її діти [PERSON] та [PERSON] , а також онука [PERSON] (а.с.112-115). Будь-яких свідоцтв про право на спадщину нотаріусом видано не було. Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України. Сторони у справі вказують, що їм відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, а тому звернулись до суду з даним позовом. Причому даний спір зводиться до правильності визначення часток у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням того чи має право на спадкування позивачка [PERSON] . Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Так,\~як\~встановлено\~судом раніше,\~за життя\~ [PERSON] ,\~який\~помер\~ [INFO] \~належав\~на\~праві власності\~житловий\~будинок\~по [ADDRESS] (а.с.16). З обставин справи видно, що такий будинок було набуто у власність за час існування шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). А згідно ст. 69 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, спірний житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] на праві спільної часткової власності, а саме по частині. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Разом з тим, згідно позиції, яка викладена у постанові Верховного суду від 25.11.2020 по справі № 292/389/17, при визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців також належать спадкоємці, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення. Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги до майна [PERSON] були його дружина [PERSON] , його діти [PERSON] , [PERSON] , а також син [PERSON] , який помер до моменту його смерті, а саме [INFO] (а.с. 25). Також, як видно з обставин справи і не заперечується сторонами, на момент смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] була у віці 84 роки, тобто була непрацездатною вдовою і відповідно мала право на обов`язкову частку у спадковому майні. Вирішуючи питання про те, чи має право на спадкування позивачка за первісним позовом [PERSON] , суд виходив з наступного. Так, судом беззаперечно встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , дана обставина не оспорюється учасниками справи, а її батько помер до моменту смерті бабці. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З фактичних обставин справи видно, що існують правовідносини, які регулюються ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення), оскільки якби батько позивачки [PERSON] - [PERSON] був живим на момент відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] , то успадкував би належне йому за законом майно, а саме частину житлового будинку, право на який він фактично успадкував, проте не переоформив. Також, суд дійшов висновку, що [PERSON] прийняла спадщину у спосіб визначений цивільним законодавством України. Відповідно до положень ч. 3 чт. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, спадкодавець [PERSON] на час її смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14), а її онука [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Разом з тим, як видно з копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №746870 [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства і відповідно до висновку лікарської комісії має обмеження здатності контролювати свою поведінку (а.с. 29,30). Актом про фактичне місце проживання від 15.05.2024 доводиться, що [PERSON] дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31), а актом про фактичне місце проживання від 11.02.2025 доводиться, що [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 2020 року і по теперішній час (а.с. 150). Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою відносно будинку [ADDRESS] ?я і їй достименно відомо, що [PERSON] фактично завжди проживала за цією адресою, оскільки у неї помер батько, мати не опікувалася нею, а таких догляд і опіку здійснювали бабуся [PERSON] і позивачка [PERSON] . Свідок вказала, що [PERSON] дійсно фактично проживала на момент смерті з [PERSON] за однією адресою, оскільки вона особисто була у них вдома часто, бачила її особисті речі, бачила як вона там проживала. Свідок [PERSON] суду також підтвердив, що він будучи сусідом відносно будинку [ADDRESS] ?я бачив, що [PERSON] проживала у ньому і в т.ч. на момент смерті [PERSON] . Свідок зазначив, що добре знає ці обставини, бо його діти товаришували по сусідству з нею. Вказав, що йому невідомо про факт проживання [PERSON] за адресою місця її реєстрації. Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 у справі № 204/1052/20 вказав таке: «Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.» З огляду на те, що здобутими у справі доказами доводиться обставина фактично проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті і доказів зворотного суду не надано, то суд вважає, що вона прийняла спадщину за правом представлення після смерті свого батька і відповідно має право на частку у спадковому майні після смерті її бабці [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір часток, який є предметом спору, суд виходив з того, що частки спадкоємців після смерті [PERSON] , відповідно до заповіту та з врахуванням обов`язкової частки [PERSON] та після її смерті, як спадкоємців за законом становлять: [PERSON] 23/48 (2/3 частини відповідно до заповіту 1/16 обов`язкова частка + 3/16 успадкованої за законом), а [PERSON] 1/3 частини (1/3 частини відповідно до заповіту 1/16 обов`язкова частка + 3/16 успадкованої за законом). А оскільки частка [PERSON] із врахуванням 1/2 частини права власності на спірний будинок, як спільного майна подружжя та її обов`язкової частки у спадковому майні [PERSON] , яка становить 1/16 частини будинку, то загальний розмір обсягу її частки у спірному будинку на час її смерті становить становить 9/16 частин. Виходячи з наведених вище норм права, а також фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачка [PERSON] успадкувала спірне майно в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1266 ЦК України як онука [PERSON] , а тому її частка у спірному майні становить 3/16 (9/16 частини спадкодавця [PERSON] ? 3 спадкоємців) частини у житловому будинку по [ADDRESS] . За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що вимоги сторін по справі щодо захисту їх прав як спадкоємців є підставними, однак такі підлягають до часткового задоволення в частині визначення їх часток у спадковій масі. В решті вимог за первісним та зустрічним позовом слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial