Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

08 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо дитини, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою, який в 2020 році було розірвано. За час шлюбних відносин у колишнього подружжя народились дві дочки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказав, що з моменту розірвання шлюбу відповідачка проживає окремо від позивача та дітей, та наскільки відомо, перебуває у Республіці Польща зі своєю новою сім`єю, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні неповнолітньої дочки, не бачить та не спілкується ні з дочкою, ні з позивачем, з грудня 2022 року не бачилась з [PERSON] . Також батько дівчинки зазначив, що всі питання щодо її виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку матері, дитина знаходиться на повному утриманні батька. Внаслідок вищезазначених обставин [PERSON] вважає, що утворились умови, які шкодять інтересам [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суд Тернопільської області від 13 серпня 2024 року позовну заяву було передано за підсудністю до Білогірського районного суду Хмельницької області. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху та визначено час для усунення недоліків. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з мотивів наведених в позовній заяві . Відповідачка будучи повідомленою своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, проте 17 березня 2025 року до суду надійшла заява, якій [PERSON] просить справу розглядати без її участі, позов визнає, не проти позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Крім того вказала, що зараз знаходиться в Республіці Польща, де має нову сім`ю і наміру повертатись до України на даний час не має. Зазначила, не бажає підтримувати стосунки зі своєю старою сім`єю через неприязні відносини. Дочка [PERSON] залишилась з батьком, відповідно хай він її і виховує, а вона не бажає брати участь у подальшому її вихованні . Третя особа - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явились, будучи своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Проте 13 січня 2025 року направили на адресу суду висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08 січня 2025 № 24. Крім того, просили справу розглядати без участі їх представника за наявними матеріалами. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , зазначила, що її мати піша в іншу сім`ю, коли їй було 10 років. З цього часу вона проживала разом з татом та старшою сестрою. Мама не приділяла їй належної уваги, не цікавилась її життям. Останній раз вона спілкувалась з мамою в 2022 році, коли та привітала її з днем народження. До того моменту, поки мама не пішла з дому, у них були нормальні стосунки. Заслухавши пояснення позивача, думку дитини, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що шлюб, зареєстрований 09 травня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] Шкроботівською сільською радою Шумського району Тернопільської області (актовий запис № 1), було розірвано рішенням Шумського районного суду Тернопільської області рішенням від 22 квітня 2020 року. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записано [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 26 січня 2010 року Шкроботівською сільською радою Шумського району Тернопільської області (актовий запис № 2). Відповідно до акту-довідки, виданої ТОВ «Керуюча компанія «БУДСЕРВІС» від 17 січня 2024 року № 6, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] і разом з ним проживають дві його дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується підписами свідків в даному акті. Згідно повідомлень Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби (вх. ЕП-949/24-вх від 15 листопада 2024 року та вх. ЕП-1072/24-вх від 16 грудня 2024 року) відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою [PERSON] , [INFO] , в період з 26 грудня 2021 року по 26 грудня 2024 року в Базі даних не виявлено та громадянкою [PERSON] , [INFO] , в період з 14 листопада 2021 року по 14 листопада 2024 року в Базі даних не виявлено. Висновком органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 28 вересня 2023 року № 1126, який дійсний до 21 грудня 2024 року зазначено, що доцільним є визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , народження разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2023 року у справі № 669/376/23 [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини з батьком, відмовлено. Згідно з висновком органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 13 грудня 2024 року № 24, в якому були враховані рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 4 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленою резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі -Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз. 2 п. 18 Постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний захід. Відповідно до ч. ч. 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання серпу на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Визнання відповідачкою позову про позбавлення її батьківських прав не може слугувати безумовною підставою для задоволення позову. З даного приводу висловив свою позицію Верховний Суд, який в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Схожі висновки Касаційного цивільного суду у складі ВС викладені у постановах від 22 листопада 2023 року у справі № 214/5134/22 та від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. З огляду на предмет та підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що визнання відповідачкою позову порушує права та інтереси її неповнолітньої дитини. При вирішенні даного спору суд враховує висновок органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 13 грудня 2024 року № 24, про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . У зв`язку із невстановленням винної (умисної) поведінки відповідачки, з урахуванням того, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що вона притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, а також доказів того, що вона злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дітей, позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо, суд вважає за необхідне попередити відповідачку, [PERSON] ( [INFO] , зареєстровану по [ADDRESS] ) про необхідність зміни ставлення до виховання нею дочки [PERSON] , [INFO] . Покласти на Орган опіки та піклування - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради (46001, вул. Шевченка, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл.) контроль за виконання відповідачкою [PERSON] , своїх батьківських обов`язків по відношенню до її дочки [PERSON] . Відповідно до припису ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір із відповідача на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed