Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим що її, дошлюбним прізвищем було [PERSON] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , дошлюбним прізвищем якої є [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] є її рідним братом, а внуком [PERSON] , яка є власником будинку [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,093 га, кадастровий номер 4622782100:01:006:0060. Стверджує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку, на будинок. Стверджує, що за життя баба, [PERSON] , завжди казала, що належне їй майно має належати її внукові, а позивача рідному братові, [PERSON] , на його користь вона складе заповіт, а після її смерті він успадкує майно. Позивач вказує, що ніколи навіть раніше не задумувалася про спадкування майна після смерті баби, [PERSON] , оскільки завжди вважала, що заповіт нею все-таки посвідчено в користь [PERSON] та, що він звертався за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] . В листопаді 2024 року вона поцікавилася у брата, [PERSON] , чи успадкував він майно після смерті їх баби, [PERSON] . Для неї стало несподіванкою, коли її брат, а внук [PERSON] , [PERSON] , повідомив, що він не звертався до нотаріуса з питанням спадкування після смерті нашої баби, [PERSON] , заповіту від її імені в нього немає. Серед документів в будинку баби вони знайшли заповіт, із змісту якого вбачається, що житловий будинок з господарським будівлями та присадибною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , тобто їй. Стверджує, що це викликало великий подив у неї та її брата, [PERSON] , оскільки вони завжди вважали, що [PERSON] склала заповіт саме в користь лише її внука, [PERSON] . Однак, враховуючи знайдений документ, беручи до уваги те, що [PERSON] раніше не піднімав питання спадкування після смерті баби, [PERSON] , вони прийшли до спільного рішення, що все-таки звертатися з питанням спадкування після смерті [PERSON] до нотаріуса буде вона, [PERSON] , зважаючи на наявність заповіту в тому числі і в її користь. Однак, їй нотаріусом було роз`яснено про те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та роз`яснено про необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що в неї є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вона не знала про наявність заповіту від імені баби, [PERSON] , складеного нею в її користь, а тому звертається в суд для захисту її прав як спадкомця за заповітом після смерті баби, [PERSON] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 07 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 14 квітня 2025 року. Витребувано\~від приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни\~належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив,\~що визнає\~позовні вимоги\~ [PERSON] ,\~не заперечує\~проти задоволення\~таких,\~як наслідок,\~не заперечує\~проти визначення [PERSON] ,\~ [INFO] , додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. На виконання вимоги суду приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівною надіслано на адресу суду інформаційну довідку (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не реєструвалася. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, відповідача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Глинськ, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22 червня 2004 року. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яка видане Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області 14 лютого 1998 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] позивач [PERSON] змінила внаслідок одруження 14 лютого 1998 року із [PERSON] у Глинській сільській раді Жовківського району Львівській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 лютого 1998 року було зроблено запис за № 02. Тобто, суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про моє народження серії [NUMBER] , яке видане 09 березня 1981 року Воля-Висоцькою сільською радою Львівської області. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Воле-Висоцькою сільською радою Львівської області 23 квітня 1977 року, вбачається, що батько позивача, [PERSON] , та її мати, [PERSON] , уклали шлюб 23 квітня 1977 року у Воле-Висоцькій сільській раді, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 23 квітня 1977 року було зроблено запис за № 14. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловіку та дружині [PERSON] . Тобто, дошлюбним прізвищем матері позивача було [PERSON] . З свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 01 березня 1957 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 01 березня 1957 року було зроблено відповідний запис за № 14. Її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Викладеним у\~свідоцтві про\~укладення шлюбу\~серії [NUMBER] ,\~яке повторно\~видане 10\~травня 1978\~року,\~стверджується, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09 травня 1952 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 09 травня 1952 року було зроблено запис за № 6. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Тобто, дошлюбним прізвищем [PERSON] було [PERSON] . Так як [PERSON] є мамою матері позивача, [PERSON] , відповідно [PERSON] є бабою позивача [PERSON] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Воля-Висоцькою сільською радою Львівської області 08 лютого 1978 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 08 лютого 1978 року було зроблено запис за № 6, його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Тобто, [PERSON] є рідним братом [PERSON] , а внуком [PERSON] . З свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , яке 10 червня 2008 року видане виконавчим комітетом Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області, та з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на бланку серії ССК № 060903 № 19368618, який видано 01 липня 2008 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,093 га, кадастровий номер 4622782100:01:006:0060, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 173881767, який сформовано 15 липня 2019 року державним реєстратором Жовківської міської ради Львівської області Вненкевич Галиною Петрівною. [PERSON] померла [INFO] , про що 04 квітня 2024 року було складено відповідний актовий запис № 95, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 04 квітня 2024 року Жовківською міською радою Львівського району Львівської області. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку, на будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із змісту заповіту, який 13 грудня 2011 року посвідчено Кісіль Ольгою Володимирівною, секретарем Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 54, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: житловий будинок з господарським будівлями та присадибною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости Глинського старостинського округу № 2 О. В. Кісіль від 22 квітня 2024 року. Суд враховує зазначене позивачем у позовній заяві, що беручи до уваги те, що [PERSON] раніше не піднімав питання спадкування після смерті [PERSON] , вона разом із [PERSON] прийшли до спільного рішення, що все-таки звертатися з питанням спадкування після смерті [PERSON] до нотаріуса буде вона, [PERSON] , зважаючи на наявність заповіту в тому числі і в її користь. З довідки за вихідним № 130, яка 05 лютого 2025 року, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована до дня її смерті в [ADDRESS] . Суд враховує, що на заяву [PERSON] за вхідним номером 72/01-16 від 08 листопада 2024 року, приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 102/01-16 від 08 листопада 2024 року, з якої вбачається, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд враховує, що [PERSON] , а також інший спадкоємець за заповітом, [PERSON] , не були зареєстровані разом із їх бабою, [PERSON] , на день її смерті, оскільки позивач була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Інший спадкоємець за заповітом, [PERSON] , також пропустив строк для прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не була зареєстрована та постійно не проживала з бабою, [PERSON] , на час її смерті, за зареєстрованим місцем проживання баби, а саме за адресою: [ADDRESS] , їй необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак вона цього не зробила. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок, позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved