Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У січні 2025 року позивач ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість кредитним договором від 13 березня 2020 року № 491021845, укладеним з АТ «Альфа Банк», у розмірі 42073,64 грн, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказували, що між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] 13 березня 2020 року шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 491021845, відповідно до умов якої відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 29502,73 грн з фіксованою процентною ставкою 32% річних, зі строком кредитнування 36 місяців. Також сторонами підписаний графік платежів. В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 42073,64 грн. Покликаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2025 року головуючим суддею визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 05 березня 2025 року. Від представника відповідача - адвоката Зачепіло З.Я. 06 березня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого зазначено, що відповідач не визнає розмір заборгованості, який не доведений документально. Вважає, що після укладеного договору позичальник не мав права нараховувати відсотки. Також зауважує, що позичальника не сповіщено про укладені договори відступки права вимоги. Від представника позивача 19 березня 2025 року надійшли пояснення на відзив. За клопотанням відповідача 05 березня 2025 року розгляд справи відкладено до 02 квітня 2025 року. Представник позивача в судове засідання 02 квітня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01 квітня 2025 року представник позивача за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 02 квітня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 березня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту № 491021845. Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав в кредит кошти в розмірі 29502,73 грн, з фіксованою процентною ставкою 32% річних, зі строком кредитування 36 місяців, дата повернення кредиту 16 березня 2023 року. Видача кредитних коштів доводиться меморіальним ордером від 16 березня 2020 року. Також сторонами підписаний графік платежів, з якого вбачається обовязок позичальника здійснити щомісячний платіж в сумі 1284,98 грн, з яких частина коштів їде на погашення тіла кредиту, а частина на погашення відсотків (а.с.6). Відповідно до виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості станом на 20 вересня 2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості становить 42073,64 грн., з яких 29004,49 грн.- заборгованість на тілом кредиту, 13069,15- заборгованість за відсотками (а.с.25-34). 22 лютого 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Форд» укладений договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, внаслідок чого ТОВ «ФК «Форд» набуло статусу кредитора за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Що також доводиться випискою з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються від 22 лютого 2021 року (а.с.10-16). 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Форд» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, внаслідок чого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491021845, укладеним з [PERSON] (а.с.17-24). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також виписку по особовому рахунку відкритого [PERSON] , згідно яких заборгованість позичальника за кредитним договором складає 42073,64 грн. З дослідженого розрахунку та виписки встановлено, що позичальник лише один раз 26 червня 2020 року здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1485, 00 грн, який врахований та відображений в розрахунку заборгованості. Будь-яких інших платежів та або доказів на погашення кредитної заборгованості ні відповідачем, ні його представником не надано, тому заперечення щодо визначеного розміру заборгованості є недоведеними. Заперечення сторони відповідача про відсутність у кредитора права на нарахування відсотків спростовуються умовами укладеного договору, в якому зазначено, що за користування кредитними коштами нараховуються відсотки в розмірі 32%, що також відображено в графіку платежів, який підписаний відповідачем. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в загальному обсязі 42073,64 грн. Заперечення сторони відповідача, що йому не було сповіщено про відступлення права вимоги не звільняє позичальника від обов`язку повернути отримані кошти із нарахованими відсотками за їх користування, доказів виконання зобов`язання первісному кредитору суду не надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03 липня 2024 року; акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, в якому зазначено обсяг виконаних робіт, їх вартість, платіжна інструкція № 4924 від 01 жовтня 2024 року на суму 9200,00 грн. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. У поданному відзиві сторона відповідача не заперечувала проти розміру витрат на правничу допомогу, у визначеному позивачем розмірі. Враховуючи категорію справи, ціну позову, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved