Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-13 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтуванні позовних вимог позивачі зазначили, що 01.10.2024 р. близько 20 год. 15 хв. в Івано-Франківській області, Надвірнянському районі, с-ще Делятин на автодорозі Н-09 "Мукачево-Львів" відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "BMW X1", р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62024140150000212 від 01.10.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Таким чином, між отриманими потерпілим [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень та настання його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Внаслідок вищевказаної ДТП завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW X1", р.н. [NUMBER] була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АльфаГарант", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218537609. Пунктом 27.3. Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; дружина - [PERSON] ; мати - [PERSON] ; батько - [PERSON] . Мати загиблого [PERSON] , від своєї частки страхового відшкодування відмовилася на користь чоловіка [PERSON] . З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96 000,00 грн, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., становить 19 200 грн (1/5 частки). У потерпілого [PERSON] на день його смерті на утриманні перебували члени сім`ї: син: [PERSON] , [INFO] , який на час смерті батька був малолітнім, дочка: [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті батька була малолітньою. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, малолітні [PERSON] та [PERSON] є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. На час ДТП загиблий [PERSON] офіційних доходів не отримував, проте, сам факт того, що особа не мала офіційних доходів не може свідчити про те, що утримання сина та дочки не відбувалось взагалі. Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2. ст. 27 Закону № 1961-ІV). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 288 000, 00 грн, який розрахований за формулою: 36 х 8000,00. Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь малолітніх дітей, в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , становить 288 000,00 грн, мінімально гарантованого розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Так як граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку у сумі не може перевищувати 320 000,00 грн., у такому випадку, страхове відшкодування, яке належить для виплати Позивачам становить 320000,00 грн., яке складається з: 32 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р.; 288 000,00 грн в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для малолітніх дітей, встановленого п. 27.2. ст.27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р. Отже у позові позивачі просять стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] : - 288 000,00 грн страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника для малолітніх дітей; 19200 грн відшкодування моральної шкоди. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] -12 800 грн відшкодування моральної шкоди. Також просили стягнути судові витрати пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Короткий зміст відзиву на позов: 19.12.2024 року на адресу суду поступив відзив на позов від Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант», в якому відповідач визнає вимогу [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , про здійснення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Однак зазначили, що вимоги [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для малолітніх дітей у розмірі 288 000 гривень є такими, що суперечать положенням ч.1 ст.1202 Цивільного кодексу України (далі ЦК), оскільки даний вид страхового відшкодування здійснюється щомісячними платежами, натомість одноразово може бути виплачене, але не більше як за три роки та за наявності обставин, які мають істотне значення, які у свою чергу повинні бути підтверджені належними доказами. Тому відповідач визнає вимоги [PERSON] про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, яке необхідно здійснювати шляхом виплати щомісячних платежів на користь законного представника дітей загиблого у розмірі 2666,67 гривень для кожного до вичерпання ліміту відповідальності страховика, який становить - 288 000 гривень. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди повідомляють наступне, що згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи той факт, що ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , мала місце 01.10.2024 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 квітня - 8 000 (вісім тисяч) гривень, а отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, становить: 8 000 х 12 = 96 000 (дев`яносто шість тисяч) гривень. Розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, залежить від кількості осіб, які у відповідності до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання такого відшкодування. Відповідно беручи до уваги те, що станом на дату ДТП у загиблого були дружина та двоє дітей, а також батько та матір, частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди, яка належать кожному з них, становить 1/5. Однак обсяг відповідальності страховика обмежується встановленим лімітом. В даному випадку полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218537609 встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, у розмірі - 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень, тобто це максимальна сума, яку страхова компанія може виплатити за даним страховим випадком, але враховуючи розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника залишок ліміту відповідальності страховика становить: 320 000 - 288 000 = 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень. Тобто 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень - це загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. А тому, після ухвалення судом вироку у справі №344/18053/24 (провадження №1-кс/344/7276/24) ТДВ СК «Альфа-Гарант» визнає суму страхового відшкодування моральної шкоди, яку необхідно здійснити на користь: дружини загиблого [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в загальному розмірі - 19200 гривень (по 6 400 гривень для кожного); батька загиблого [PERSON] в загальному розмірі - 12800 гривень (враховуючи частку розміру страхового відшкодування моральної шкоди, що належить матері загиблого [PERSON] , яка у свою чергу відмовилась від вказаної частки на користь свого чоловіка). Щодо заявлених позивачами витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 40000 гривень заперечили. Вважають, їх завищеними, такими що не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Відповідач вказав на недоведеність понесення витрат на правову допомогу. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати у справі просять покласти на позивачів. Стислий виклад позиції сторін : Позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , а також позивач [PERSON] та їх представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивачів надійшла заява, в якій вона просить справу слухати в їх відсутності. Позовні вимоги підтримали повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» у судове засідання не з`явилася, від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просить справу слухати в її відсутності. Просить врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про проведення судового засідання відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2024 р. позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області від 02.12.2024 відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2025 р. підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, про що Яремчанським відділом ДРАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) зроблено відповідний актовий запис за № 231, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] (дата народження - [INFO] ) та [PERSON] (дата народження - [INFO] ), що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 15 зворот. бік ). Із свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що його батьками є: мати - [PERSON] ; батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.24). За даними кримінального провадження, 01.10.2024 р. близько 20 год. 15 хв. в Івано-Франківській області, Надвірнянському районі, с-ще Делятин на автодорозі Н-09 "Мукачево-Львів" відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "BMW X1", р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер, що стверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 02.10.2024 року та копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 13-14). П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62024140150000212 від 01.10.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с. 9-11). Як випливає з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого [PERSON] , [INFO] настала в наслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі водія автомобіля марки "BMW X1", р.н. [NUMBER] [PERSON] та була її прямим наслідком. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW X1", р.н. [NUMBER] , застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АльфаГарант", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218537609 чинного на дату ДТП (а.с. 16). Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; дружина - [PERSON] ; мати - [PERSON] ; батько - [PERSON] . Мати загиблого [PERSON] , від своєї частки страхового відшкодування відмовилася на користь [PERSON] , що підтверджується заявою про відмову від частки страхового відшкодування, засвідчену Старостою Добротівського старостинського округу Михайлом Іванішаком, в реєстрі за № 1-35 (а.с. 17-20). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частинах першій та другій статті 1166 ЦК визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). За статтею 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). За статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону №1961-IV). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону №1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітн 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону Закон №1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21). За таких обставин доводи представника відповідача про відшкодування шкоди, пов`язана із смертю потерпілого внаслідок ДТП після ухвалення вироку не заслуговують на увагу. Тотожні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у праві № 208/4598/21. В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено. Факт заподіяння смерті [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON] , підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовується відповідачем. Отже, суд дійшов висновку про доведеність факту причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 01.10.2024 р. близько 20 год. 15 хв. в Івано-Франківській області, Надвірнянському районі, с-ще Делятин на автодорозі Н-09 "Мукачево-Львів" та смертю [PERSON] , [INFO] , а також заподіяння позивачам шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого. Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника суд зазначає наступне. Згідно частини 2 статті 27 Закону України №1961-IV в редакції чинній на дату пригоди: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч.1, ч.2 ст.1200 ЦК у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. 2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. У потерпілого [PERSON] на день його смерті на утриманні перебували такі члени сім`ї: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на час смерті батька була малолітніми, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, малолітні [PERSON] та [PERSON] є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Згідно із ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі. На час ДТП загиблий [PERSON] офіційних доходів не отримував. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 7 100 грн, з 1 квітня - 8 000 грн. Згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, становить 288 000 грн, який розрахований за формулою: 36 х 8 000 грн. Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь малолітніх дітей, в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , становить 288 000 грн мінімально гарантованого розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Щодо способу вплати страхового відшкодування. Між сторонами існує спір з приводу виплати страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника шляхом здійснення одноразової виплати або щомісячними платежами: позивачі просять стягнути страхове відшкодування в сумі 288 000 грн, однак відповідач посилається на відсутність підстав для одноразової виплати, вважає, що вказані виплати повинні здійснюватись щомісячними платежами. Страхове відшкодування особі, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років), може здійснюватися одним із таких способів: 1) шляхом виплати щомісячних платежів до досягнення особою відповідного віку, за умови відсутності випадків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК, для стягнення одноразового платежу; 2) шляхом виплати одноразової виплати (але не більше як за три роки наперед) у разі існування випадків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК, та подальшої виплати щомісячних платежів до досягнення особою відповідного віку із виключенням суми одноразової виплати. Зазначена позиція ґрунтується на системному тлумаченні п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, статей 1200 та 1202 ЦК, якими визначено два альтернативні способи відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - щомісячними платежами або одноразовим платежем (не більше ніж за три роки). Такі правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 686/1866/22 (провадження № 61-2968св23). Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу,- надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Позивач [PERSON] яка діє в інтересах дітей у заявах по суті справи не вказала на наявність підстав для виплати відшкодування одноразовим платежем, жодним чином не обґрунтувала і не довела існування обставин, які мають істотне значення та за наявності яких сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від загального порядку виплати шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, і вважає можливим стягнення на користь особи страхового відшкодування проводити щомісячними платежами відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1202 ЦК, що відповідає інтересам малолітніх дітей. Враховуючи, що загиблий [PERSON] офіційних доходів не отримував розрахунок розміру щомісячного платежу страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника здійснюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день настання страхового випадку, з урахуванням ч.2 ст.1200 ЦК щодо кількості осіб, які перебували на утриманні загиблого, а саме двох малолітніх дітей, а також частки, яка припадала на нього самого: 8000/3=2666,67 грн. Отже, відповідачу ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід виплатити суму страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника шляхом виплати щомісячних платежів на користь законного представника дітей [PERSON] по 2666,67 грн на кожну дитину до вичерпання ліміту відповідальності страховика, який становить 288 000 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи той факт, що ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , мала місце 01.10.2024 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 квітня - 8 000 грн, а отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, становить: 8 000 х 12 = 96 000 грн. Розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, залежить від кількості осіб, які у відповідності до ст. 27 Закону №1961-IVмають право на отримання такого відшкодування. Відповідно беручи до уваги те, що станом на дату ДТП у загиблого були дружина та двоє дітей, а також батько та матір, частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди, яка належать кожному з них, становить 1/5. Однак обсяг відповідальності страховика обмежується встановленим лімітом. В даному випадку полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218537609 встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, у розмірі - 320 000 грн, тобто це максимальна сума, яку страхова компанія може виплатити за даним страховим випадком, але враховуючи розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника залишок ліміту відповідальності страховика становить: 320 000 - 288 000 = 32 000 грн. Тобто, 32 000 грн - це загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. З огляду на частку кожного із осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди ( 1/5) розмір страхової виплати повинен становити 6400 грн на одну особу (32000/5). А тому, відповідачу ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід виплатити суму страхового відшкодування моральної шкоди на користь: дружини загиблого [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в загальному розмірі - 19200 гривень (6 400 грн х 3); батьку загиблого [PERSON] в загальному розмірі - 12800 гривень (6400х2), враховуючи частку розміру страхового відшкодування моральної шкоди, що належить матері загиблого [PERSON] , яка відмовилась від вказаної частки на користь свого чоловіка. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Представник позивача просить вирішити питання стягнення судових витрат: на користь [PERSON] заявлені судові витрати на правову допомогу 30 000 грн, а на користь [PERSON] 10 000 грн. Представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, вважає загальну суму таких витрат 40 000 грн неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Також вважає суму завищеною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить судові витрати у даній справі покласти на позивачів. Нормами ч.ч.2, 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачами надані наступні документи: 09.10.2024 між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Автопоміч» укладено договір про надання професійної (правничої) правової допомоги № Ж84/8353765 від 09.10.2024 (а.с. 21-22). Згідно із детальним розрахунком робіт (наданих послуг) від 19.11.2024, АО «Автопоміч» надало [PERSON] правничу допомогу за вказаним договором в загальній сумі 30000,00 грн, а саме: 4000,00 грн консультації, 10000,00 грн підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, 16000,00 грн підготовка та подання позовної заяви в суд (а.с.40). 09.10.2024 між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Автопоміч» укладено договір про надання професійної (правничої) правової допомоги № Ж85/8353765 (а.с. 30-31). Згідно із детальним розрахунком робіт (наданих послуг) від 19.11.24 АО «Автопоміч» надало [PERSON] правничу допомогу за вказаним договором в загальній сумі 10000,00 грн, а саме: 2000,00 грн консультації, 4000,00 грн підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, 4000,00 грн підготовка та подання позовної заяви в суд (а.с.39). На підтвердження фактичної оплати юридичних послуг позивачі документи не подали. Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial