Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 02.12.2024 згідно наказу № 620-Кк від 02.12.2024 вона була звільнена з роботи з ТОВ «Карпатнафтохім» за власним бажанням, в зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП) з посади заступника головного бухгалтера (з податкового обліку). На час її звільнення у ТОВ «Карпатнафтохім» існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за період з липня 2024 року по грудень 2024 року в сумі 177620,40 грн. Дані кошти не виплачені позивачці ні в день звільнення, ні на дату позовної заяви. У зв`язку з цим, позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 6692,38 грн. Також позивачка зазначає, що її середньоденний заробіток за останні два місяці роботи становить 1960,00 грн, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на дату подання позовної заяви в сумі 158760,00 грн (за 81 день з 03.12.2025 по 21.02.2025). Крім того, позивачка зазначає, що у зв`язку із значною затримкою у виплаті заробітної плати вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на харчах, одязі, здоров`ї. Позивачка вказує, що моральні та фізичні страждання вона отримала внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою в зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. У зв`язку з цим, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.17-18). 20.03.2025 позивачкою подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. Просить, крім зазначених у позовній заяві вимог, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 27 днів (період після подачі позовної заяви з 22.02.2025 по 20.03.2025) в сумі 52920,00 грн. Також просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами вручено представнику відповідача за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Позивачка з 2005 року по 02.12.2024 (включно) перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Карпатнафтохім» (відповідач). 02.12.2024 згідно наказу № 620-Кк від 02.12.2024 вона була звільнена з роботи з ТОВ «Карпатнафтохім» за власним бажанням, в зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП) з посади заступника головного бухгалтера (з податкового обліку), що підтверджується записами у трудовій книжці [NUMBER] (а.с.9-12). Згідно довідки ТОВ «Карпатнафтохім» про нарахований та сплачений дохід, яка видана [PERSON] 20.01.2025, заборгована зарплата позивачки за період з липня 2024 року по грудень 2024 року становить 177620,88 грн (а.с.13). Як зазначено в довідці ТОВ «Карпатнафтохім» від 19.02.2025, середньоденний заробіток [PERSON] , виходячи з розрахунку за жовтень 2024 року та листопад 2024 року, становить 1960,00 грн (а.с.14). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст.15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення). В ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …». Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77\~ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно абзаців 4-5 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Так, у п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015р. Згідно роз`яснень, викладених в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, нарахування податків та інших обов`язкових платежів проводиться підприємством при виплаті присудженої судом та належної працівнику суми. Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачем не проведено позивачу повного розрахунку та виплати заробітної плати та належних сум при звільненні. 02.12.2024 позивачка був звільнена з роботи згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Останніми двома календарними місяцями роботи, що передують звільненню є відповідно жовтень та листопад 2024 року. Середньоденний заробіток [PERSON] , виходячи з розрахунку за жовтень та листопад 2024 року, становить 1960,00 грн (а.с.14). Оскільки відповідно до вимог ст.117\~КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненій позивачці сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 03.12.2024 року по день ухвалення рішення суду 07.04.2025 року є підставною. Однак, суд звертає увагу, що в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивачкою було проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати зарплати, виходячи з кількості календарних, а не робочих днів, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015. Тому судом здійснюється розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час затримки виплати зарплати (за період з 03.12.2024 року по 07.04.2025 року), виходячи з кількості робочих днів. Кількість робочих днів за період з 03.12.2024 (наступний день після звільнення) по 20.03.2025 (дата подачі заяви про збільшення позовних вимог) становить 78 днів. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 152880,00 грн. (1960,00 грн. х 78 робочих днів). Кількість робочих днів за період з 21.03.2025 по 07.04.2025 (день винесення рішення) становить 12 днів. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 23520,00 грн. (1960,00 грн. х 12 робочих днів). Таким чином, середній заробіток за період з 03.12.2024 року по 07.04.2025 року, що підлягає стягненню, становить 176400,00 грн (43713,12 грн + 17882,64 грн). Дана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 176400,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2024 року по 07.04.2025. Тобто позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до часткового задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати суд зазначає наступне. Згідно ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Ст.2 вказаного закону передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Судом перевірено розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, який долучено до матеріалів справи позивачкою. Розрахунок проведено у відповідності до вимог ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з використанням індексів інфляції, які були встановлені в період з серпня 2024 року по січень 2025 року. Судом встановлено, що розмір втрат [PERSON] частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 01.02.2025 року становить 6692,38 грн (110,71 грн за серпень 2024 року, 531,61 грн - за вересень 2024 року, 901,25 грн за жовтень 2024 року, 1544,67 грн за листопад 2024 року, 1472,69 грн за грудень 2024 року, 2131,45 грн за січень 2025 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 6692,38 грн підлягає до задоволення. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.237-1\~КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч. 2 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ №4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1\~КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивачки. Невиплата позивачці заробітної плати встановлена та доведена в ході судового розгляду. Сам факт порушення законного трудового права позивачки свідчить про заподіяння їй моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи, той факт, що вона була змушена економити на харчах, одязі, здоров`ї. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховуючи тривалість непроведення повного розрахунку відповідача з позивачкою, обставини, за яких позивачка зазнала моральних страждань, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн, а тому вимоги позивача в даній частині позову підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial