Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

27 грудня 2024 року представник заявника звернулась до Світловодського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] станом на 24 серпня 1991 року на території України. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник [PERSON] народилась [INFO] в с.Маркучі Свободненського району Амурської області республіки РСФР. Після народження заявника, її батьки разом з нею переїхали до с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області. Разом з тим, місце проживання в с.Іванівка батьки зареєстрували через деякий час, а саме 17.09.1993 року. Заявник у 2004 році закінчила загальноосвітню школу І-ІІ ступенів с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області. По досягненню 16-річного віку [PERSON] не отримала паспорт громадянина України, оскільки її мати мала на той час лише паспорт громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року. На даний час [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , від яких [INFO] народився син [PERSON] та проживає в с.Серебряне Великоандрусівської ОТГ Олександрійського району Кіровоградської області. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29.09.2021 встановлено факт постійного проживання матері заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. 24.11.2021 [PERSON] документована паспортом громадянина України. Після народження дитини заявник звернулась до міграційної служби з метою отримання паспорту громадянина України, але їй було відмолено через відсутність підтвердження факту набуття громадянства України. 09.07.2022 заявник документована посвідкою особи без громадянства. Встановлення факту постійного проживання на території України заявнику необхідно для підтвердження громадянства України та отримання паспорта громадянина України. (а.с.2-5) Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року відкрито окреме провадження за заявою адвоката Чирочки Наталії Вікторівни, яка дії в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про встановлення факту постійного проживання на території України. 16 січня 2025 року від представника заінтересованої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник заперечує проти задоволення заяви. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів які б підтвердили факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991. З поданих доказів встановлено, що заявник проживає в с.Іванівка Світловодського району з 17.09.1993. Крім того, згідно з інформацією з Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, яка включає в себе відомості з реєстрів територіальних громад, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою/знятою з реєстрації не значиться. У зв`язку з чим, підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. (а.с.28-30) Також, пояснення заінтересованої особи містить клопотання про заміну заінтересованої особи на Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, як правонаступника Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області. Ухвалою суду від 06 березня 2025 року залучено до участі у справі правонаступника заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області - Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби. У судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали. Заявник зауважила, що на територію України приїхала разом з батьками, сестрами та братом. Через те, що на той час їй було близько 3 років, точної дати не пам`ятає. Більше за межі території України не виїжджала. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви з підстав, викладених в письмових поясненнях, зазначила, що будь-які докази, які б підтвердили факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991, відсутні. Свідок [PERSON] , яка являється рідною матір`ю заявника [PERSON] суду засвідчила, що приблизно у 1989-1990 роках разом з чоловіком та дітьми приїхала в м.Світловодськ Кіровоградської області, де проживали у батьків чоловіка. Через деякий час переїхали на постійне місце проживання в с.Іванівка Світловодського району. Реєстрація місця проживання в с.Іванівка здійснена не відразу, а зі спливом певного проміжку часу. Зняттям з реєстрація в рф займались її знайомі, яким вона відправила паспорти чоловіка та свій, тому за межі України вони з чоловіком на виїжджали. Рішенням Світловодського міськрайонного суду встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, на підставі чого вона отримала паспорт громадянина України. Суд, заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши письмові докази справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Маркучі Свободненського району Амурської області республіки РСФСР, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17 вересня 1993 року. (а.с.6, 7, 8) [PERSON] закінчила у 2004 році загальноосвітню школу І-ІІ ступенів с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про базову середню освіту. (а.с.9) Матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, зазначена заявник [PERSON] (а.с. 10, 11-13) [PERSON] фактично проживає в с.Серебряне Олександрійського району Кіровоградської області з грудня 2021 року разом з сином [PERSON] в будинку [PERSON] (а.с. 14, 15-17) [PERSON] 04.2023 видано посвідку на тимчасове проживання, терміном дії по 08.07.2023. (а.с.18) [PERSON] , [INFO] , яка являється рідною матір`ю заявника, згідно з рішенням УДМС у Кіровоградській області від 20.12.2021, набула громадянство України на підставі пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 24 серпня 1991 року. (а.с.19, 20) [PERSON] , [INFO] , який являється батьком заявника, зареєстрований в с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області 17.09.1993. (а.с.31) За даними ВОМІРМП ЦПМУ ДМС [PERSON], [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. (а.с.32) Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України. Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] фактично проживає в с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області з 1987 року. (а.с. 51-55) Застосовані судом норми права. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі - Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до п.44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство" і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23). У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене, встановлені рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року обставини, щодо фактичного проживання [PERSON] , яка являється рідною матір`ю заявниці [PERSON] , на території України з 1987 року, мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Таким чином, надані заявником та досліджені в судовому засіданні докази суд визнає належними, достовірними, допустимими та достатніми для підтвердження факту постійного проживання [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року в с.Іванівка Світловодського району Кіровоградської області, тобто на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України. Встановлені у судовому засіданні на підставі належних та допустимих доказів, фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що заяву [PERSON] слід задовольнити, та судом встановити факт того, що [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved