Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Ю-Контакт» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Державний нотаріус Третьої Харківської міської нотаріальної контори Полтавська Катерина Сергіївна, в якому просив визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 15 лютого 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавською Катериною Сергіївною, реєстровий номер 3-91. В обґрунтування позову зазначив, що 16 листопада 2021 року між Позивачем та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким (пункт 2), Цесіонарій (ТОВ «Ю-КОНТАКТ») набуває право вимагати від Боржника (ФОП [PERSON] ) належного виконання обов?язків зі сплати боржником коштів, належних Постачальнику (ФОП [PERSON] ) у сумі 213068, 00 грн., про укладення договору цесії та необхідність погашення заборгованості, відповідач була попереджена відповідним листом, який отримала особисто, зазначене підтверджується поштовою квитанцією, описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення. 26.10.2023 року рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2580/23 за позовом ТОВ «Ю Контакт» з [PERSON] стягнуто 213068,00 гривень заборгованості та 3196,02 грн. судового збору та видано наказ № 922/580/23 від 20.11.2023 року. Наказ передано для примусового виконання приватному виконавцю Харківського обласного виконавчого округу Ярмоленко О.В. 08.02.2024 року приватним виконавцем було повідомлено, що виконання наказу неможливе у зв?язку з відсутністю у боржника грошових коштів на рахунках в банках України та нерухомого майна. Також позивачу стало відомо, що квартира [ADDRESS] , що належала їй на праві власності [PERSON] , була нею подарована 15 лютого 2022 року [PERSON] . Відчуження відповідачем квартири на підставі безвідплатного договору підтверджується копією договору дарування квартири від 15 лютого 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавською К.С., реєстровий №3-91, в договорі дарування також відсутнє згадування про експертну оцінку майна, здійснену у відповідності до законодавства. Отже, обізнаність відповідача в наявності проти неї реальних позовних вимог підтверджується поштовими квитанціями, описами вкладення поштових відправлень, розпискою відповідача в отриманні поштової кореспонденції. Позивач, вважає зазначай договір дарування фіктивним і таким, що має бути визнаний недійсним. У поданому відзиві представник відповідача [PERSON] - адвокат Вишневецька Т.А. просила в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ю-Контакт» відмовити повністю, при цьому посилалася на те, що у даному випадку позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що укладаючи спірний договір дарування квартири відповідач [PERSON] діяла саме з метою ухилення від виконання у майбутньому судового рішення про стягнення з неї заборгованості на користь позивача, позивачем не доведено, що він звертався до [PERSON] з вимогою про повернення (сплату) коштів. Крім цього, зазначила, що будь-які належні та допустимі докази того, що [PERSON] до дати укладення спірного договору дарування квартири було отримано копію позовної заяви, договору цесії, які були направлені позивачем на адресу відповідача цінним листом від 26.01.2022 р., або ж ухвалу господарського суду про відкриття провадження у справі № 922/268/22, позивачем до матеріалів справи не надано. За вказаних обставин, будь-які підстави стверджувати про обізнаність [PERSON] з наявністю позову та вимог позивача про повернення (сплату) коштів провадження у справі № 922/268/22 до дати укладення спірного договору дарування квартири відсутні. Подальше ж звернення позивача із позовом до суду та ухвалення Господарським судом Харківської області рішення від 26 жовтня 2023 р. у справі № 922/2580/23, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ "Ю-Контакт" заборгованість в сумі 213068,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3196,02 грн., у будь-якому разі не можуть вказувати на фіктивність договору дарування квартири, який було укладено задовго до звернення позивача із позовом у цій справі до суду. Відповідач [PERSON] зазначає, що вчиняючи спірний договір дарування квартири, не мала на меті ухилитися від виконання будь-яких боргових зобов`язань або ж заподіяти позивачу будь-яку майнову шкоду. Необхідність укладення спірного договору дарування квартири була пов`язана перш за все з обставинами, які на той час склалися у сім`ї відповідача. З урахуванням викладеного, заявлені позивачем позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відповіді\~на відзив\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Вишневецької Т.А.\~представник позивача\~зазначив,\~що 26.01.22\~року Гладку\~було повідомлено\~листом (який\~вона отримала)\~про укладення\~договору цесії\~з відступленням\~вимоги на\~користь позивача.\~До позовної\~заяви додано\~колію опису\~вкладення листа\~від ФОП\~Замкового до\~ФОП [PERSON] ,\~який та\~отримала особисто\~18.12.2021\~року.\~Після укладення\~договору цесії,\~керівником позивача\~з Гладкою\~(як\~з контрагентом,\~що мала\~тривалі господарські\~відносини з\~позивачем)\~велися перемовини\~щодо умов\~погашення заборгованості.\~Після того,\~як взаємопорозуміння\~дійти не\~вдалося,\~був спрямований\~позов до\~суду. Тобто Гладка могла знати (і знала), що разі неповернення заборгованості, буде стягуватися в судовому порядку. 26 січня 2022 року Гладкій було направлено копію позовної заяви з додатками. Але внаслідок неуважності технічного працівника, в описі вкладення була зазначена лише позовна заява та договір цесії (що стало підставою для залишення Господарським судом позову без руху). Таким чином, отримавши, копію позовної заяви, Гладка повинна була остаточно зрозуміти, що з неї буде стягнуто заборгованість в судовому порядку. Це також відбулося до укладення договору дарування квартири. Крім того, від Гладкої не надходило жодних заперечень чи інших документів до Господарського суду, який розглядав справу про стягнення заборгованості, хоча про час та місце судових засідань вона повідомлялася належним чином. Це може свідчити про те, що можливий в подальшому арешт майна і стягнення за його рахунок, відповідачку вже не хвилювали. Вона «позбулася» цінного активу, тому, навіть, не оскаржувала рішення Господарського суду. Таким чином, нами, при поданні позову, надано належні та допустимі докази того, що відповідачка була обізнана про існування судового спору, суму заборгованості і можливість її стягнення шляхом реалізації належного їй майна. Натомість, доводи відповідачки, що продаж квартири був викликаний виключно сімейними обставинами, які так несподівано збіглися у часі саме з поданням позову про стягнення заборгованості, ніякими доказами не підтверджені. Вважаємо, що це є намаганням уникнути відповідальності. До того ж, договір дарування має й інші риси, що дають підстави вважати його недійсним, про що зазначено в позовній заяві. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у самому позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вишневецька Т.А. в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подавав. Третя особа державний нотаріус Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавська К.С. у судове засідання не з`явилася, письмових пояснень не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2021 року між ТОВ «Ю-Контакт» та ФОП [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого Цедент (ФОП Замковий) відступає Цесіонарієві (ТОВ «Ю-Контакт») право вимоги, належне Цедентові, за Договором поставки № 05/21-05 від 05 травня 2021 року між Цедентом (Постачальник) і ФОП [PERSON] (Покупець). ТОВ «Ю-Контакт», в свою чергу, набуває право вимагати від Боржника належного виконання обов`язків зі сплати боржником коштів, належних Постачальнику (Цеденту) у сумі 213068,00 грн.. без податку на додану вартість (п.п. 1,2 Договору цесії). 18 грудня 2021 року повідомлення про укладення договору цесії було отримано [PERSON] особисто (поштове відправлення № 6105716545294). 26 січня 2022 року ТОВ «Ю-Контакт» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП [PERSON] , в якій просило суд стягнути з останньої на їх користь заборгованість у розмірі 213068,00 грн. В обгрунтування позову вказано на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 05.05.2021 № 05/21-5 право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Ю-Контакт» на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2021 б/н укладеного з ФОП [PERSON] . 02.02.2022 року [PERSON] отримала позовну заяву ТОВ «Ю-Контакт» (поштове відправлення №611400401538). Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2022 року позовну заяву ТОВ «Ю-Контакт» до ФОП [PERSON] залишено без руху з наданням часу для усунення недоліків. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/268/22. 22.02.2022 року ухвалою Господарського суду Харківської області позовну заяву ТОВ «Ю-Контакт» до ФОП [PERSON] , залишено без розгляду за заявою ТОВ «Ю-Контакт» від 17.02.2022 року про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20.06.2023 року позивач ТОВ «Ю-Контакт» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 213068,00 грн. за Договором поставки 05/21-5 від 05.05.2021 та Договором відступлення права вимоги (цесії) від 16.11.2021. 26.10.2023 року рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2580/23 за позовом ТОВ «Ю Контакт» з [PERSON] стягнуто 213068,00 гривень заборгованості та 3196,02 грн. судового збору та видано наказ № 922/580/23 від 20.11.2023 року. Рішення Господарського суду Харківської області набрало законної сили, та [PERSON] оскаржено не було. На підставі вищевказаного рішення, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. було відкрито виконавче провадження № 73476540. З повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. вбачається, що при примусовому виконанні вимог виконавчого документу в рамках виконавчого провадження № 73476540 не виявлено у боржника [PERSON] коштів для стягнення їх на користь стягувача ТОВ «Ю-Контакт», також не виявлено рухомого чи нерухомого майна, що належить боржнику на праві власності. З договору дарування квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 15 лютого 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавською Катериною Сергіївною, реєстровий номер 3-91, вбачається, що [PERSON] добровільно передала у власність безоплатно квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] прийняв цей дарунок. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до вимог ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Відповідач [PERSON] , відчужуючи належне їй на праві власності квартиру, відповідачу у справі [PERSON] , була обізнана про наявність заборгованості та відкритого провадження в Господарському суду Харківської області, і таким чином, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення суду. Слід зазначити, що правочин-це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від\~14 травня 1992 року № 2343-XII\~«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від\~23 лютого 2012 року № 4452-VI\~«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року\~№ 1404-VIII\~«Про виконавче провадження»). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті\~234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у\~постановах Верховного\~Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій\~статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначила, що [PERSON] вчиняючи спірний договір дарування квартири, не мала на меті ухилитися від виконання будь-яких боргових зобов`язань або ж заподіяти позивачу будь-яку майнову шкоду, необхідність укладення спірного договору дарування квартири була пов`язана перш за все з обставинами, які на той час склалися у сім`ї відповідача [PERSON] . Як пояснив представник відповідача адвокат Вишневецька Т.А., [PERSON] є цивільним чоловіком [PERSON] . Відповідачем [PERSON] суду не надано доказів, що під час укладення спірних договорів їхня внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договорів передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами. Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін договору дарування, не направлені були на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок відповідача [PERSON] рішення Господарського суду Харківської області про стягнення грошових коштів. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Ю-Контакт» вживались заходи щодо виконання рішення господарського суду Харківської області, виданого 20.11.2023 року, про що свідчать судовий наказ, який видавався господарським судом Харківської області, та відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 73476540. 30 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового наказу № 922/2580/23, виданого 20.11.2023 року Господарським судом Харківської області про стягнення заборгованості в сумі 213068,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3196,02 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Ю-Контакт», і боржнику надано можливість самостійно виконати виконавчий документ протягом 5 робочих днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Згідно з положеннями ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд, зясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, що Договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 15 лютого 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори Полтавською К.С., реєстровий номер 3-91, підлягає визнанню недійсними, і тому вказані позовні вимоги позивача слід задовольнити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved