Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

19 січня 2022 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до [PERSON] (далі: відповідач) із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до кв. [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що вона та відповідач є власниками кв. [ADDRESS] у рівних часниках на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2018 серія ННВ 880066, зареєстрованому за № 968 та посвідченому ПН ХМНО Погрібною Т.Н. Однак, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою, не пускаючи її до квартири, що змусило її звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Повідомила, що відповідач не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою, самостійно сплачує усі комунальні послуги та останні півроку у квартирі не проживає. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Позивач та відповідач є власниками кв. [ADDRESS] у рівних частках, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 25.04.2018, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №121974293 від 25.04.2018. 25.11.2020 позивач направила відповідачу вимогу про надання доступу до квартири кв. [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача, не впускає позивача до кв. [ADDRESS] . Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами ст. 12,13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, що передбачено ст.321 ЦК України. Статтею 358 ЦК України зазначено, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачене ст.391 ЦК України. У відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначила що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні кв. [ADDRESS] , яка належить їй та відповідачу на праві власності у рівних частках. Разом з тим, позивачем, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, належних доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, не надано. Одночасно суд зазначає, що рішення приймається за сукупності доказів та відповідно рішення не може ґрунтуватися тільки на показаннях свідків, а відтак, суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] надані у судовому засіданні 03.04.2025. Крім того, долучений до матеріалів справи CD-R диск із звукозаписом розмови ніби то між свідком [PERSON] та представником відповідача [PERSON] , є недопустимим доказом, оскільки отриманий у не передбачений законом спосіб, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, тобто, з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України. Отже, за недоведеності позивачем перешкод у користуванні квартирою, підстав для вселення, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed