Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

В квітні 2025 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про затримання відповідача, громадянина рф, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Обґрунтовує позов тим, що відповідач перебуває на території України, не маючи жодних підстав для тимчасового перебування, а також документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Пояснив, що в 2007 році приїхав в Україну до сестри, згодом в 2014 2015 роках розпочав процедуру набуття українського громадянства, однак не завершив її, бо йому було повідомлення про неможливість вирішення його питання позитивно і він побоявся виникнення подальших проблем. Наразі він розуміє, що в ситуації, яка склалася, є його вина, однак за теперішніх обставин уже виїхати до рф не може. Просить відпустити його на поруки під чесне слово, не видворяти з території України, допомогти легалізуватися, оскільки він бажає жити в Україні, має тут дівчину, з якою проживає в цивільному шлюбі і яка потребує його утримання. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, громадянин Російської Федерації, востаннє прибув на територію України 11.12.2007 (арк. спр. 17) та порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства, а саме вчасно не залишив територію України після відповідного терміну перебування, проживав без документів на право проживання (перебування). За вище вказане порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності (арк. спр. 15). 02.04.2025 на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем щодо відповідача було прийнято рішення про примусове видворення з України (арк. спр. 30 32). У відповідача відсутні дійсні документи, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України. Його паспорт як громадянина рф прострочено (арк. спр. 19 20). В силу ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Враховуючи те, що у відповідача відсутні дійсні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення до нього не застосовувалося. Відповідно ч. 1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: - відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України, - відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України; - відсутність підтвердженого фінансового забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі. Крім того, відповідач тривалий час (зокрема, безперервно з 2017 року і дотепер) проживав на території України незаконно та не вживав жодних заходів для легалізації свого становища. Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Доводи відповідача про те, що він не зміг завершити процедуру набуття українського громадянства, оскільки ніхто не сказав йому, що саме потрібно робити, суд не вважає поважною причиною виникнення нелегального становища у відповідача, оскільки тривалість часу не вирішення зазначеного питання очевидно свідчить про те, що він свідомо не вживав жодних заходів для відповідної легалізації. Прохання відповідача відпустити його на поруки під чесне слово не може бути підставою для відмови в позові, оскільки можливість забезпечення належного виконання взяття відповідача на поруки жодними доказами не доведено, більше того, відповідачем жодної юридичної особи, яка могла б за нього поручитися, не названо. Доводи відповідача про проживання в цивільному шлюбі в Україні будь-якими доказами не підтверджені. За таких обставин в їх сукупності суд доходить висновку, що даний позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Outcome: approved