Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

29 жовтня 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов позов, у якому позивач просить: 1) стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 17467,34 грн.; 2) стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 23.01.2023 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача PEUGEOT 301 д.н. [NUMBER] та автомобіля Fiat Ducato д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2023 р. за фактом ДТП [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Під час ДТП [PERSON] виконував свої трудові обов`язки перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Цивільно-правова відповідальність винуватого водія була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Згідно з рахунком на оплату СФ-01/10 від 10.03.2023 р., загальна і повна вартість фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 43950,00 грн. Страховик врахував зміст цього рахунку, та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок суб`єкта господарювання (станція технічного обслуговування) ФОП [PERSON] в розмірі 26482,66 грн. з урахуванням зменшення суми збитку на коефіцієнт фізичного зносу. Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт № 00010 від 10.04.2023 р., фактична вартість відновлювального ремонту склала 43950,00 грн., а сума виплаченого страхового відшкодування 26482,66 грн., то в силу ст. 1172 ЦК України сума різниці 17467,34 грн. підлягає стягненню з відповідача, як роботодавця винуватця ДТП. Крім того, позивачу у зв`язку із пошкодженням його майна, завдано моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., яку також позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 13.11.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) учасників справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача та у страхової компанії. 03.12.2024 року від ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази. 10.12.2024 року від відповідача на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази. 12.12.2024 року від відповідача надійшов відзив по справі, у якому відповідач позов не визнав, зазначив, що рахунок на оплату та акт виконаних робіт не є належними доказами суми матеріального збитку, а доказів зазнання позивачем моральної шкоди, також не надано. 10.03.2025 року через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що сума завданої позивачу шкоди складає 43950 грн., що є повною фактичною вартістю ремонту, яка підлягає оплаті на користь СТО. Рахунок від СТО був врахований страховою компанією, яка сплатила страхове відшкодування на користь ФОП [PERSON] . Водночас, законом не вимагається фактична оплата ремонту позивачем для отримання від відповідача повної матеріальної шкоди. 14.03.2025 року до суду надійшла заява від відповідача про залишення відповіді на відзив без розгляду через пропущення строку його подання. Вказане клопотання відповідача суд залишає без задоволення, оскільки відповідь на відзив подана після ознайомлення представника позивача із відзивом. Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності та доводи учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 23.01.2023 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача PEUGEOT 301 д.н. [NUMBER] та автомобіля Fiat Ducato д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2023 р. за фактом ДТП [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ, автомобіль PEUGEOT 301 д.н. [NUMBER] був зареєстрований за позивачкою [PERSON] на праві власності. Цивільно-правова відповідальність винуватого водія була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА», що підтверджено полісом АР/6237701 Під час ДТП [PERSON] виконував свої трудові обов`язки перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», що підтверджено довідкою відповідача від 02.12.2024 р., копіює наказу про прийняття на роботу і табелем обліку робочого часу. Згідно з рахунком на оплату СФ-01/10 від 10.03.2023 р., вартість витрат на здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у ФОП [PERSON] складає 43950,00 грн., що включає запчастини, роботи і фарбування. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності № 22398 та страхового акту від 19.04.2023 р., страховик ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» розрахував суму відновлювального ремонту в загальному розмірі 38140,01 грн., суму матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 26482,66 грн. 19.04.2023 р. страховик сплатив на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування на ремонт автомобіля PEUGEOT 301 д.н. [NUMBER] в розмірі 26482,66 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № 6524. Відповідно до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 00010 від 20.04.2023 р., ФОП [PERSON] , який є суб`єктом господарювання з правом проведення технічного ремонту і обслуговування транспортних засобів, провів ремонт автомобіля PEUGEOT 301 д.н. [NUMBER] на загальну суму 43950 грн. 00 коп. 08.09.2023 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про виплату різниці матеріальної шкоди в сумі 17467,34 грн. 25.09.2023 р. відповідач відмовив у виплаті компенсації, пославшись на те, що сума завданого збитку повністю покривається страховою сумою. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 29 Закону 1961 передбачено, що, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи знайшло підтвердження завдання матеріальної шкоди позивачу внаслідок ДТП винними діями водія [PERSON] . Оскільки під час ДТП, [PERSON] виконував свої трудові обов`язки, то в силу ст. 1172 ЦК України, цивільно-правову відповідальність за завдання ним шкоди має нести відповідач - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Надаючи оцінку доводам сторін щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, суд звертає увагу, що в першу чергу обов`язок з виплати матеріальної шкоди покладається на страховика за відповідним договором страхування, а вже у разі недостатності страхової виплати - на особу, яка має нести цивільно-правову відповідальність за завдані збитки. Суд приймає до уваги, що вартість відновлювального ремонту може доводитись в тому числі й документами, які підтверджують фактичний обсяг виконаних робіт і понесених витрат. Водночас, як слідує зі звіту суб`єкта оціночної діяльності № 22398 та страхового акту, незважаючи на рахунок СТО, страховиком була визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в розмірі 38140,01 грн., з якої вартість запчастин 25830,60 грн., та виплачено страхове відшкодування із вказаної суми з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запчастини - 26482,66 грн. Водночас, у цій справі позивач заявив вимоги про стягнення різниці матеріальної шкоди між сумою страхового відшкодування та загальною вартістю ремонту, виходячи з вартості відновлювального ремонту 43950,00 грн., яка передбачена розрахунком і актом СТО. Із вказаної суми вартість запчастин зазначена - 32600,00 грн. Суд зазначає, що позивач погодився із розрахованою страховиком загальною сумою відновлювального ремонту 38140,01 грн., з урахуванням якої він отримав страхове відшкодування 26482,66 грн. Доказів того, що позивач звертався до страховика для доплати страхового відшкодування виходячи із суми відновлювального ремонту 43950,00 грн., суду не надано. Тому, у цій справі суму відновлювального ремонту автомобіля слід прийняти в розмірі 38140,01 грн., яка підтверджена суб`єктом оціночної діяльності. В іншому ж випадку, суд мав би дійти висновку, що страховик недоплатив позивачу суму страхового відшкодування, яка мала бути більшою, якщо враховувати заявлену позивачем вартість відновлювального ремонту 43950,00 грн., і що в свою чергу вплинуло би також на розмір відповідальності відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди в розмірі 11657,35 грн. (38140,01 - 26482,66), яка становить різницю між вартістю відновлювального ремонту 38140,01 грн. та сумою фактично виплаченого страхового відшкодування 26482,66 грн. Стосовно заявленої позивачкою суми відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги факт пошкодження майна внаслідок протиправної поведінки працівника відповідача, що зумовило необхідність витрачати додатковий час і зусилля для ремонту автомобіля, неможливість користуватись автомобілем в період ремонту, а також поведінку відповідача, який повністю відмовив позивачу у його законному праві на отримання відшкодування матеріальної і моральної шкоди, не вжив заходів для виплати жодної компенсації у досудовому порядку. Тому, суд присуджує до стягнення суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., що на переконання суду є достатнім і обґрунтованим, виходячи з встановлених обставин справи і наданих суду доказів. В силу ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 811,50 грн. та 1211,20 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: - договір про надання правничої допомоги від 09.03.2023 року з адвокатом Конюшко Д.Б., - акт виконаних робіт від 17.10.2024 р. на загальну суму 15000 грн., що включає консультацію, вивчення документів, збирання доказів, вжиття заходів досудового врегулювання та підготовку позову. З урахуванням складності цієї справи, предмету і ціни позову, обсягу роботи адвоката, заперечень відповідача в цій частині, суд вважає необхідним зменшити суму правничої допомоги до 10000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial