Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про стягнення пені за договором в якому просить суд стягнути з ТОВ «ВКФ Фарби України» на користь позивача пеню у розмірі 345588,59 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.05.2015 між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав №34/3/ШК, за яким об`єкт нерухомості, майнові права на який передається, розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,66 кв.м. Запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2016, а загальна вартість майнових прав складає 470765,00 грн. На виконання умов договору, позивач оплатила на рахунок відповідача 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,66 м2 в сумі 470765 грн 00 коп, в тому числі ПДВ 20%- 78458 грн 33 коп. Відповідач порушив умови договору, не завершив будівництво житлового будинку, не ввів його в експлуатацію, а тому до відповідача підлягають застосуванню штрафні санкції, які передбачені ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: пеня в сумі 345588,59 грн за період з 01.07.2016 по 13.03.2023. Враховуючи викладене позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом до суду. 22 березня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2025 №171/0/15-25 суддю [PERSON] було звільнено у відставку. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-636 від 17.03.2025, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 761/9875/23, провадження № 2/761/1108/2025. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25 березня 2025 року до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності. Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.05.2015 між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав №34/3/ШК, за яким об`єкт нерухомості, майнові права на який передається, розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,66 кв.м. Запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2016, а загальна вартість майнових прав складає 470765,00 грн. Відповідно до довідки від 27.03.2019 про 100 % фінансування згідно договору № 34/3/ШК від 16.05.2015 [PERSON] сплатила продавцю 470765,00 грн, в тому числі ПДВ, що складає 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,66 кв.м. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України). В даному випадку необхідність застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору, не завершив будівництво житлового будинку, не ввів його в експлуатацію у передбачений п.2.4 ст.2 договору термін, що на думку позивача є підставою для нарахування пені відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». В свою чергу, суд з вказаним твердженням не може погодитися, з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Стаття 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 369/6303/19 зазначено, що встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартири конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони відповідача відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені). В свою чергу, відповідно до п. 2.4. ст. 2 договору сторони за власним волевиявленням погодили запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва - 2 квартал 2016 року, що не є конкретно визначеним у розумінні вищезазначених положень ЦК України, терміном виконання умов договору, що як наслідок виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді стягнення неустойки (пені). При цьому, суд зауважує, що оскільки п. 2.4 ст. 2 договору визначено заплановану дату одночасно двох значимих подій (завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію), які відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та інших норм містобудівного законодавства, не можуть співпадати в часі, адже прийняття будинку в експлуатацію здійснюється після завершення будівництва за процедурою, визначеною «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, відтак одночасне забезпечення відповідачем будівництва Об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію в терміни, зазначені в п. 2.4 ст. 2 договору, що вказано пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 договору, є об`єктивно неможливим до реалізації. В свою чергу, суд погоджується з посиланням сторони відповідача на те, що пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 договору, які визначають необхідність забезпечити будівництво Об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію в терміни, зазначені в п. 2.4 ст. 2 договору, не змінюють його змісту, не конкретизують строк введення будинку в експлуатацію та фактично є відсилочними до положення договору, яке визначає запланований термін будівництва, та наголошує на тому, що позивач з власної згоди погодив запланований термін будівництва, що не є остаточним, а тому мав розуміти можливі негативні наслідки для себе при погодженні п. 2.4 ст.2 договору. Відповідно до висновків Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 904/2073/19, на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства. Стосовно можливості застосування до спірних правовідносин положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів, то суд зауважує наступне. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Положеннями ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція (пункт 7); споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Слід звернути увагу, що стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має назву «Права споживача в разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг)». Статтею 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень п. 2.1 ст. 2 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. При цьому, п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 договору обумовлено, що продавець закріплює за покупцем майнові права на об`єкт нерухомості в момент підписання сторонами на строк дії цього договору. В даному випадку, аналіз змісту положень договору №144/2/ШК свідчить про те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини надання послуг у розумінні ч. 1 ст. 901 ЦК України, оскільки за умовами договору повинен закріпити за позивачем майнові права на Об`єкт нерухомості та забезпечити будівництво та введення в експлуатацію, що не включає надання такої послуги як виконання робіт з будівництва. Верховний Суд у постанові від 17.05.2023 року справа №591/19/20 зробив висновок, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» про стягнення пені не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору інвестування у будівництві житла (купівлі-продажу майнових прав), оскільки укладений між сторонами договір про інвестування у будівництво житла не передбачає розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі. А позивачем неустойка обчислена від вартості об`єкта інвестування. При цьому у відповідача не існувало грошового зобов`язання, а лише зобов`язання зарезервувати квартиру й передати її після введення будинку в експлуатацію. Відтак, з урахуванням вказаного правового висновку Верховного Суду, який відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при застосуванні норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку щодо безпідставності посилань ініціатора позову щодо можливості застосування до спірних правовідносин штрафних санкцій, регламентованих ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказам є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги за її безпідставністю. Стосовно застосування строку позовної давності, то суд вказує, що строк позовної давності підлягає застосуванню судом лише тоді, коли є підстави для задоволення позову, тому, з огляду на відсутність підстав для задоволення позову, питання стосовно застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не розглядалося судом. Суд також зауважує, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право у інший спосіб, зокрема заявивши позов про повернення йому сплаченої суми коштів.

Outcome: dismissed