Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його матері [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем по справі в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем, відповідач на даний час проживає окремо. Позивач вказує, що відповідач тривалий час не цікавиться дитиною, яка проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні та має належні умови проживання, що відповідає інтересам дитини оскільки дитина бажає проживати з позивачем з яким у неї склалися дуже теплі відносини, тому оскільки дитина фактично проживає з матір`ю, вона звернулася до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. На судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. На судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , про, що складено актовий запис № 33. У квітні 2024 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до позивача додому, почав вимагати передання дитини йому і застосував до фізичне насилля, за, що його відповідно до постанови у справі 583/2443/24 було притягнуто до адміністративної відповідальності, крім того за аналогічних обставин відповідача було притягнуто до відповідальності і за постановою про адміністративне правопорушення від 17.06.2024 року. За таких обставин виник спір за місце проживання дитини. Відповідно висновку\~Охтирської міської\~ради Сумської\~області від\~10.01.2025\~року сторони по справі після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживала з матір`ю [PERSON] - до листопада 2024 за адресою: [ADDRESS] , а з листопада 2024 за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] стверджує, що її малолітній син [PERSON] до теперішнього часу не має реєстрації місця проживання, оскільки батько дитини навмисно не дає на це дозволу. Крім того у квітні 2024 вимагав передання дитини йому. Зі слів [PERSON] саме це і стало підставою для її звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Службою у справах дітей Охтирської міської ради обстежено умови проживання дитини. Встановлено, що малолітній [PERSON] разом з матір ю та братом [PERSON] , [INFO] , проживають у двокімнатній орендованій квартирі, яка має всі комунальні зручності, облаштована необхідними для проживання меблями і побутовою технікою, діти мають окремі місця для сну, іграшки, книги для розвитку, одяг відповідно до віку та сезону, в наявності достатня кількість продуктів харчування, молочні суміші для [PERSON] . Потреби дітей задовольняються, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, тому враховуючи фактичне проживання дитини з матір ю на даний час, здатність матері виконувати обов`язки по вихованню і догляду за дитиною та невизначеність місця проживання/перебування батька дитини [PERSON] , орган опіки та піклування вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, умов проживання дитини, здоров`я батьків дитини зокрема матері, яке є добрим та таким що дає змогу виховувати дитину, матеріального забезпечення, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, що буде відповідати в першу чергу інтересам дитини, а як наслідок і інтересам батьків дитини. Своєю поведінкою відповідач як батько не проявив належної уваги до дитини, що при цьому було здійснено матір`ю дитини, яка вжила усіх заходів для забезпечення найкращих інтересів дитини за умов, що склалися. Відповідач не надав доказів на підтвердження дій які ним були здійснені з метою повернення дитини до нього. При вирішенні спору суд також врахував, що за встановлених обставин та звикання дитини до інших умов життя, знаходження її в комфортному для неї соціальному середовищі, за відсутності протилежних аргументів, різка зміна оточуючої обстановки та залишення за батьком активної ролі у її вихованні, який до цього не прагне, не відповідатиме найкращим інтересам дитини та може призвести до створення для неї негативних факторів у подальшому вихованні та розвитку. Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~та повністю покладає на відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved