Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (в подальшому замінено на [PERSON] ), третя особа Садове товариство «Електровозник», в якому просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на частину судового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , в садовому товаристві «Електровозник» В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що на підставі рішення загальних зборів садоводів садового товариства «Електровозник» від 25 травня 1993 року позивачу було виділено земельну ділянку N? [NUMBER] у зв?язку з виходом із садового товариства [PERSON] , його заборгованість за членськими внесками, була сплачена позивачем. В квітні 2002 року [PERSON] , з яким позивач на той час перебувала в зареєстрованому шлюбі, було виділено земельну ділянку N?98 з садовим будинком. Земельна ділянка N?98 раніше належала [PERSON] , грошові кошти за будинок були сплачені за рахунок сімейного бюджету. 28 травня 2002 року [PERSON] та [PERSON] разом звернулися до правління садового товариства з заявою щодо об?єднання обох земельних ділянок для сумісного користування родини. Будинок, розташований на ділянці N?98 [PERSON] та [PERSON] реконструювали, підтримували в належному технічному стані, в 2005 році позивач продала квартиру, яку отримала у спадщину, майже всі гроші були вкладені в реконструкцію будинку. В 2007 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, все майно поділили добровільно, окрім садового будинку. Після розірвання шлюбу була домовленість, що внески до садового товариства [PERSON] та [PERSON] будуть сплачувати разом по частині платежів, та разом нести витрати, пов?язані з утриманням садового будинку в належному технічному стані, так як він залишиться в сумісному користуванні всіх членів родини. 15 травня 2016 р. позивач дізналась, що 30 вересня 2002 року, [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю, ділянок N?N 98/99 та технічний паспорт на будинок, власником, якого є [PERSON] . Також, [PERSON] повідомив, що Рішенням N?29 від 06.03.2014 року Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області «Про присвоєння поштової адреси об?єкту нерухомого майна», реконструйованому садовому будинку з господарчими будівлями та спорудами, збудованого гр. [PERSON] ( як зазначено в тексті рішення), присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . На думку позивача, [PERSON] зловживаючи довірою, всупереч домовленостям, заволодів майном, яке було придбано за сумісні кошти подружжя. В письмових поясненнях, що подані представником [PERSON] адвокатом Головченко Еліс Анатоліївною, зазначається, що станом на 10.07.2006 року позивачеві за первісним позовом, [PERSON] було достеменно відомо про мотиви укладення договору дарування, зокрема про те, що взамін того, що [PERSON] , подарував свою частку квартири, що була їх спільно нажитим майном, [PERSON] , остання не буде мати претензій на земельну ділянку у с/т «Електровозник». У поданій позовній заяві [PERSON] , зазначає, що «приватизувавши земельній ділянки та садовий будинок, [PERSON] порушив її майнові права, про що їй стало відомо лише 15 травня 2016 року і про що вона повідомила правління садового товариства «Електровозник». Просила застосувати строки позовної давності. Зауважила, що підставою для видачі державного акту про право власності на земельну ділянку був не цивільно-правовий договір, а рішення органу місцевого самоврядування, набуття права власності земельну ділянку відбулося у порядку її приватизації. Рішення Коротичанської селищної Ради народних депутатів від 30.09.2002 року про приватизацію земельної ділянки ніким не оспорено, тобто є чинним. Враховуючи те, що зазначена земельна ділянка була набута у порядку приватизації, вона є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] . Пояснила, що на момент закінчення реконструкції будинку і на момент отримання свідоцтва про право власності на будинок сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували, отже, на реконструйований будинок не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2016 р. позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 р. провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 28\~ липня\~2016\~р. заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 09\~серпня 2016\~р. заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 06\~лютого 2017\~р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири, визнання спільною 1/2 частини вказаної квартири та включення її до складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу, про визнання особистою приватною власністю садового будинку та виключення його із спільної сумісної власності подружжя залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2018 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Садове товариство «Електровозник» про поділ спільного сумісного майна подружжя залишено без розгляду. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю садового будинку та виключення його із спільної сумісної власності подружжя залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 вересня 2018 р. скасовано ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2018 р., справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2018 р. цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2019 р. закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої\~статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області. На підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2023 р. дану справу передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024, для розгляду даної справи визначено суддю Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2024 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2024 р. витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13\~серпня 2024\~р.замінено у даній справі відповідача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . У задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 р. закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2025 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю садового будинку та виключення його із спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням уточнень залишено без розгляду. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, в заяві розгляд справи просила провести без її участі. Представник [PERSON] адвокат Головченко Еліс Анатоліївна в письмових поясненнях розгляд справи просила провести без її участі та участі відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, повідомлявся своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 25.09.1976, розірвано 01.06.2007, що підтверджується відмітками в паспорті позивачки (т. 1, а.с. 35). Відповідно до Державного акта про право приватної власності на землю від 01.10.2002 (т. 1, а.с. 174), [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0, 1146 га для ведення садівництва на території [ADDRESS] . Підставою для видачі Державного акта стало рішення Коротичанської селищної ради народних депутатів від 30.09.2002 про передачу земельної ділянки в приватну власність. На підставі Свідоцтва про право власності від 05.02.2013, виданого Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області (т. 1, а.с. 166), [PERSON] набув право власності на садовий (дачний) будинок за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, частка 1/1. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.07.2016, 18.01.2013 право власності на за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (т. 1, а.с. 56), форма власності приватна, розмір частки 1/1. Відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 25.12.2012 (т. 1, а.с. 164, 165) щодо реконструйованого садового будинку за адресою: [ADDRESS] , початок будівництва будинку 2007 рік, завершення будівництва 2009 рік. Позивачем надані суду копії Державного акта про право приватної власності на землю від 01.10.2002, згідно з яким частка власності [PERSON] складає (вписано від руки), та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) від 05.02.2013, згідно з яким частка [PERSON] складає (а.с.6,10). Відповідачем надані суду копії Державного акта про право приватної власності на землю від 01.10.2002, згідно з яким власником спірної земельної ділянки є [PERSON] , та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) від 05.02.2013, згідно з яким частка [PERSON] складає 1/1 (а.с.174,178). Проаналізувавши спірні\~правовідносини в межах заявлених вимог і заперечень сторін, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. При цьому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду. При цьому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, водночас визначення належності відповідачів, а також обґрунтованості позовних вимог є процесуальним обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи. Як встановлено судовим розглядом, спір між сторонами виник з приводу незаконного, як на думку позивачки, оформлення [PERSON] (первісний відповідач) права власності на земельну ділянку та садовий будинок, які придбані за спільні кошти подружжя і є, на її думку, спільною сумісною власністю подружжя. Однак вказані доводи позивачки свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли. Як встановлено судом, шлюб між позивачкою та [PERSON] укладено 25.09.1976, розірвано 01.06.2007, що підтверджується відмітками в паспорті позивачки (т. 1, а.с. 35). На підставі Державного акта про право приватної власності на землю від 01.10.2002 (т. 1, а.с. 174), [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0, 1146 га для ведення садівництва на території Коротичанської селищної ради, [ADDRESS] . Підставою для видачі Державного акта стало рішення Коротичанської селищної ради народних депутатів від 30.09.2002 про передачу земельної ділянки в приватну власність. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 12.08.2020 у справі № 626/4/17, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня\~ 2011 року\~статтю 61 СК України\~доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість\~статтю 57 СК України\~доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. З наведеного виливає, що приватизована [PERSON] земельна ділянка була його особистою приватною власністю. На підставі Свідоцтва про право власності від 05.02.2013, виданого Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області (т. 1, а.с. 166), [PERSON] набув право власності на садовий (дачний) будинок за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, частка 1/1. 18.01.2013 право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 56), форма власності приватна, розмір частки 1/1. З копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 25.12.2012 (т. 1, а.с. 164, 165) щодо реконструйованого садового будинку за адресою: [ADDRESS] , убачається, що початок будівництва будинку 2007 рік, завершення будівництва 2009 рік. Таким чином, згідно з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, реконструкція спірного будинку проводилась в період 2007-2009 років, тобто переважно після розірвання шлюбу між позивачкою та [PERSON] , що спростовує твердження позивачки про те, що реконструкція спірного будинку здійснювалась за спільні кошти подружжя під час її шлюбу з [PERSON] . Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтею 60 СК України, частиною 1 якої визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірний садовий будинок придбано (реконструйовано) під час її шлюбу із [PERSON] за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим він належить до спільної сумісної власності подружжя. Навпаки, дане твердження спростовано вищезазначеними доказами, наданими стороною відповідача. При цьому надані позивачкою копії Державного акта про право приватної власності на землю від 01.10.2002, згідно з яким частка власності [PERSON] складає , та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) від 05.02.2013, згідно з яким частка [PERSON] складає , суд вважає недостовірними, оскільки вони суперечать копіям вказаних документів, наданим стороною відповідача, згідно з якими частка власності [PERSON] становить 1/1, та відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи висновок суду про безпідставність позовних вимог, заява відповідача про застосування позовної давності судом не розглядається. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed