Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт не проживання [PERSON] , [INFO] разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Заявник звернулася до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Павлик Н.М. з заявою про прийняття спадщини на підставі якої була заведена спадкова справа №87/2024. Разом з тим, крім неї, спадкоємцями після смерті [PERSON] є мати заявника [PERSON] а також брат заявника [PERSON] , який був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , проте фактично з ним не проживав з 2009 року. Встановлення цього юридичного факту заявнику необхідно для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті батька, а тому вона змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 04.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт того, що [PERSON] , який є сином [PERSON] , померлого [INFO] , не проживав з ним на час відкриття спадщини, а також зазначили, що бачили його в останній раз у 2009 році. Заслухавши представника заявника, свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 26.12.1984 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 02.08.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). З матеріалів справи вбачається, що на час відкриття спадщини разом з померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: заявник - [PERSON] , дружина померлого - [PERSON] , а також його син - [PERSON] 17.10.2024 року за заявою [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. була заведена спадкова справа №87/2024 після померлого [PERSON] . Матеріали спадкової справи №87/2024 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , копія якої надана суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. містять також заяву [PERSON] , про відмову від спадщини на користь своєї дочки, заявника по справі [PERSON] , інших заяв спадкоємців не вбачається. Згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наданих в судовому засіданні вони давно знайомі з родиною заявниці, [PERSON] знають з дитинства і підтверджують, що останній за адресою: [ADDRESS] , не проживав тривалий час, останній раз його бачили в 2009 році, на момент смерті батька останній з ним також не проживав. Вказане також підтверджується актом про не проживання виданий 25.11.2024 року Житлово-будівельним кооперативом «Жовтневий 18». Відповідно до ст.ст.1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А, відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.321\~ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст.1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а, ст.1223\~ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму ВС України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998р. у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. П.23 Постанови Пленуму ВС України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, а, згідно п.3,23 цієї ж Постанови №7 зазначено. що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України, є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Державна реєстрація за певною поштовою адресою сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за цією адресою реєстрації. Ця ж норма Закону вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у своїх постановах від 21.10.2020р. (справа №569/15147/17, провадж.№61-39308св18), та від 28.04.2021р. (спр.№204/2707/19, пров.№61-15380св20). Положеннями ч.1, 6 ст.29\~ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ст.3\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. З аналізу вищевказаних норм права вбачається висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті спадкодавця. За ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем мається на увазі як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання зі спадкодавцем за однією адресою, а ч.3 ст.1168\~ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що цілком можуть бути відмінними один від одного. Таким чином, [PERSON] не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, а також не звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270\~ЦК України 6-ти місяців, останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після свого батька [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved