Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт родинних відносин між [PERSON] , 1906 року народження, яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , як між матір`ю та дочкою. Заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] та [PERSON] , за заповітом від кожного з них, заявник успадкувала квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що під час нотаріального оформлення спадщини з`ясувалося, що в написанні дошлюбного прізвища [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та прізвища її матері [PERSON] , майно якої успадкувала [PERSON] , але не встигла належним чином оформити, існують розбіжності, що перешкоджає їй належним чином оформити спадкове майно. Заявниця стверджує, що інших спадкоємців немає, вона є єдиним спадкоємцем, будь яка суперечка з приводу спадкового майна відсутня. Зазначені обставини змушують її звернутися до суду для встановлення факту що має юридичне значення, так як іншого шляху усунути вказані розбіжності на її думку не існує. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2025 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. (а. с. 25, 26). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а. с. 28). Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій просить задовольнити заяву, розгляд провести без її участі (а.с.38). Зацікавлена особа приватний нотаріус Ткаченко Л.І. надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності (а.с.40). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності, в рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонту Київського авіаційного заводу «Авіант», на підставі розпорядження від 23 грудня 1996 року № 1295, належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Свідоцтво зареєстроване в БТІ м. Києва 21 січня 1997 року за № 6793 (а. с. 53). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно мешкали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , про що відділом реєстрації смертей в місті Києві зроблений актовий запис № 24467 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] , яка мешкала разом з померлою, фактично прийняла спадщину, але не оформила цього нотаріально. 18 червня 2022 року [PERSON] складений заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 225 (а. с. 13). Тогож дня, 18 червня 2022 року [PERSON] був складений заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 229 (а. с. 13). [PERSON] помер [INFO] . Реєстрація його смерті відбувалась в Київському відділі державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ), про що зроблений актовий запис № 13237 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І. за заявою [PERSON] відкрила спадкову справу № 28/2022 щодо майна [PERSON] (а. с. 18, 42-57). [PERSON] померла [INFO] . Реєстрація її смерті відбувалась в Київському відділі державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблений актовий запис № 18527 та виданого свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І. за заявою [PERSON] відкрила спадкову справу № 16/2024 щодо майна [PERSON] (а. с. 19, 58-79). Крім позивача ніхто не звертався до нотаріуса з приводу спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] і тому вона є єдиною спадкоємицею після їх смерті (а. с. 18,19). [PERSON] була співвласником квартири [ADDRESS] і володіла 1/3 частиною зазначеної квартири, після її смерті в 2008 році, її частку успадкувала дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, так як мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем (а. с. 17, 68). Моравська ( [PERSON] ) народилася [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] в селі Манівці Антонінського району (в теперішній час Красилівського району) Хмельницької області. Реєстрація її народження відбувалась в Манівецькій сільській раді, про що в книзі народжень зроблений актовий запис № 16 та видано свідоцтво № 14 (а. с. 9). Після реєстрації шлюбу [PERSON] перешла на прізвище чоловіка " [PERSON] " (а. с. 10). Разом з тим, у зв`язку з помилкою під час документування її мати [PERSON] ще під час СРСР була документована паспортом як " [PERSON] " (російською мовою). У подальшому, в свідоцтві про право власності на житло , а також в свідоцтві просмерть вона була зазначена як " [PERSON] ". У судовому засідання допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали суду, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та те, що вони проживали разом. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Таким чином, приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. При цьому, суд враховує, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на отримання спадщини, при цьому в іншому порядку встановити факт родинних відносин не вдається за можливе, оскільки вирішення такого питання за діючим законодавством визначене лише у судовому порядку. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, з урахуванням доказів, наданих заявником та досліджених під час судового розгляду справи, пояснень свідків, наданих в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою, є доведеним, а тому заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved