Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Таращанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав. У поданій заяві посилався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . При цьому спільна дитина сторін залишилась проживати разом із батьком. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідачка не заперечувала, щоб донька проживала з батьком. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Починаючи з 2022 року відповідачка виїхала за кордон, до цього часу знаходиться за кордоном, життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Він ніколи не перешкоджав спілкуванню матері з донькою. Відповідачка не позбавлена інформації стосовно місця перебування позивача та їх спільної доньки. Проте, відповідач будь-якої участі у вихованні дитини не бере. Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивач самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Донька знаходяться на повному йому утриманні. Малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказував на те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та здоров`ям,чи перебуває вона у безпеці і чи потрібна допомога, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі малолітньої доньки, та, на його думку, є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Просив позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухвалою суду від 04.12.2024 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків указаних в ухвалі суду. 17.12.2024 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 18.12.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У подальшому, ухвалою суду від 16.01.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 10.03.2025 відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позивач та його представник - адвокат Коваль М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що відповідачка більше двох років знаходиться в Німеччині, зв`язок з рідними не підтримує, не спілкується. Вони з відповідачкою розлучені з 2018 року, але проживали разом. В квітні 2022 року вона з дітьми виїхала до Польщі та через три місяці повернулася, дітей залишила вдома. Вони домовилися, що відповідачка поїде працювати, але вона поступово перестала дзвонити. Від шлюбу з відповідачкою мають трьох доньок - [PERSON] , 21 рік, [PERSON], 19 та [PERSON] наймолодша. Рахунок не відкривали, кошти відповідачка не надсилала. У дитини номер мобільного телефону змінювався, але матір не повідомляли. Відповідачка не дзвонила та не цікавилася щодо зміни мобільного номеру телефону. Йому невідомо чи спілкуються старші доньки з мамою. Він військовозобов`язаний та наразі не мобілізований. Також, позивач зазначив, що півроку тому відповідачка сказала, що живе з іншим чоловіком. Перед подачею позову про позбавлення її батьківських прав, телефонував відповідачці і вона не заперечувала проти позову. Відповідач жодного разу в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належно повідомлена, про причини неявки до суду не повідомила, відзив та клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позовної заяви, вважала за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав відповідачки є таким, що відповідатиме інтересам дитини. Крім цього, на виконання протокольної ухвали суду від 20.03.2025 представником третьої особи 31.03.2025 через систему «Електронний суд» надано копію протоколу опитування малолітньої дитини [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, показання свідків, перевіривши викладені у позовній заяві обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.24, 55), сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2004 року, на даний час шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13.03.2018 року (а.с.27-28, 58-59). Від даного шлюбу також мають доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.50), але проживає разом з дітьми, які зареєстровані по [ADDRESS] в будинку який належить відповідачці [PERSON] . Згідно актом обстеження матеріально - побутових умов малолітня донька [PERSON] та старші доньки проживають разом з позивачем. Колишня дружина [PERSON] з 2022 перебуває за кордоном. Доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням сім`ї займається батько(а.с.25). Згідно з довідкою, наданою ФОП [PERSON] від 12.11.2024 про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 417, [PERSON] за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебуває (а.с.29,60). Згідно з характеристикою № 197-15/10-05 від 31.10.2024 року, наданої в.о. старости Салиського старостинського округу В. Баляса позивач [PERSON] характеризується, як доброзичливий, привітний, врівноважений. З сусідами має хороші стосунки, скарг з приводу поведінки [PERSON] не надходило. Розлучений, має неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] (а.с.30). Відповідно до довідки директора Таращанської гімназії «Освіторія», [PERSON] є ученицею вищевказаної гімназії з 01.09.2021 по даний час (а.с.31, 62). Також в матеріалах справи міститься заява класовода [PERSON] учениці 4 класу, згідно з якою у процесі навчання дитини участь бере виключно батько - [PERSON] . Зі слів батька, матір дитини - [PERSON] , наразі проживає за кордоном і участі у навчальному процесі не бере (а.с.32,63). З психолого - педагогічної характеристики учениці 4 класу Таращанської гімназії «Освіторія» [PERSON] , вбачається що, дівчинка дуже розумна, у навчанні проявляє високі можливості. Має гарні задатки до вивчення математики, мови. Увага стійка. Загальний розвиток та розвиток психічних процесів відповідає віковим особливостям. Про [PERSON] , на даний час турбується батько, оскільки мама працює за кордоном, до дитини приїздить рідко (а.с.64). Відповідно до довідки, наданої КНП ТМР «Таращанський центр первинної медичної (медико - санітарної) допомоги від 31.10.2024, [PERSON] практично здорова (а.с.34,65). Відповідно до письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області від 24.02.2025 року №114-VІІІ матір долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з дитиною не спілкується, батьківські обов`язки, покладені на неї ст. 150 СК України, не виконує, тому буде доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав (а.с.158-160). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач його тесть, а відповідачка його теща. З тещею вони не спілкуються. Відколи відповідачка виїхала за кордон не допомагає родині ні морально, ні фізично, матеріально не забезпечує, не телефонує. На початку війни виїхала разом з дітьми, потім повернулася, привезла дітей і виїхала. Дітей забезпечує батько. Дитина [PERSON] охайна. Він не знає що з відповідачкою відбувається, чи хвора вона. З рідними відповідачки не спілкуються, в поліцію щодо розшуку відповідачки не зверталися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що вона проживає по сусідству з позивачем та його родиною. З відповідачкою ніяких стосунків не має. [PERSON] не бачила два роки, [PERSON] дивиться за дитиною. Відповідачка з дітьми виїжджала до Польщі, потім влітку 2022 повернулася і виїхала через місяць сама. Дитина [PERSON] охайна, чистенька, гарно навчається. Вони товаришують сім`ями, їхні діти між собою спілкуються. Вона не знає чи спілкується дитина з матір`ю. Доля відповідачки [PERSON] їй невідома. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вони з позивачем сусіди. Сторони купили будинок навпроти її будинку. До війни відповідачка виїжджала на заробітки, [PERSON] опікувався дитиною. [PERSON] не має близько двох років. Батько водить [PERSON] до школи. Один раз свідок запитала у дівчинки, коли мама приїде, вона заплакала. Чи забезпечує відповідачка матеріально родину їй невідомо. [PERSON] відкрита дитина, чиста, охайна. Хтось казав, що відповідачка не збирається повертатися. Діана, середня донька, рік тому казала, що не спілкується з матір`ю. З наданої копії протоколу опитування малолітньої дитини [PERSON] від 26.03.2025 за участі представника відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради: завідувача сектору з питань опіки та піклування відділу «Служба у справах дітей та сім`ї» Таращанської міської ради та психолога Таращанського Центру Життєстійкості вбачається, що дитина йде на контакт, орієнтована на позитивне спілкування. У розмові виявляє емоційну прив`язаність до батька та сестер [PERSON] та [PERSON] . Особисті переживання та таємниці довіряє саме їм. З матір`ю емоційний контакт порушено. Мати фізично відсутня в житті дитини, тривалий час не спілкується з нею, що спричинило образу, почуття покинутості. При згадуванні матері у [PERSON] спостерігається стриманість, образа, іноді - пригнічення. Вона висловлює нерозуміння причини відсутності матері та ображається на неї (а.с.211-213). Норми права, які застосував суд. Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 (провадження № 61-15290св20)та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У рішенні від 30 червня 2020року (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18). У специфічному контексті цієї справи питання про відповідальність відповідачки може постати в разі, якщо обставини, на які скаржиться позивач - тобто, передусім той факт, що відповідачка неналежним чином виконує свої материнські обов`язки, мали безпосереднім наслідок те, що найвищим інтересам дітей було завдано шкоди. Отже, основне юридичне питання, яке має бути вирішене у цій справі полягає в тому, чи відповідає найвищим інтересам дітей позбавлення матері батьківських прав. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо заяви [PERSON] про визнання позовних вимог, суд звертає увагу, що в своїй заяві відповідачка не вказувала, що не бажає підтримувати з дитиною зв`язок та бути у житті дитини. Відтак, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 10.03.2025 заяву матері дитини про визнання позову суд не прийняв з підстав, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки вважає, що визнання відповідачем позову в цьому випадку порушує права та інтереси малолітньої дитини. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 10.11.2023 року у справі № 401/1944/22, заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21) та інших. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Судом не приймається до уваги висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради, затверджений рішенням № 114-VIII від 24.02.2025, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок виконавчого комітету Таращанської міської ради, затверджений рішенням №114-VIII від 24.02.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення. Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, батька дитини, наданих ним документів. Відповідач з приводу доводів позивача заслухана не була. При цьому, з указаного висновку не вбачається, що з матір`ю дітей працівниками органу, який дав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, проводилась хоч якась роз`яснювальна робота в інтересах малолітньої дитини з метою позитивного впливу на неї, не з`ясовано передумов і причин такої ситуації, не проведено роботи по направленню матері дитини на необхідність активізації її участі у вихованні дитини, якій спілкування з матір`ю є вкрай необхідним та незамінним для гармонійного розвитку і становлення повноцінних особистостей та правильного уявлення про сімейні цінності. З аналізу висновку не вбачається, як саме і які саме інтереси малолітньої дитини відстоювались /захищались/ органом опіки і піклування при його прийнятті. Тому суд дійшов до переконання, що замість вжиття заходів для захисту прав та інтересів дитини і проведення роз`яснювальної роботи з матір`ю задля позитивного впливу на ситуацію, що склалась, органом опіки було надано формальний висновок про застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав, розриваючи зв`язок дитини з матір`ю на все життя. При цьому не враховано, якою неймовірною травмою для малолітньої дитини є усвідомлення того, що її матір від неї відмовилась. Також роз`яснювальна робота мала би бути проведена і з позивачем - батьком дитини, який не може пояснити, які найкращі інтереси дитини він захищає, позбавляючи малолітню доньку матері. Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] , а згідно з позицією, яка висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 29.05.2020 року у справі № 739/2159/18, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Однак, доказів, що відповідачка тривалий час не виконувала свої батьківські обов`язки і остаточно, свідомо самоусунулася від виконання обов`язків з виховання дитини, яка проживає з позивачем, - немає. Довідки з медичної установи та гімназії, пояснення свідків, акт обстеження житлових умов, не є беззаперечним доказом ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, оскільки остання з 2022 року проживає за кордоном та не має змоги водити дитину до школи, у медичний заклад та займатися освітнім процесом. Жодний негативний вплив з боку матері щодо дитини судом не встановлений. Позивачем же не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що вона притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. Певна бездіяльність відповідачки як матері, що пов`язана з об`єктивними обставинами (перебування за кордоном) не може вважатися достатньою підставою для висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Крім цього, незважаючи на несприятливе на цей час ставлення доньки до відповідачки як матері, жодні матеріали справи та встановлені судом фактичні обставини не дають підстав для висновку, що між матір`ю та донькою втрачений сімейний зв`язок і відсутня можливість його відновлення та покращення. Також, як встановлено судом, у дівчинки [PERSON] був змінений номер телефону, який в подальшому відповідачці не повідомлявся, про що зазначив позивач у судовому засіданні. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Поясненнями свідків також не підтверджується факт ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків такою мірою, щоб це мало наслідком позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає стаття 12 Конвенції з прав дитини, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. При цьому надважливим у заслуховуванні дитини з метою з`ясуванні її думки при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є здатність дитини чітко висловити свою думку. При вирішенні даного спору суд враховує думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яку було опитано 26.03.2025 психологом та представником служби у справах дітей поза межами судового засідання, під час якого остання на запитання «Чи хотіла б ти бачитися з мамою?» відповіла «Так». На запитання «Що тебе засмучує у стосунках з батьками» відповідь «Засмучує те, що поруч немає мами», на запитання « Щоб ти хотіла змінити у своєму житті, щоб почуватися краще?» відповідь «Щоб мама трохи приїжджала та спілкувалася з нею». Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що поведінка відповідачки відносно її малолітньої доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, беручи до уваги не доведеність винної поведінки матері, суд робить висновок, про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed