Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про стягнення збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно умов нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2015 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» передало у його власність квартиру [ADDRESS] . Право власності на цю квартиру ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» набуло на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. від 22 травня 2015 року № 21520288. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2019 року у справі №754/16303/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.08.2020 року скасовано рішення приватного нотаріуса Єгорової М. Є. № 21520288 від 22.05.2015 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». У зв`язку з вищезазначеним, право власності на цю квартиру повернулось до [PERSON] , яка придбала її за договором купівлі-продажу ВКІ № 596521 від 12.03.2008. Зазначає що, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не мав права на відчуження спірної квартири, а позивач не знав і не міг знати про це. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2023 року (справа №754/16865/20), витребувано з володіння позивача на користь [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Договору від 16.12.2015 продаж квартири [ADDRESS] вчинено за 322 279, 00 грн., які [PERSON] повністю сплатив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» до підписання цього договору, про що продавець своїм підписом підтвердив факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця. В пунктах 6 та 7 Договору від 16.12.2015 вказано про відсутність будь-яких обмежень щодо спірної квартири, у тому числі прав та законних інтересів щодо неї у третіх осіб. Крім того, позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 222 грн. 79 коп., що зазначено в п. 1.16 цього договору. Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 08 серпня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість квартири [ADDRESS] , складає 1 198 940, 00 грн. Зазначає, що майже вісім років користування спірною квартирою, дуже звик до неї, зробив ремонт, тепер він позбавлений всього того, про що мріяв раніше, в що вкладав кошти, сили, час, а враховуючи його вік і військовий стан в країні, відновити ці умови буде не можливо. З 2015 року він постійно знаходиться у стані тривоги, страху, занепокоєння стресу, відчуття несправедливості, з урахуванням цих обставин вважає, що йому завдана моральна шкода у розмірі 175 000 грн. У зв`язку з чим просить суд стягнути з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на свою користь 1 373 940 грн., з яких 1 198 940,00 грн. - збитки; 175 000 грн. - завдана моральна шкода. 27.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилається на те, що жодних доказів виконання судових рішень позивачем не надано, позивач та члени його родини не передали квартиру [PERSON] та продовжують володіти та користуватися нею. Позивач прострочив передбачені ЦК України строки, пропустив строк позовної давності на звернення до суду. Звіт про вартість квартири [ADDRESS] не є доказом у цій справі, оскільки мета оцінки - сплата судового збору. Вимога про стягнення 175 000 грн. завданої моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки не доведена належними і об`єктивними доказами. 19.01.2024 року на адресу суду від позивача надійшла позовна заява про збільшення позовних вимог, в якій [PERSON] просить на свою користь стягнути з відповідача 1 251 650 грн. збитків та 175 000 грн. моральної шкоди, враховуючи звіт про оцінку нерухомого майна станом на 04.01.2024, відповідно до якого вартість квартири склала 1 251 650 грн. Також зазначив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки рішення в справі №754/16865/20 набрало законної сили 31.01.2023 року. У відзиві на уточнену позовну заяву представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що до цього часу позивач продовжує проживати у спірній квартирі, крім того підтвердження добросовісності покладається на набувача такого майна. Ухвалою Оболонського районного суду м Києва від 11.06.2024 провадження у справі зупинено у зв`язку із смертю [INFO] позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2024 провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про стягнення збитків поновлено та допущено по справі процесуальне правонаступництво, залучено в якості позивача [PERSON] , як правонаступника померлого [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.12.2015 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим №8897. Відповідно до Договору продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Квартира, що відчужується, складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 15,00 кв.м., загальною площею 30,60 кв.м. В п.1.Догоовру зазначено, що квартира, що продається, належить продавцю на підставі Іпотечного договору, посвідченого Глушаєвою О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 березня 2008 року за реєстровим №326 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 травня 2015 року за номером 9768118 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 642476880000, згідно з Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37950148 від 22 травня 2015 року, виданого Єгоровою М.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Продаж вчинено за 322 279 (триста двадцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахунку на розрахунковий рахунок продавця [NUMBER] в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутністю будь-яких претензій до покупця (п. 2 Догоовру). Пунктом 4 вказано, що згідно Довідки №1-4620-512644, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» 15 грудня 2015 року балансова вартість квартири становить 322 279 (триста двадцять дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок. Продавець стверджує, що квартира, яка є об`єктом договору, на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під забороною, арештом, в заставі, в тому числі податковій, не перебуває, про що свідчить Витяг за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 грудня 2015 року, Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16 грудня 2015 року, судові спори щодо неї не ведуться, відносно квартири не укладено з іншими особами будь-яких договорів щодо користування нею, як юридична адреса вона не використовується, прав щодо неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Продавець стверджує, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей, та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором та будь-яких малолітніх, неповнолітніх дітей, які б користувалися відчужуваною квартирою, а також таких, що не втратили право на користування нею немає. Продавець стверджує, що на момент підписання цього договору в даній квартирі ніхто не зареєстрований. Квартира повністю звільнена та передана для безперешкодного володіння, користування та розпорядження нею з боку покупця 16.12.2015 (п.п. 6, 7, 9 Договору). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2023 №356040257, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 96) квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 8892, виданий 16.12.2015. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року у справі №754/16303/15-ц, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, позов [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. №21520288 від 22 травня 2015 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,6 кв.м. за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду у справі №754/16303/15-ц мотивовані тим, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило примусове стягнення спірної квартири без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірну квартиру відмовлено, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність у відповідача свідоцтва про права власності на нерухоме майно. Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №754/16303/15-ц рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасовано. Ухвалено у справі у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в частині позовної вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно залишено без змін. У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №754/16303/15-ц встановлено, що у зв`язку з переходом усіх прав та обов`язків за іпотечним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Вектор Плюс», скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, звернулось до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. та зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки спірну квартиру. Ураховуючи те, що на час реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» діяли обмеження щодо примусового звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи за кредитом, наданим в іноземній валюті, державний реєстратор зобов`язаний був перевірити відповідність спірної квартири вимогам, визначеним у пункті 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Кредит, на забезпечення повернення якого була передана в іпотеку квартира [ADDRESS] , надавався позивачу в іноземній валюті, указана квартира, площа якої не перевищує 140 кв.м, придбана за кредитні кошти та використовується позивачем та її малолітнім сином як місце постійного проживання. Також у постанові зазначено, що з огляду на наведене, у державного реєстратора не було підстав для здійснення 22 травня 2015 року державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Зазначене є самостійною та безумовною підставою для скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за іпотекодавцем, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. від 22 травня 2015 року №21520288 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Обраний позивачем спосіб захисту прав відповідає змісту порушеного права та сприяє ефективному його поновленню у спосіб, визначений чинним законодавством України. Скасування оскаржуваного [PERSON] рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» сприяє захисту її права власності на спірну квартиру. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року у справі №754/16835/20 позов [PERSON] задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,6 кв. м. Задовольняючи позовні вимоги, першої інстанції виходив із того, що спірна квартира вибула із приватної власності позивача на підставі рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасованого в судовому порядку у справі №754/16303/15-ц через його незаконність та волі позивача на таке вибуття не було, а тому дійшов висновку про наявність правових відстав для витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] та апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року залишено без змін. Постановою Верховного суду касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №370473451 від 19.03.2024 щодо об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] право власності зареєстровано 09.12.2023 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу серія та номер: 324, виданий 12.03.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушаєва О.В., рішення Деснянського районного суду м. Києва, справа №754/16865/20 від 07.09.2022. При цьому Верховний Суд зазначив, що відповідач не позбавлений права пред`явити вимоги до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі статті 661 ЦК України про відшкодування завданих збитків, що буде вважатися справедливою сатисфакцією. 28.11.2023 позивач звернувся з претензією до відповідача про відшкодування шкоди з підстав вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи (а.с. 136). Відповідно до Звіту про оцінку нерухомого майна від 04.01.2024 ринкова вартість квартири загальною площею 30,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.01.2024 становить1 251 650 грн. без ПДВ. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. В постанові Верховного Суду України від 12.07.2017 по справі № 369/6601/15-ц|6-2458цс16 висловлена правова позиція, про те, що статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що в разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таким чином, встановленим законом способом захисту покупця, який не знав і не міг знати про наявність підстав неможливості відчуження майна продавцем, є відшкодування заподіяних йому збитків. Судом встановлено, що позивач набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2015 спірну квартиру вартістю 322 279 грн., що були сплачені ним на рахунок продавця. Згодом спірна квартира була витребувана у позивача, який є добросовісним набувачем нерухомого майна, на підставі судового рішення на користь власника цієї квартири [PERSON] . Отже, [PERSON] , як покупець майна, а саме квартири, у якого було витребуване це майно із чужого незаконного володіння на користь власника, має право відповідно до статті 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця і вимагати відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. З моменту набуття позивачем права власності на спірну квартиру та до моменту витребування її на користь власника, позивач провів ремонтні роботи в спірній квартирі, а вартість збитків визначені відповідно до ринкової вартості спірної квартири з урахуванням проведення ним поліпшень квартири. Таким чином, відповідно до приписів ч.4 ст. 390 ЦК України вимоги щодо відшкодування здійснених витрат на ремонт майна мають бути заявлені до власника майна, оскільки відокремлення поліпшень від майна є неможливим. Відповідач не є власником майна, оскільки спірна квартира витребувана на користь іншої особи [PERSON] , а тому позов в зазначеній частині заявлено до неналежної особи. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених збитків слід стягнути суму, сплачену за придбання квартири у розмірі 322 279 грн., вказану в договорі купівлі-продажу. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» є неналежним відповідачем. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму №4): «У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.12.2022 у справі № 752/17833/14-ц зазначила про те, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом,у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, виключно за наявності її вини. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди у розмірі 175 000 грн., у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги в повному обсязі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо посилання представника відповідача на строки позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від23січня 2020 року у справі №916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі №914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. За правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. При цьому з метою забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі №520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Враховуючи те, що квартиру витребувано у позивача рішенням суду, яке набрало законної сили 31.01.2023, з позовом про стягнення збитків він звернувся 17.08.2023, тобто в межах строку, визначеного законом. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (22,5% ) в сумі 3 209,96 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково.

Outcome: partial