Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, звернулися до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення страхового відшкодування, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просять: -стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 124 370 (сто двадцять чотири тисячі триста сімдесят) гривень 64 копійки (з яких: 40 200,00 грн. - моральна шкода, 44 170,64 грн. - витрати на лікування, 40 000,00 грн. - витрати на спорудження пам`ятника); -стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7 169 (сім тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 20 копійок, три відсотки річних у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) гривень 00 копійок, інфляційні втрати у розмірі 2 499 (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 35 копійок, а всього разом - 10 404 (десять тисяч чотириста чотири) гривні 55 копійок; -стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь [PERSON] страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 40 200 (сорок тисяч двісті) гривень 00 копійок; -стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь [PERSON] пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 317 (дві тисячі триста сімнадцять) гривень 28 копійок, три відсотки річних у розмірі 237 (двісті тридцять сім) гривень 90 копійок, інфляційні втрати у розмірі 807 (вісімсот сім) гривень 86 копійок, а всього разом - 3 363 (три тисячі триста шістдесят три) гривні 04 копійки. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що 01 грудня 2022 року у м. Сколе Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень останній помер у лікарні. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 грудня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141300000210 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року кримінальне провадження №12022141300000210 від 02 грудня 2022 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого [PERSON] . Відповідальність водія транспортного засобу - автобус марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР/3061481 у ПрАТ АСК «Скарбниця». 16 жовтня 2024 року на адресу ПрАТ АСК «Скарбниця» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого - [PERSON] , доньки загиблого - [PERSON] та долучено всі необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону. Загальна сума страхового відшкодування складає 164 570,64 грн., з яких: 80 400,00 грн. - моральна шкода (для [PERSON] та [PERSON] по 40 200,00 грн.); 44 170,64 грн. - витрати на лікування для [PERSON] ; 40 000,00 грн. - витрати на спорудження пам`ятника для [PERSON] 18 листопада 2024 року до матеріалів страхової справи було долучено завірену копію ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 22.08.2023 року, про закриття кримінального провадження №12022141300000210 від 02 грудня 2022 року у зв`язку із смертю обвинуваченого, а також відповідь КНП «1-ше територіальне медичне об`єднання м. Львова» із долученням посмертного епікризу та листків лікарських призначень за період стаціонарного лікування [PERSON] з 05.12.2022 по 13.12.2022. 19 грудня 2024 року Відповідачу була скерована заява про долучення документів, а саме: відповідь КНП «Територіальне медичне об`єднання Стрийська міська об`єднана лікарня» із долученням виписки з медичної карти та листків лікарських призначень за період стаціонарного лікування [PERSON] з 01.12.2022 по 05.12.2022. Листом від 13 січня 2025 року ПрАТ АСК «Скарбниця» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування Позивачам у розмірі заявленої суми. В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування страховик посилається на те, що страхова компанія позбавлена можливості встановити факт настання цивільно-правової відповідальності, оскільки Позивачами не надано документу, який підтверджує вину водія транспортного засобу - автобуса марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . При цьому, посилається на те, що ухвала суду, якою закрито кримінальне провадження у зв`язку із смертю обвинуваченого не підтверджує вину особи, яка вчинила ДТП. Рішення ПАТ «АСК «Скарбниця» про надання додаткових документів на підтвердження вини водія транспортного засобу - автобуса марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування. У зв`язку з чим, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка датована 14 березня 2025 року, просять стягнути з Страхової компанії на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, витрати на лікування у розмірі 44 170,64 грн, витрати на спорудження пам`ятника у розмірі 40 000,00 грн, а також пеню у розмірі 7 169,20 грн, три відсотки річних у розмірі 736,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 499,35 грн, а всього разом - 134 775,19 грн. та стягнути на користь [PERSON] страхове відшкодування витрат моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, а також пеню у розмірі 2 317,28 грн, три відсотки річних у розмірі 237,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 807,86 грн, а всього разом - 43 563,04 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення страхового відшкодування, відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 березня 2025 року через систему «Електронний Суд» надійшла від представника позивачів заява про збільшення позовних вимог на підставі ст. 49 ЦПК України, у якій представник позивачів просила стягнути з Приватного акціонерного товариства - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, витрати на лікування у розмірі 44 170,64 грн, витрати на спорудження пам`ятника у розмірі 40 000,00 грн, а також пеню у розмірі 7 169,20 грн, три відсотки річних у розмірі 736,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 499,35 грн, а всього разом - 134 775,19 грн. та стягнути на користь [PERSON] страхове відшкодування витрат моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, а також пеню у розмірі 2 317,28 грн, три відсотки річних у розмірі 237,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 807,86 грн, а всього разом - 43 563,04 грн. Підставою подання такої заяви про збільшення позовних вимог було збільшення кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування. 25 березня 2025 року представник відповідача, адвокат Горбаєнко Анна Сергіївна скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Мотивуючи тим, що Позивачами не було долучено до матеріалів страхової справи документу, який підтверджує вину водія транспортного засобу - автобуса марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . Вказувала на те, що страхова компанія не відмовляла Позивачам у проведенні виплати страхового відшкодування, а лише просила надати додаткові документи. Також зазначила, що вимоги Позивачів щодо розміру моральної шкоди є завищеними та такими, що підлягають зменшенню. 01 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивачів зазначає, що до заяви про виплату страхового відшкодування було долучено повний та вичерпний перелік документів, передбачений п. 35.2 ст. 35 Закону. Крім того, розмір моральної шкоди заявлений Позивачами до страхової компанії, чітко визначений ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-ІV від 01 липня 2004 року - чинний на дату ДТП). Позивачі та їх представник в судове засідання, що відбувалося 10 квітня 2025 року, не прибули, подали через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задоволити позов відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 14 березня 2025 року у повному обсязі та врахувати заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне. 01 грудня 2022 року у м. Сколе Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автобус марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 грудня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141300000210 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року кримінальне провадження №12022141300000210 від 02 грудня 2022 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого [PERSON] . Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідальність водія транспортного засобу - автобус марки «БАЗ», р.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР/3061481 у ПрАТ АСК «Скарбниця». 16 жовтня 2024 року на адресу ПрАТ АСК «Скарбниця» скеровано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого - [PERSON] , доньки загиблого - [PERSON] та долучено всі необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону. Загальна сума страхового відшкодування складає 164 570,64 грн., з яких: 80 400,00 грн. - моральна шкода (для [PERSON] та [PERSON] по 40 200,00 грн.); 44 170,64 грн. - витрати на лікування для [PERSON] ; 40 000,00 грн. - витрати на спорудження пам`ятника для [PERSON] 18 листопада 2024 року до матеріалів страхової справи було долучено завірену копію ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 22.08.2023 року, про закриття кримінального провадження №12022141300000210 від 02 грудня 2022 року, у зв`язку із смертю обвинуваченого, а також відповідь КНП «1-ше територіальне медичне об`єднання м. Львова» із долученням посмертного епікризу та листків лікарських призначень за період стаціонарного лікування [PERSON] з 05.12.2022 по 13.12.2022. 19 грудня 2024 року Відповідачу була скерована заява про долучення документів, а саме: відповідь КНП «Територіальне медичне об`єднання Стрийська міська об`єднана лікарня» із долученням виписки з медичної карти та листків лікарських призначень за період стаціонарного лікування [PERSON] з 01.12.2022 по 05.12.2022. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15 грудня 2022 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 274. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 1986 року, актовий запис № 101, підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначенні: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 1988 року, актовий запис № 9, підтверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначенні: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 27 грудня 2014 року, Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, [PERSON] після реєстрації шлюбу 12 вересня 2014 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Листом від 13 січня 2025 року ПрАТ АСК «Скарбниця» просить Позивачів надати документ, який підтверджує вину водія транспортного засобу у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тим самим відмовляючи у виплаті страхового відшкодування на підставі наявних у матеріалах страхової справи документів. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Законом страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст.24.1 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Статтею 27.1 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 27.4 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено з жовтня 2022 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 700,00 грн. (на день настання страхового випадку). Тобто, 6 700 грн.*12 = 80 400 грн./2 = 40 200 грн. для кожного з Позивачів. Суд критично оцінює посилання Відповідача на завищений розмір моральної шкоди, оскільки розмір заявлений Позивачами до страхової компанії, чітко визначений ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№1961-ІV від 01 липня 2004 року - чинний на дату ДТП). Також, є не зрозумілим твердження Відповідача, що Позивачами не надано до матеріалів страхової справи, документ, який підтверджує вину водія транспортного засобу та те, що така вина не була встановлена, оскільки в матеріалах цивільної справи наявна ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року, з якої вбачається, що обвинувачений [PERSON] під час судового розгляду, помер, та відносно нього закрито провадження, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Абзацом 2 ч. 7 ст. 284 КПК України передбачено, що якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої ст. 284 КПК України, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 284 КПК України за наявності підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої пунктом 5 частини першої ст. 284 КПК, суд - до постановлення ухвали про закриття кримінального провадження направляє у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення повідомлень, одному з близьких родичів або члену сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захиснику обвинуваченого копію клопотання прокурора про закриття кримінального провадження із роз`ясненням права заявити клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження. Кримінальне провадження закривається, якщо у 10-денний строк не надійшло клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження. Клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження розглядається прокурором у строки та порядку, передбачені статтею 220 цього Кодексу. Як вбачається із ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2023 року дружиною обвинуваченого [PERSON] в судовому засіданні суду подано клопотання, в якому вона не заперечила проти закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого. Тобто, кримінальне провадження було закрито судом із нереабілітуючої підстави, а саме у зв`язку із смертю обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Після закриття судом кримінального провадження у зв`язку із смертю обвинуваченого, подальший розгляд судом вказаного кримінального провадження, як і підтвердження чи спростування вини водія у вчиненні ДТП не можливий. Відтак надати на вимогу страхової компанії документ, який на їхню думку підтверджує вину водія транспортного засобу, окрім ухвали суду про закриття кримінального провадження, не можливо. Крім того, як вбачається із копії обвинувального акту у кримінальному провадженні №12022141300000210 від 02 грудня 2022 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання [PERSON] є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто сам обвинувачений свою провину у вчиненні ДТП не заперечував. Постановою Верховного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21, у якій йдеться про те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Завдання потерпілим шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми. Згідно ст. 36.2 Закону, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст. 37.2 Закону, рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Крім того, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. В даному переліку відсутня така підстави для відмови як відсутність вини у заподіювача шкоди. Згідно з п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 35.2 ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Положення статті 35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні ДТП чи будь-яких інших документів на підтвердження обставин ДТП. Тобто, до заяви про виплату страхового відшкодування Потерпілими надано Страховій компанії всі належні та наявні документи, які передбачені ст. 35 Закону. Також, суд зазначає, що Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Остання актуальна позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21, відповідно до якої наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Вищенаведене свідчить про те, що аргументи відповідача, є необґрунтованими і непереконливими, відповідач безпідставно не виконує свої зобов`язання, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача, а судом таких доказів встановлено не було. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки потерпілі так і не отримали належного страхового відшкодування, тобто, є порушено право позивачів на отримання страхового відшкодування у строки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Що стосується стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати таке. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-192цс16, від якого не відступав Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а саме з 13 січня 2025 року. У даному випадку основна вимога про відшкодування шкоди виникла внаслідок ДТП, у якій загинув [PERSON] . Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, не може існувати окремо від основного відшкодування шкоди, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок смерті потерпілого. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Виплата страхового відшкодування - це страхова виплата грошової суми, яка виплачується страховиком за умовами страхування при настанні страхового випадку. Отож, виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням. Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Особливості цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань обумовлені їх специфічними ознаками, до яких, серед інших, належать наступні: цей вид зобов`язань включає в себе обов`язок сплатити гроші та має на меті погашення грошового боргу; встановлюються спеціальні правила відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування процентів річних та інфляційних втрат як плати за безпідставне користування чужими грошовими коштами; специфічним є вплив прострочення на зміст грошового зобов`язання, оскільки останнє у разі прострочення все одно залишається грошовим. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 992 Цивільного кодексу встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Важливим є те, що положення статті ст. 625 ЦК України про нарахування 3% річних та інфляційних втрат застосовуються незалежно від того, чи мова йде про договірні, чи про позадоговірні відносини із відшкодування шкоди. Інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти. Виходячи із положень зазначеної норми та постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Тобто, Позивачі, хоча і не є сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяються правами за цим договором: на їхню або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Правовою позицією щодо застосування вказаних норм є позиція Постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 у відповідності до якої «розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачі довели суду про підставність заявлених вимог щодо стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Наданий представником позивачів розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача, суд приймає до уваги, оскільки відповідачем не спростовано доводів представника позивача щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних та не подано жодних доказів щодо невірного розрахунку цих показників. Відповідно до ст. 263ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування, підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. Питання розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу судом не вирішується, оскільки 14 березня 2025 року адвокат Скочиляс І.М. подала до суду заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, в якій повідомила, що позивачі та їх представник залишають за собою право надати суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті. Оскільки позивачі при звернені до суду були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 1783.38 грн.

Outcome: approved