Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] , з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Володимирецька селищна рада Володимирецької територіальної громади Вараського району Рівненської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, яка не досягла 18 років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06 червня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Приблизно з червня 2024 року відповідачка залишила сім"ю та місце постійного проживання. Вже тривалий час позивач самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] , піклується про її духовний та фізичний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує всім необхідним: харчуванням, одягом, дозвіллям, медичним лікуванням, повністю опікується її інтересами та потребами створюючи при цьому усі необхідні умови для її повноцінного життя. Для зручності вирішення різних питань безпосередньо інтересами доньки - місце її реєстрації 13 листопада 2024 було зареєстровано за адресою реєстрації місця проживання позивача. Матір дитини не приймає участі в утриманні спільної неповнолітньої дитини та проживає окремо, оскільки шлюб сторін перебуває на стадії розпаду з подальшим його розірванням у суді та створенням нових сімей. Те, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеного посадовими особами Служби у справах дітей Володимирецької селищної ради Рівненської області. Вказаний позов надійшов на розгляд Володимирецького районного суду 21.11.2024 року, та прийнятий до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду від 03.12.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 21.01.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших заяв від учасників справи не надходило, процесуальних дій не вчинялось. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] , будучи належно повідомленою про час і місце проведення судових засідань, до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судових засідань не клопотала. Відзиву, пояснень чи заперечень з приводу позовних вимог, а також будь-яких доказів з приводу заявленого позову не надала. Представник третьої особи - орган опіки та піклування - проти позову не заперечував. Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 06.06.2004 сторони по справі [PERSON] , з [PERSON] , перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки [PERSON] , [INFO] що стверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] , та його неповнолітня донька зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2024/006902345, №2024/013724648, а також довідкою №1707 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. При цьому, суд приймає до уваги, що неповнолітня [PERSON] , яка досягла чотирнадцятирічного віку, у відповідності до ч.2 ст.29 ЦК України самостійно обрала місце проживання з одним з батьків - батьком [PERSON] . Згідну акту обстеження умов проживання від 14.11.2024 року, який складений Службою у справах дітей Володимирецької селищної ради Рівненської області, підтверджується, що [PERSON] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку. Крім того, дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають поруч із позивачем та його донькою. Відповідно до\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.15 Сімейного Кодексу України,\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається зі ст.ст.141, 160, 161 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, положення чинного сімейного законодавства передбачають, що при вирішенні спору щодо питань виховання дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як вбачається зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В той же час, під час судового засідання на підставі належних допустимих та достатніх доказів встановлено, що матір неповнолітньої дитини [PERSON] , за відсутності будь-яких об"єктивних причин, всупереч вимогам закону, самоусунулась від утримання та виховання дитини, не спілкується з нею в достатньому обсязі, не приймає участі у вирішенні питань, пов"язаних із розвитком та вихованням доньки. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання родини [PERSON] . З урахуванням встановлених обставин справи, на думку суду позивач довів ту обставину, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку, і що проживання дитини з батьком найкраще відповідатиме її інтересам, забезпечить фізичний, моральний, духовний розвиток дитини, належний рівень освіти, виховання та підготовку до самостійного життя. Не менш важливою, на думку суду, є та обставина, що з часу свого народження, неповнолітня [PERSON] постійно проживає в селищі Володимирець разом з батьками, а з червня 2024 року - тільки з батьком, у вказаному вище житлі, відвідує освітні заклади, має сформований сталий уклад життя, побут та коло спілкування, тому визначення місця проживання дитини з батьком забезпечить їх перебування у звичному для неї та найбільш сприятливому в даних умовах середовищі. При цьому суд також враховує, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, за наявності яких дитину не можна передати на виховання батькам - відсутність у них самостійного доходу; зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка батька, яка може зашкодити розвиткові дитини однак всі ці обставини в даному випадку відсутні. Згідно з частиною 3\~статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №\~523/19706/19\~заначено, що у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак у разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна (у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо), суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору (Постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 №523/19706/19) З огляду на вище вказане, суд вважає доведеними поза розумним сумнівом позовні вимоги [PERSON] , та приймаючи до уваги, ту обставину, що відповідачка [PERSON] , з червня 2024 року не проживає разом з дитиною, матеріально її не забезпечує, не приймає участі у виховання дитини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд приходить до висновку, що встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини віком до 18 років позивачем надасть йому можливості захисту прав та інтересів доньки, діяти в інтересах дитини у випадках, передбачених Законом, незалежно від волі відповідачки та її згоди. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі викладеного,

Outcome: approved