Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 1.Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] 9 537,75 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та 2 500,00 грн. витрат на правову допомогу. Аргументи учасників справи. 2.В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 11.11.2016 року позивач працює на підприємстві відповідача - у структурному підрозділі «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» машиністом мийної установки. За період з 2017-2021 роки позивач перебував у щорічних відпустках, та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою жодних доплат на відшкодування матеріальної допомоги на оздоровлення за спірні періоди додатково відповідачем не нараховано та не виплачено. Позивач вважає, що відповідачем порушено п. 3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, укладеного між адміністрацією Відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» ДП «Придніпровська залізниця» та первинною профспілковою організацією відокремленого структурного підрозділу «Вагоне депо Мудрьона», прийняте на конференції трудового колективу 19.03.2015 року. Отже, сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 9 537,75 грн. 3.Від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, укладеного між адміністрацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» ДП «Придніпровська залізниця» та первинною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» ДП «Придніпровська залізниця» встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу, які склалися на початок року по професії, корту обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В подальшому, відповідно до п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-YIII від 06.12.2016 встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, передбачених колективним договором усіх рівнів. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-YIII від 06.12.2016 зазначено: «Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Таким чином, з прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата. Враховуючи викладене та з огляду на відсутність факту визнання недійсними пунктів 3, 5 розділу ІІ Закону 1774, імперативна норма закону щодо незастосування з 01.01.2017 року у колективних договорах розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати має виконуватися в повному обсязі всіма без винятку суб`єктами на території України. З наданих позивачем документів жодним чином не вбачається, що голова первинної профспілкової організації ВСП «Вагонне депо Мудрьона», виступаючи особою, яка діє в інтересах членів учасників профспілки-працівників підприємства та виступає від їх імені згідно статутних документів профспілки як представник колективної угоди, діяв з порушення вимог колективного договору чи законодавства. Так само, з огляду на зазначене, є необґрунтованими і доводи позивача щодо одностороннього встановлення з боку відповідача умов, що погіршують оплату праці, оскільки зазначене спростовується вищевикладеними висновками. Позивач, жодним чином не наводить, в чому саме для нього настало погіршення та які саме суттєві умови трудового договору порушуються в даному випадку, а саме, чи має місце зміна системи оплати праці на підприємстві в бік погіршення, або чи має місце зміна розміру матеріальної допомоги у вигляді 40 відсотків, тобто ті основні умови трудового договору, який укладений ним під час прийняття позивача на роботу. Більш того, позивач погоджується з тим, що ним було отримано матеріальну допомогу згідно колективного договору у розмірі 40 % відсотків від розміру окладу за трудовим договором, натомість, на його думку, відповідачем невірно застосовано розрахункову величину - у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи, замість мінімальної заробітної плати. Також, представник відповідача вважає, що розмір заявлених представником позивача до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим, неспівмірним з критеріями, визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи, що дана справа об`єктивно має невисокий рівень складності, беручи до уваги сталу судову практику з розгляду аналогічних справ, наявність у адвоката достатнього професійного рівня та досвіду адвокатської діяльності, фактично виконану адвокатом роботу, витрачений адвокатом час на виконання відповідних робіт (надання послуг). Крім того, позивач, всупереч ч.3 ст.137 ЦПК України, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, із зазначенням витраченого часу на кожен з відповідних видів робіт (наданих послуг) унеможливлює вирішення питання обґрунтованості розміру цих витрат та його пропорційності предмету спору. Заяви та клопотання учасників справи. 4.Від представника позивача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. 5.Від представника позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, в обґрунтування якого зазначає, що Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 27.06.2024 року по справі №216/7179/23 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця». За предметом, підставами позову та змістом позовних вимог справи №216/7179/23 та №214/10304/23 є подібними. Враховуючи подібність правовідносин у справах, представник відповідача просить суд зупинити провадження у справі №214/10304/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №216/7179/23. Процесуальні дії у справі. 6.25 грудня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 7.30 липня 2024 року судом поставлено ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі №214/10274/23 до вирішення Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду справи №216/7179/23. 8.Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року поновлено провадження у цивільній справі. Обставини справи, встановлені судом 9.Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] з 11.11.2016 року працює у структурному підрозділі «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» машиністом мийної установки. (а.с.15-17) 10.Згідно розрахунку заробітної плати за жовтень 2017 року, травень 2018 року, вересень 2019 року, вересень 2020 року, липень 2021 року, [PERSON] отримала матеріальну допомогу в розмірі 2 105,00 грн., 2 202,50 грн., 2 508,00 грн., 2 627,50 грн., 2 837,50 грн. (а.с.16-19) 11.Відповідно до п. 3.1.15 Колективного договору 2015-2016 роки, укладеного 19.03.2015 року між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу, які склалися на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги згідно з Положенням. (а.с.23-27) 12.14.04.2017 року Керівництвом структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» винесено спільну постанову про застосування розрахункової величини «125 відсотків прожитого мінімуму для працездатних осіб, вставленого законом» у колективному договорі. (а.с.29) 13.Відповідно до витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагоне депо Мудрьона» від 05.01.2018 року, 02.01.2019 року, 11.01.2020 року, 29.12.2020 року, продовжено строк дії колективного договору. (а.с.30-34) 14. Відповідно до Спільної постави Керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 16.06.2021 року було внесено зміни до колективного договору СП «Вагонне депо Мудрьона», а саме перший абзац п.3.1.15 викладено в наступній редакції «При наданні працівникам вагонного депо щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50% тарифної ставки чи посадового окладу за посаду, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 1 січня (податкового) звітного року» (а.с.35) Джерела права й акти їх застосування. 15.Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. 16.Відповідно до ст.13КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. 17.Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. 18.Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. 19.Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 20.Згідно ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. 21.Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 22.Стаття 3 ЗУ «Про оплатку праці» визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду. 23.Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3 п. 3.1.15 Колективного договору 2015-2016 роки, укладеного 19.03.2015 року між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу, які склалися на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги згідно з Положенням. 24.Спільною Постановою керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 14.04.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року розрахункової величини «125 відсотків прожитого мінімуму для працездатних осіб, вставленого законом» у колективному договорі. 25.Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників вагонного депо Мудрьона, вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, а всі інші - на конференції трудового колективу. 26.Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн. 27.Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн. 28.Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн. 29.Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн. 30.Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн.. 31.Таким чином, прийняття 14.04.2017 року спільної постанови керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини «125 відсотків прожитого мінімуму для працездатних осіб, вставленого законом» у колективному договорі є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн., тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 14.04.2017 року, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.15 Колективного договору. 32.Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. 33.Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. 34.За таких обставин, твердження представника відповідача, що відсутність до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат які суперечать Закону, не приймаються судом до уваги та спростовуються положенням КЗпП України. 35.Крім того, суд зазначає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.15. Колективного договору 2015-2016 роки, укладеного 19.03.2015 року між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.15. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по України на момент виплати допомоги. 36.В свою чергу, прийнята 14.04.2017 року спільна Постанова керівництва структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та Первиною профспілковою організацією ВСП «Вагонне депо Мудрьона» замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, тому не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. 37.За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що при розрахунку розміру матеріальної допомоги на оздоровлення слід використовувати розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом по Україні на момент виплати допомоги. 38.Проте, підприємством позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі: 2 105,00 грн. за жовтень 2017 року, 2 202,50 грн. за травень 2018 року, 2 508,75 грн. за вересень 2019 року, 2 627,50 грн. за вересень 2020 року та 2 837,50 грн. за липень 2021 року. 39.За таких обставин, виходячи з розрахунку (3 200,00 - 2 105,00) + (3 723,00 - 2 202,50) + (4 173,00 - 2 508,75) + (4 723,00 - 2 627,50) + (6 000,00 - 2 837,50), з відповідача на корить позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 по 2022 роки в розмірі 9 537,75 грн. 40.Щодо клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд зазначає наступне. 41.Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 42.Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 43.Водночас, на підставі п.1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. 44.Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24.00 год. 30 червня 2023 року. 45.Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. 46.Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 року по 2021 року він мав право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. 47.При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд доходить висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. 48.Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023. 49.Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат. 50.Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 51.Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору. 52.Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 53.Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн. 54.Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. 55.Згідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 56.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 57.До позовної заяви представник позивача долучив договір про надання правової допомоги №19/09/01 від 19.09.2023 року (а.с.42-46), акт про надання правової допомоги від 19.09.2023 року (а.с.7) та квитанцію №3253810 від 19.09.2023 року на суму 2 500,00 грн. (а.с.48) 58.Відповідач у відзиві просить зменшити розмір витрат на правову допомогу. Вказує, що витрати є необґрунтовано завищеними та не потребували значного часу адвоката, оскільки нею подано значку кількість аналогічних позовів. Вказані витрати вважає неспівмірними з обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на їх надання та складністю справи. 59.Суд вважає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 60.Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення витрат на правову допомогу через недоведеність та необгрунтованність заперечень відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved