Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, просить розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області 03.08.2006, актовий запис №390, свідоцтво серії [NUMBER] та визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.08.2006 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачкою у них не склалось, оскільки у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, і подальше перебування у такому шлюбі суперечить їх інтересам. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між сторонами син залишився проживати з позивачем, який самостійно займається його вихованням та утриманням, оскільки позивачка не цікавиться життям дитини, здоров`ям та розвитком, тобто повністю самоусунулася від виховання сина. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження на 12.03.2025. 11.03.2025 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому обставини, викладені у позові визнала. Ухвалою від 12.03.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 02.04.2025. В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задоволити, з підстав викладених у ньому. Відповідачка до суду не з`явилась, причин неявки не повідомила, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала, та не заперечила щодо їх задоволення. Разом з тим, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутності, при прийнятті рішення поклалася на думку суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її невісткою. З її сином, позивачем у справі вона не проживає більше ніж пів року, вирішили розлучитись. Позивач проживає разом з дітьми, готує їсти, доглядає, забезпечує повністю побут дітей. З сином ходить на гуртки, робить уроки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є хрещеним батьком сина сторін, часто його провідує. Знає, що відповідачка не проживає разом з чоловіком і дітьми, не займається вихованням дітей. Діти повністю на утриманні батька. В судовому засіданні [PERSON] заявив, що проживає з батьком і сестрою, і надалі бажає проживати з батьком. З матір`ю деколи спілкується по телефону, але вже давно не бачив. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.08.2006 уклали шлюб,\~який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №390, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007\~року проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті\~112\~СК України\~регламентовано,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Неповнолітній син позивача проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Будинок належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором дарування земельної ділянки та житлового будинку. Позивач піклується про здоров`я свого сина, зокрема, приводить його по потребі до сімейного-лікаря, що підтверджується довідкою лікуючого лікаря [PERSON] . [PERSON] бере активну участь у навчальному і виховному процесі сина, регулярно відвідує батьківські збори, школу, що підтверджується письмовими свідченнями класного керівника його сина - [PERSON] . Хрещений батько [PERSON] - [PERSON] у письмових поясненнях стверджує, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком і виключно він займається його вихованням. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 26.02.2025, [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній син забезпечений усім необхідним для проживання та розвитку. Мати дітей за цією адресою не проживає. Таким чином під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, їх син [PERSON] проживає разом з батьком, який займається його вихованням та утриманням, а тому враховуючи вищенаведене, визнання позову та інтереси дитини сторін суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком за адресою місця реєстрації останнього. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved