Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

До Фрунзенського районного суду м. Харкова з Московського районного суду м. Харкова на підставі ухвали від 14.06.2024 за підсудністю надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просять стягнути з [PERSON] , на свою користь завданні збитки в порядку регресу в розмірі 44264,14 гривень. Також просять суд стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 31.07.2017 року приблизно о 18 год. 40 хв. в м. Харкові по вул. Танкопія, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Фрунзевського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно зі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, потерпіла особа пошкодженого автомобіля «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] 02.02.2017 року повідомив, Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернулося до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 15 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (оригінал знаходиться у Позивача), МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 14 коп., що підтверджується платіжним дорученням №4861 від 09.06.2017 року. Крім того, Позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №39350 від 16.06.2017 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 46 264 (сорок шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 14 коп. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. 21.06.2017 року [PERSON] було подано заяву, в якій останній просив Моторне (транспортне) страхове бюро України про можливість погашення заборгованості частинами. 24.07.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про порядок повернення коштів протягом 24 місяців за графіком. Відповідно до карточки рахунку Позивача 16.08.2018 року Відповідач визнав даний борг та сплатив перший платіж у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. Таким чином, залишок складає 44 264 (сорок чотири тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 14 коп. Однак в подальшому ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.07.2024 позовну заяву залишено без руху. 18.07.2024 недоліки зазначені в ухвалі суду від 05.07.2024 усунуто. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~18.07.2024 прийнято до розгляду та\~\~відкрито провадження у справі за позовною заявою та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. 20.07.2024, 24.09.2024, 05.11.2024, 10.12.2024, 26.12.2024, 03.02.2025 від представника позивача Гермаш С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити на підставі наявних у справі доказів. 25.02.2025\~від відповідача\~ [PERSON] \~заяву,\~в якій\~зазначив,\~що згідно із договором про порядок повернення коштів період платежів: з 25.08.2017 по 25.07.2019 щомісячно в сумі 1930,00грн. Позовна заява подана до суду 14.06.2024 (Московський районний суд м. Харкова), отже позивачем пропущено строк позовної давності. В зв`язку з вищевикладеним, просив суд при ухвалі рішення застосувати наслідки пропущених строків позовної давності, та відмовити у задоволенні позову. 27.02.2025\~від представника\~позивача Гермаш\~С.М.\~надійшли заперечення\~на клопотання\~відповідача,\~згідно яким\~представник позивача\~зазначає,\~що строк\~позовної давності\~відповідно до\~ст.257\~ЦК України\~встановлюється три\~роки.\~Відповідно до\~ч.\~6\~ст.261\~ЦК України,\~за регресним\~зобов`язанням перебіг\~позовної давності\~починається від\~дня виконання\~основного зобов`язання.\~В даному\~випадку основним\~зобов`язанням є\~виплата страхового\~відшкодування в\~повному обсязі,\~що підтверджується\~платіжним дорученням\~№4861рв\~від 09.06.2017\~року.\~Згідно відмітки\~банку на\~даному платіжному\~дорученні виплату\~було проведено\~09\~червня 2017\~року,\~тобто останній\~день подання\~позовної заяви\~був 06.06.2020\~року.\~Також слід\~наголосити,\~що таке\~право регресної\~вимоги виникло\~у Позивача\~саме з\~моменту виплати\~відшкодування,\~оскільки до\~моменту виплати\~відшкодування у\~Позивача взагалі\~була відсутня\~можливість скористатися\~своїм правом\~на пред`явлення\~регресного позову.\~На адресу\~ [PERSON] \~було направлено\~вимогу про\~відшкодування збитків\~в порядку\~регресу у\~розмірі 46264\~грн.\~14\~коп.\~21.06.2017\~року [PERSON] \~направив заяву\~до МТСБУ\~про можливість\~часткового погашення\~заборгованості по\~справі №\~39350,\~яка 10.07.2017\~року отримано\~МТСБУ.\~Отже,\~Відповідач визнав\~свій обов`язок\~щодо відшкодування\~заборгованості у\~розмірі 46\~264\~грн.\~14\~коп.\~24.07.2017\~року між\~МТСБУ та\~ [PERSON] \~укладено договір\~про порядок\~повернення коштів.\~Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України\~зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться.\~Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України,\~порушенням зобов`язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов`язання (неналежне\~виконання),\~тобто ухиляючись\~від сплати\~заборгованості за\~кредитом,\~Відповідач порушує\~зобов`язання за\~даним договором.\~Відповідно до\~виписки з\~картки Позивача\~(додаток\~№16\~позовної заяви)\~Відповідачем було\~частково сплачено\~заборгованість у\~розмірі:\~2\~000\~(дві\~тисячі)\~грн.\~00\~коп.\~Однак,\~в подальшому\~ніяких дій\~зі сторони\~Відповідача щодо\~погашення заборгованості\~в добровільному\~порядку проведено\~не було.\~Відтак,\~залишок заборгованості\~складає:\~44\~264\~грн.\~14\~коп.\~Відповідно до\~п.3\~Договору у\~разі порушення\~Боржником умов\~даного договору,\~Кредитор має\~право у\~будь-який\~момент звернутися\~до суду\~із позовом\~про стягнення\~з Боржника\~заборгованості за\~даним Договором,\~включивши при\~цьому санкції,\~передбачені положенням\~чинного законодавства.\~Зокрема,\~Позивач вправі\~до прийняття\~рішення у\~справі відмовитися\~від позову,\~а Відповідач\~має право\~визнати позов\~повністю або\~частково.\~Визнання позову\~Відповідачем \~безумовне погодження\~задовольнити матеріальноправову\~вимогу Позивача\~в тому\~вигляді,\~в якому\~вона міститься\~у позовній\~заяві.\~Оскільки,\~Відповідачем було\~вчинено дій\~щодо погашення\~заборгованості,\~що свідчить\~про визнання\~заборгованості перед\~Позивачем.\~Однак,\~надалі від\~виконання свого\~зобов`язання Відповідач\~ухиляється.\~Як вбачається\~із матеріалів\~справи,\~Відповідачем були\~порушені умови\~вищевказаного Договору.\~Частиною 5\~ст.\~261\~ЦК України\~за зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання.\~Таким чином,\~просили відмовити Відповідачу у задоволені заяви про застосування строків позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~однак подав\~заяву,\~в якій\~зазначив,\~що згідно із договором про порядок повернення коштів період платежів: з 25.08.2017 по 25.07.2019 щомісячно в сумі 1930,00грн. Позовна заява подана до суду 14.06.2024 (Московський районний суд м. Харкова), отже позивачем пропущено строк позовної давності. В зв язку з вищевикладеним, просив суд при ухвалі рішення застосувати наслідки пропущених строків позовної давності, та відмовити у задоволенні позову. Інших клопотань, заперечень та заяв не подавав. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178\~ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Враховуючи положення ст. 19 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] 31.01.2017 року близько 18 год. 40 хв. керував автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo T 13110», державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вул. Танкопія та бульв. Б. Хмельницького у м. Харкові, при виїзді на нерегульоване перехрестя з бульв. Б.Хмельницького не надав перевагу у русі автомобілю «Mersedes- Benz E200», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Постановою Фрунзевського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року (справа 645/735/17) притягнуто [PERSON] (ІІН [NUMBER] ) до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України і накладено адміністративне стягнення\~у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно повідомлення про ДТП від 02.02.2017 року - потерпіла особа пошкодженого автомобіля «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] 02.02.2017 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернулося до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки станом на 31.01.2017 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes» державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 15 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 06.06.2017 № 4861, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] в розмірі: 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 14 коп., що підтверджується платіжним дорученням №4861 від 09.06.2017 року. Крім того, згідно платіжного доручення №39350 від 16.06.2017 року позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. Судом встановлено, що загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 46 264 (сорок шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 14 коп. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В розумінні п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України у [PERSON] виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених Позивачем витрат. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу від 06.06.2017 № 3.1-05/13761. 21.06.2017 року [PERSON] було подано заяву, в якій останній просив Моторне (транспортне) страхове бюро України про можливість погашення заборгованості частинами. 24.07.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про порядок повернення коштів протягом 24 місяців за графіком. Відповідно до карточки рахунку Позивача 16.08.2018 року Відповідач визнав даний борг та сплатив перший платіж у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. Залишок складає 44 264 (сорок чотири тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 14 коп. У добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві понесені ним витрати у загальному розмірі 44\~264 грн. 14 коп. Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: п.3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.п.\~«а»\~п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки станом на 31.01.2017 виготовленого ТОВ «Експертно Асистуюча Компанія «Фаворит» вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz E200» державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 15 коп. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Потерпілою особою [PERSON] 10.04.2017 року подано до МТСБУ заяву щодо здійснення регламентної виплати із відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Згідно п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Положенням п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 09.06.2017 року здійснило регламентну виплату потерпілому особі в розмірі : 44 964 (сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 14 коп., згідно платіжного доручення №4861 від 09.06.2017 року, а отже виконало вимоги Закону. Згідно ч. 1ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п. 20.3 ст.\~20\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (надалі Закон № 1961-IV), у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Статтею 1191 ЦК України\~та п. п. 38.2.1 п. 38.2\~ст.\~38\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Окрім того, МТСБУ понесло додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 1300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №39350 від 16.06.2017 року. Положенням п. 40.3 ст.\~40\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону. Згідно п. 41.4\~ст.\~41\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата. Таким чином, обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку. Виконання вказаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої особою, винною у ДТП. Відповідно до ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову щодо відшкодування регламентної виплати, підтверджені матеріалами справи, суд дійшов висновку, що з відповідача, як з водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та цивільно-правова відповідальність якого при цьому не була застрахована, на користь позивача підлягає стягненню сума витрат, з урахування сплачених сум, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 44264 грн. 14 коп. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Водночас, суд не може погодитися з позицією відповідача про пропуск строків звернення до суду із позовом у цій справі. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі N 200/13392/13-ц. Встановлено, що страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено позивачем о 09 червня 2017 року. Тому перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати і строк позовної давності мав би спливати 06.06.2020 року. Право регресної вимоги виникло у Позивача саме з моменту виплати відшкодування, оскільки до моменту виплати відшкодування у Позивача взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. На адресу [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 46 264 грн. 14 коп. 21.06.2017 року [PERSON] направив заяву до МТСБУ про можливість часткового погашення заборгованості по справі № 39350, яка 10.07.2017 року отримано МТСБУ. Відповідач визнав свій обов`язок щодо відшкодування заборгованості у розмірі 46 264 грн. 14 коп. 24.07.2017 року між МТСБУ та [PERSON] укладено договір про порядок повернення коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом ЦК України) договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до умов Кредитних договорів кожна з Сторін договорів отримала як права так і обов`язки згідно укладених правочинів. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі: 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. 16.08.2018. В подальшому ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Відповідно до п.3 Договору у разі порушення Боржником умов даного договору, Кредитор має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з Боржника заборгованості за даним Договором, включивши при цьому санкції, передбачені положенням чинного законодавства. Позивач вправі до прийняття рішення у справі відмовитися від позову, а Відповідач має право визнати позов повністю або частково. Визнання позову Відповідачем безумовне погодження задовольнити матеріальноправову вимогу Позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві. Відповідачем було вчинено дій щодо погашення заборгованості, що свідчить про визнання заборгованості перед Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, Відповідачем були порушені умови вищевказаного Договору. Частиною 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З позовом у цій справі позивач звернувся 12.06.2024. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2"(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01 липня 2023 року. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року N 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)"введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати"). Законом N 540-IXрозділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". У пункті 12розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону N 540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану", яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257-259,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк його дії". Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022року Указом Президента України N 64/2022в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви про стягнення шкоди в порядку регресу в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон N 540-IXщодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, відповідно до п. п. 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України. Такі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 21червня 2023 року у справі N 727/4133/22,від 21червня 2023 року у справі N 201/11583/21 (провадження N 61-811св23),від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Моторного (транспортне)\~страхового бюро\~Українишкоди в розмірі 44264,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3028,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved