Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-09 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову було: 1. Встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дві житлові кімнати площею 18,1кв.м. (з балконом) та 10.3кв.м.; - виділити у користування [PERSON] , [PERSON] дві житлові кімнати площею 12,2кв.м. (з балконом) та 12.1 кв.м.; - залишити у спільному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню. 2. Зобов`язати Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1) укласти окремі договори найму по квартирі [ADDRESS] , згідно визначеного порядку користування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2024 р. повернуто із стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження для вирішення заяви про збільшення позовних вимог і заяви про часткову відмову від позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2024 р. задоволено заяву позивачів про збільшення позовних вимог. Прийнято відмову від позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та укладення окремих договорів найму. Закрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва», про встановлення порядку користування квартирою та укладення окремих договорів найму. Відповідно до позовної заяви в новій редакції предметом позову є встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , три житлові кімнати площею 18,1 кв.м. (з балконом), 12,1 кв.м., 10.3кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,2 кв.м. (з балконом) в квартирі [ADDRESS] ; - коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню в квартирі [ADDRESS] залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні, яке відбулось 13.11.2024 року, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] не приватизована, відноситься до державного житлового фонду, перебуває в комунальній власності м. Києва, в квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] (позивач 1), [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (позивач 3), [PERSON] (відповідач). Квартира [ADDRESS] , загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат: 18,1 кв.м. (з балконом), 10,3 кв.м., 12,1 кв.м., 12,2 кв.м. (з балконом), 14,9 кв.м. коридору, 8,9 кв.м. кухні, 1,3 кв.м. вбиральні, 2,6 кв.м. ванної кімнати. Технічний паспорт знаходиться у відповідача і він відмовляється його надати позивачам. Позивач мають право вимагати укладення окремого договору найму. Відповідач дозволу на укладення окремого договору найму не дає, а без їх згоди укласти окремий договір найму щодо кімнат, якими позивачі користуються не має можливості. У сторін немає спільного бюджету для оплати комунальних послуг і квартирної плати, в зв`язку з чим, між ними виникають непорозуміння. Крім того, позивачі мають намір здійснити приватизацію вказаної квартири, але відповідач на це своєї згоди не надає і таким чином порушують права позивачів. На даний час порядок користування квартирою склався наступним чином: [PERSON] (позивач 1), [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] (позивач 3) користуються житловими кімнатами 10,3 кв.м. та 12,l кв.м., а [PERSON] (відповідач), користується житловою кімнатою 12,2 кв.м. (3 балконом). Порядок користування житловою кімнатою 18,1 кв.м. (з балконом), яку займала померла [PERSON] на даний час не визначений. При поділі житлової площі на кількість співмешканців проживаючих та зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] має припадати по 13,17 кв.м. Вважають, що буде вірним та справедливим наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : [PERSON] (позивач 1), [PERSON] (позивач 2) та [PERSON] (позивач 3) виділити у користування кімнати 18,1 кв. (з балконом), 12,1 кв.м. та 10,3 кв.м., а [PERSON] (Відповідач) виділити у користування житлову кімнату 12,2квм. (з балконом). Встановлення такого порядку користування квартирою не порушить прав відповідача, не призведе до необхідності постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов та в повній мірі захистить права позивачів на здійснення приватизації, володіння та користування квартирою. Оскільки, звернення позивачів до відповідача з проханням укласти окремий договір найму на частину кімнат в квартирі ігноруються, вирішити ці питання з відповідачем мирним шляхом неможливо, тому позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав до відповідача з даним позовом. Третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», що здійснює статутну діяльність, яка не передбачає жодної діяльності у спірних правовідносинах, вважає позовні вимоги безпідставними та незаконними, у зв`язку з відсутністю у позові достатніх, допустимих, належних та достовірних доказів. Від представника позивачів до суду надійшли додаткові пояснення. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою первинне значення має домовленість учасників цих правовідносин, а рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. В свою чергу, позивачі фактично не проживають у спірній квартирі, а всі обов`язки за зобов`язаннями майнового характеру щодо сплати комунальних платежів здійснює [PERSON] . Від представника позивачів до суду надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні, яке відбулось 10.04.2025 року, позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та додаткових поясненнях. В судове засідання, яке відбулось 10.04.2025 року, відповідач та його представник не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. В судове засідання, яке відбулось 10.04.2025 року, представник третьої особи не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання здійснювалось технічним засобом. Заслухавши позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно даних з Інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва станом на 12.08.2023, будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі та обслуговуванні Комунального підприємства підприємство «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва». Квартира [ADDRESS] , загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат: 18,1 кв.м. (з балконом), 10,3 кв.м., 12,1 кв.м., 12,2 кв.м. (з балконом), 14,9 кв.м. коридору, 8,9 кв.м. кухні, 1,3 кв.м. вбиральні, 2,6 кв.м. ванної кімнати. Наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до ордера №48388 серія Б від 2 серпня 1984 року визначено [PERSON] , до членів сім`ї якого віднесено дружину, сина, невістку, онука та онуку - [PERSON] . Відповідно до обмінного ордера №1282 від 16 лютого 1985 року наймачем зазначено [PERSON] , до членів сім`ї якого віднесено дружину, сина - [PERSON] , доньку - [PERSON] та бабусю дружини. На доказ свого проживання в спірній квартирі [ADDRESS] , позивачі додали до позовної заяви інформаційні довідки про місце їх реєстрації місця проживання з Єдиного державного демографічного реєстру №97509974 від 12.08.2023, №97509961 від 12.08.2023, №97509951 від 12.08.2023. Відповідно до акта від 12.02.2025 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що в квартирі [ADDRESS] дійсно проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вселені та зареєстровані з народження у житлове приміщення, спірну квартиру по [ADDRESS] , шляхом реєстрації місця проживання та вселення їх, як неповнолітніх дітей їх матері - [PERSON] , яка є законним наймачем спірної квартири, відповідно до ордера №1282 від 16 лютого 1985 року. Згідно зі статтею 61 Житлового кодексу Української PCP, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української PCP. За приписами статті 64 Житлового кодексу Української PCP, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до статей 103, 104 Житлового кодексу Української PCP, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, встановлених законом. Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до статті 63 Житлового кодексу Української PCP, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина-кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Згідно зі частиною 1 статті 48 Житлового кодексу УРСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Статтею 47 Житлового кодексу УРСР встановлено, що норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Відповідно до усталеної правозастосовчої практики, викладеної в абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Пунктом 3 Постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, президії Київської міської ради профспілок від 15.07.1985 № 582 «Про порядок застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», яка є чинною на сьогоднішній день, встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менше, як 9,0 кв.м. жилої площі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач [PERSON] законно вселена, зареєстрована та користується спірною квартирою на підставі ордера №1282 від 16 лютого 1985 року, та позивачі [PERSON] та [PERSON] вселені, зареєстровані та користуються спірною квартирою. У зв`язку із викладеним, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачами не надано належних доказів проживання однією сім`єю у спірній квартирі. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він самостійно несе витрати по утриманню спірної квартири, з огляду на те, що у випадку наявності між сторонами спору щодо утримання майна та сплати комунальних послуг [PERSON] не позбавлений можливості звернутись до суду за вирішенням наявного спору та стягнення витрат, які несуть особи, які мають обов`язки по утриманню майна. Отже, кожен із мешканців, які проживають та зареєстровані спірній квартирі на визначених законом підставах, мають право змінити договір найму та отримати у окреме користування свою частини квартири в натурі. Наявність зазначеної підстави визначається шляхом ділення житлової площі на кількість співмешканців проживаючих та зареєстрованих у ньому осіб. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] , загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат: 18,1 кв.м. (з балконом), 10,3 кв.м., 12,1 кв.м., 12,2 кв.м. (з балконом), 14.9 кв.м. коридору, 8,9 кв.м. кухні, 1,3 кв.м. вбиральні, 2,6 кв.м. ванної кімнати. На даний час порядок користування квартирою склався наступним чином: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користуються житловими кімнатами 10,3 кв.м. та 12,1 кв.м., а [PERSON] , користується житловою кімнатою 12,2 кв.м. (з балконом). Порядок користування житловою кімнатою 18,1 кв.м. (з балконом), яку займала померла [PERSON] на даний час не визначений. При поділі житлової площі на кількість співмешканців проживаючих та зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] на кожного має припадати по 13,17 кв.м. За таких обставин, суд дійшов висновку, що буде об`єктивно рівним наступний порядок користування спірною квартирою: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділити у користування кімнати 18,1 кв. (з балконом), 12.1 кв.м. та 10,3 кв.м., [PERSON] виділити у користування житлову кімнату 12,2кв.м. (з балконом), в якій він проживав та проживає на момент ухвалення рішення, а коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у квартирі [ADDRESS] залишити у спільному користуванні. Встановлення такого порядку користування квартирою не порушить прав відповідача, не призведе до необхідності постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов та в повній мірі захистить права позивачів на здійснення приватизації, володіння та користування квартирою, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Крім того, у відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: approved