Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] , [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), та [PERSON] право спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] у розмірі по 1/4 частці кожному станом на момент видачі Свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1994 року, яке зареєстровано у реєстровій книзі за №751, видане на підставі наказу від 06 серпня 1993 року №211 А. Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] , за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11 січня 2011 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява\~мотивована тим,\~що сторони попередньо домовившись про всі істотні умови договору купівлі-продажу спірної квартири, позивач сплатив відповідачам грошові кошти за квартиру які в свою чергу, отримали кошти, про, що наявні відповідні розписки. Відповідачі завірили, що оформить договір купівлі-продажу на свою квартиру. Але, до теперішнього часу ухиляється від укладання письмового та нотаріального договору купівлі-продажу виїхавши в невідомому напрямку, на зв`язок не виходить, таким чином дії відповідача свідчать про те що фактично укладений договір купівлі продажу, але в подальшому наявне ухилення від його юридичного посвідчення. Тому позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу своєї квартири. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на квартиру, окрім як за зверненням до суду. На судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вимоги позову задовольнити. Відповідачі, на судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1994 року, яке зареєстровано у реєстровій книзі за №751, видане на підставі наказу від 06 серпня 1993 року №211 А, [PERSON] , [PERSON] (в свідоцтві про народження, паспорті [PERSON] , та [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] належала квартира на праві спільної сумісної власності. В грудні 2010 року сторонами було прийнято рішення здійснити поділ вищевказаного майна з метою купівлі позивачем часток у розмірі 1/4 у [PERSON] та [PERSON] . 10.01.2011 року позивач, попередньо домовившись про всі істотні умови договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , сплатив [PERSON] грошові кошти за купівлю житлового будинку, а відповідач в свою чергу - надав оригінал правовстановлюючого документу (свій примірник). Передача грошових коштів в рахунок покупки нерухомого майна зафіксована власноруч написаною розпискою відповідача, відповідно до якої відповідач 11 січня 2011 року отримав 2 000 (дві тисячі) гривень. Крім того, 01 жовтня 2015 року позивач, попередньо домовившись про всі істотні умови договору купівлі-продажу 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , сплатив відповідачу грошові кошти за купівлю житлового будинку, а відповідач в свою чергу - передав ключі від нерухомого майна та надав оригінал правовстановлюючого документу. Передача грошових коштів в рахунок покупки житлового будинку зафіксована власноруч написаною розпискою відповідача, відповідно до якої відповідач 01 жовтня 2015 року отримав 2 000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1ст.220\~ЦКУ країни у\~разі недодержання сторонами вимоги законупро нотаріальнепосвідчення договорутакий договірє нікчемним.\~Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони договору починаючі з моменту передачі та прийняття вказаної квартири мали бажання переоформити вказану квартиру у нотаріуса. Відповідач ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу до цього часу не вчиняв, тобто ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна. Так слід зазначити, що сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу. Позивач сплатив відповідачу грошові кошти в рахунок домовленої суми вартості майна. Позивач проживає у вказаній квартирі, відтак метою та предметом договору було купівля-продаж квартири тобто правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків, виконуючі його вимоги здійснили передачу та прийняття коштів, квартитри, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети. Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї, через ухилення відповідача від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. У відповідності до ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно норм статті 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст.638ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Так аналізуючи вказані норми законодавства слід зазначити, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідачів, які не надали необхідні документи. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, відсутня. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, відбулося його виконання, продавець отримав гроші, покупець прийняв квартиру, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та участь останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії.

Outcome: approved