Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] яка діяла в інтересах недієздатного [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (надалі - [PERSON] ), [INFO] , та [PERSON] . [INFO] Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] [PERSON] , починаючи з 11.10.2006 року перебував у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з [PERSON] (надалі - Відповідач або [PERSON] ), від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, копія якого додається. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого додається до позову. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0117 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 32224100300:01:017:0001. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - [PERSON] , [INFO] Незалежно від змісту вказаного вище заповіту, право на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право на обов`язкову частку у спадщині має його син [PERSON] , [INFO] , якого визнано за рішенням суду недієздатним з шестимісячного віку, а також малолітній син [PERSON] , [INFO] , батьківство відносно якого оспорюється [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] . Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняли: донька померлого [PERSON] , [INFO] ; недієздатний [PERSON] , [INFO] ; малолітній [PERSON] , [INFO] Влітку 2018 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] [INFO] народила дитину - [PERSON] , батьком якої в свідоцтві про народження було записано померлого [PERSON] . Державна реєстрація народження [PERSON] проведена Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 15.06.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №125. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і до народження [PERSON] , [INFO] , сплинуло шість місяців. За таких обставин підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є застосування ст. 133 СК України, в якій визначено, що, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [INFO] , вважає, що [PERSON] , який помер [INFO] , не може бути батьком [PERSON] , [INFO] [PERSON] не було відомо про вагітність [PERSON] , тобто [PERSON] за життя не міг знати, що буде записаний батьком новонародженого [PERSON] , [INFO] . оскільки помер до його народження. [PERSON] та [PERSON] не підтримували подружні стосунки та не проживали разом близько п`яти років до смерті [PERSON] . Навіть у 2013 року [PERSON] зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної доньки, адже останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав взагалі, а дитина проживає з [PERSON] і знаходиться на її утриманні. За результатами розгляду справи про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 06.08.2013 року (справа №369/6649/13-ц). [PERSON] проживав один в будинку [ADDRESS] до дня смерті. При цьому, [PERSON] жодного разу з червня 2017 року в будинку не з`являлася. Крім того, у будинку, де проживав [PERSON] було відсутнє постачання електроенергії і останній жив без світла. Крім того, [PERSON] незадовго до смерті отримав травму голови, не пам`ятав ні [PERSON] , ні їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] не займалася також і організацією поховання [PERSON] , який помер [INFO] Тому позивач просила суд: - Визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , таким, що не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ; - Виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як про батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 15.06.2018 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 125; - Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №125 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 15.06.2018 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, а саме: виключити із графи «батько» відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] . 04.06.2019 року до суду Відповідачем [PERSON] було подано відзив, в якому зазначено що позивачкою [PERSON] та її представником адвокатом Хомич І.О. змістом позовної заяви грубо порушується стаття 32 Конституції України, якою встановлено, що „Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією У країни,... Кожному гарантується судовий Захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Крім того, позивачка вдається до спотвореного тлумачення та фальшування фактів, своє бажане намагається видати за дійсне, своєвільно трактує норми законодавства, що межує із шахрайством. Так, вона неправомірно посилається на припис ч. 3 статті 137 Сімейного кодексу України, тоді як оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини можливе на підставі ч. 1 цієї статті, а саме: „Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Тобто, якщо сам батько за життя звернувся до нотаріуса з приводу оспорювання свого батьківства ще ненародженої дитини та, після звернення передчасно помер, то його спадкоємці можуть довести справу до кінця вже в суді. Оспорювати батьківство у всіх інших випадках можуть тільки мати та батько дитини, а спадкоємці тільки у одному випадку, якщо особа за життя не знала про те, що записана батьком дитини, і це стало відомо після її смерті! Позивачка [PERSON] і покійний [PERSON] припинили шлюб у 2003 році, від шлюбу мали двох синів. З цього часу позивачка з дітьми перейшла жити у будинок літньої кухні, а покійний із своєю матір`ю залишилися у будинку. Обидві споруди знаходяться на одному подвір`ї. У 2003 році [PERSON] звернулася до суду про стягнення аліментів. Судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Потім у 2006 році вона подала заяву про відмову від аліментів і відсутність претензій до [PERSON] , виконавчий лист було повернено. Згодом [PERSON] підробила цей виконавчий лист, змінивши дату з №2-433 від 23.01.2003 року на №2-433 від 23.01.2008 року і знову державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, по якому у 2010 році [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за рішенням суду. У 2006 році покійний одружився з [PERSON] , у них народилася дочка [PERSON] , 2007 року народження З часом, після смерті матері покійного-власниці нерухомості, неочікувано стало відомо, що вона 12/25 частин подарувала невістці [PERSON] , а 13/25 частин спадкував покійний [PERSON] , який свою частку майна ще за життя заповів своїй дочці. Є безліч доказів знущання з боку [PERSON] над покійним і його сім`єю: вона забором перекрила доступ до криниці - єдиного джерела води, вона незаконно уклала договір на користування електроенергією замість власниці-свекрухи та до 2014 року користувалася в своїй літній кухні електроенергією через лічильник, який знаходився в будинку, не сплачувала за споживання, на всі прохання передати договір цинічно відмовляла. Доказом є її письмова відповідь на звернення [PERSON] , а також рішення Києво-Святошинського суду, яким з позивачки стягнуто заборгованість у сумі близько 13 тисяч гривень. Через цинічну незгоду позивачки врегулювати питання користування електроенергією у червні 2017 року будинок від електромережі було відрізано. На звернення [PERSON] їй було відмовлено в укладанні договору і будинок залишився без світла і тепла. Вже наприкінці 2017 року [PERSON] з дочкою та вже вагітна не могла жити у будинку, а оскільки у будинку неможливо було готувати їжу, тому [PERSON] щодня приносила гарячу їжу [PERSON] , допоки він не помер у цьому холодному будинку 1 січня 2018 року. Доказами того, що поховання покійного здійснила [PERSON] є лист Києво- Святошинської місцевої прокуратури від 02.01.2018 року № 728 про надання дозволу на видачу тіла [PERSON] для захоронення; копія договору- замовлення про надання ритуальних послуг від 03.01.2018 року, а також про надання допомоги на поховання ( лист від 13.02.2018 року № 02-5-ЯЗ/49-31.2), натомість позивачка стверджує, що [PERSON] не хоронила (абзац шостий позовної заяви). До позовної заяви додається акт обстеження матеріально- побутових умов проживання громадянки [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] . Натомість, у написаному депутатом власноручно тексті не відображено умови проживання [PERSON] , а йдеться про покійного [PERSON] , який помер [INFO] . Наголошую, що тих осіб, які зазначені в акті як свідки, на похованні не було. [PERSON] та [PERSON] перебували у законному шлюбі. За життя він знав про вагітність, відносився до цього з порозумінням, надав довіреності (від 17.11.2012 року і від 26.09.2017 року) [PERSON] для вирішення всіх питань, у тому числі щодо призначення йому пенсії. Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу за заповітом за заявою [PERSON] .. З цього часу [PERSON] та її здоровий молодший син злочинно втручаються у справи сім`ї [PERSON] , намагаються за не існуючими підставами та не чинними документами, використовуючи недієздатність невинної дитини, не допустити оформлення спадщини за заповітом. При цьому, вона заявляє турботу про інтереси молодшого сина [PERSON] 2018 року народження, про недопустимість чого остання попереджала позивачку у судовому засіданні Києво-Святошинського районного суду Київської області. На цей час недієздатний син позивачки [PERSON] , [INFO] із 2008 року знаходиться на повному "'державному утриманні у Білоцерківському дитячому будинку-інтернаті як людина з особливими потребами (розумова відсталість), а [PERSON] тільки у 2018 році за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області була визнана його опікуном. При чому, питання порушила сама позивачка після того, як дізналася про смерть [PERSON] . У лютому 2018 року позивачка [PERSON] отримавши у Києво- Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Довідку- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, затверджену 19 лютого 2018 року, намагалася стягнути заборгованість у сумі 92 287 грн. з [PERSON] . Однак, після перевірки виконавчої справи вказану довідку було скасовано керівником територіального підрозділу. Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 12.02.2019 року № 338/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 частку майна, яке за заповітом покійного [PERSON] успадковує його дочка [PERSON] . Не зважаючи на це, позивачка [PERSON] стверджує, що спадщину її син прийняв. Також необхідно наголосити, що 09.10.2017 року у Києво- Святошинському районному суді Київської області відкрито провадження у цивільній справі № 369/11008/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки із майна. Позивачка просить суд виділити в натурі житлову кімнату у будинку по [ADDRESS] , яку їй подарувала мати покійного. Оскільки ця кімната є прохідною, то вже неодноразово судом було відмовлено [PERSON] . На цей час проводиться будівельно-технічна експертиза по справі. [PERSON] відмовляється відпродати [PERSON] цю кімнату та припинити довготривалий конфлікт. Як видно з матеріалів вказаної справи на цей час [PERSON] разом із молодшим сином проживає у так званій „літній кухні, яка складається з двох жилих кімнат (14,0 і 10,6 кв.м.), кухні і котельні, загальна площа 43,2 кв. м. З огляду на правову оцінку заявлених позивачкою позовних вимог, немає жодних правових підстав ставити під сумнів батьківство [PERSON] та вилучення запису про це з акту цивільного стану. З моральної точки зору взагалі незрозуміло навіщо позивачці, втручаючись в особисте життя [PERSON] , цинічно оспорювати батьківство покійного [PERSON] щодо сина [PERSON] 2018 року народження, якщо питання про його статус як спадкоємця взагалі не піднімається. Тому відповідач [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (головуючий суддя Медведський М.Д.) від 30.08.2019 року прийнято до розгляду дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2019 призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорення батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини судово-медичну, молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? чи є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Проведення судово-медичної, молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Постановою Київського апеляційного суду від 461/3122/19 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2019 року - без змін. 20.02.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про те що в установі провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише за наявністю зразку крові передбачуваного батька. У зв`язку з тим, що зразок крові померлого [PERSON] відсутній, ухвалу суду від 01.10.2019 року у справі № 461/3122/19 повернуто без виконання. Ухвалою судді 24.02.2020 Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.02.2020 року відновлено провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.04.2020 року № 352 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи та передано її в провадження судді Дубас Т.В. На підставі ухвали від 22.04.2020 року дана справа прийнята в провадження судді Дубас Т.В. Ухвалою суду від 27.07.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого залишено без задоволення. Рішенням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року позов [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів і цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 17.08.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 31.07.2023 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 31.12.2021 року та постанову Киїського апеляційного суду від 17.08.2022 року скасовано , справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.08.2023 року цивільну справу № 461/3122/19 прийнято до провадження судді Янченка А.В. та призначено підготовче судове засідання. 19.12.2023 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого. Відповідно до якого просила суд призначити у цивільній справі №461/3122/19 за позовом [PERSON] , який діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. 20.02.2024 року до суду Відповідачем [PERSON] було подано заперечення, у яких вона підтримала та виклала свою позицію зазначену у її відзиві від 04.06.2019 року. Крім того, відповідач [PERSON] у своїх запереченнях зазначила наступне. Двічі позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії а саме: Державним нотаріусом Панікар В.М., постанова від 12.02.2019, а також державним нотаріусом Прокопенко В. документ від 15.09.2022 р. щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] [INFO] . Крім того, Постановою Верховного суду від 20.07.2022 року скасовано Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Даний факт виключає можливість недієздатного [PERSON] бути спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , так як за життя [PERSON] було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - [PERSON] , [INFO] . Таким чином [PERSON] право на отримання обов`язкової частки у спадщині [PERSON] не має. На підставі зазначеного Відповідач [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 03.07.2024 року від адвоката Шаповал О.В. до суду надійшло клопотання про заміну сторони позивача та зазначено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 Заяву [PERSON] про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено Заміну опікуна [PERSON] , [INFO] з [PERSON] на [PERSON] . Призначено [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). проживаючого та зареєстрованого по [ADDRESS] опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] . На підставі зазначеного, адвокат Шаповал О.В. просив суд замінити у справі №461/3122/22 позивача [PERSON] , за її згодою, на позивача [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), проживаючого та зареєстрованого по [ADDRESS] , який за Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 призначений опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2024 року ухвалено замінити позивача у справі [PERSON] на позивача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.07.2024 року постановлено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи по цивільній справі № 461/3122/19 за позовом [PERSON] , який діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини залишити без задоволення. 27.01.2025 року відповідачка [PERSON] надала до суду письмові пояснення щодо надання свідками недостовірної інформації та неохднійсть визначити їм покарання за введення суду в оману. 27.01.2025 року до суду позивачем [PERSON] подано клопотання про призначення у справі судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.01.2025 року клопотання позивача про призначення експертизи у справі залишено без розгляду , оскільки клопотання вже було розглянуто судом та у зв`язку з пропуском позивачем строку на подачу даного клопотання. У судовому засіданні 01.04.2025 позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні 01.04.2025 позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні 01.04.2025 відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимогу у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . 12.10.2017 року виконавчим комітетом Боярської міської ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 677. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] 26.01.2018 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 24/2018. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого згідно актового запису № 125 складеного Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.06.2018 року зазначено [PERSON] та [PERSON] . Отже [PERSON] народився [INFO] , через п`ять місяців після смерті [PERSON] , який записаний батьком дитини в силу вимог ст. 122 СК України. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року у справі № 357/1933/18 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Білоцерківський дитячий будинок-інтернат, Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Відділ з питань освіти, культури, молоді, спорту та соціального захисту м. Боярка, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 Заяву [PERSON] про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено Заміну опікуна [PERSON] , [INFO] з [PERSON] на [PERSON] . Призначено [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). проживаючого та зареєстрованого по [ADDRESS] опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] . Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. постановою від 12 лютого 2019 року № 338/02-31 відмовила [PERSON] , [INFO] , у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 часток спірного домоволодіння та 1/10 частки земельної ділянки за адресою цього домоволодіння. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року у справі № 357/1933/18 продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року в частині визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 (провадження № 61-5303св22) за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [INFO] . Зі змісту цієї постанови вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] , [INFO] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, касаційний суд обґрунтовано виходив із того, що недієздатний [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] у порядку частини четвертої статті 1268 ЦК України, а отже, на [PERSON] не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України. Статтею 133 СК України\~передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно зі\~ст. 136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~ статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Статтею 137 СК України\~визначено порядок\~оспорювання батьківства після смерті особи, як\~\~записана батьком дитини. З урахуванням буквального тлумачення зазначеної норми закону (частини третьої\~статті 137 СК України), спадкоємці померлої особи, яка записана батьком дитини, після його смерті мають право оспорити батьківство померлого щодо такої дитини з одночасним доведенням того, що особа, яка записана батьком дитини за життя не знала та не могла знати про вагітність дружини, відповідно про те, що в силу презумпції батьківства, вона може бути записана батьком дитини. Таке тлумачення положень частини третьої\~статті 137 СК України, на переконання колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідає не тільки засадам регулювання сімейних відносин, закріпленим у частині дев`ятій\~статті 7 СК України, а й буквальному тлумаченню положень наведеної статті. Інше тлумачення частини третьої\~статті 137 СК України\~створить ситуацію правової невизначеності. Суд вважає, що до спірних правовідносин можливо застосувати частину третю\~статті 137 СК України, зокрема, що позивач як законний представник дитини померлого мав право оспорити батьківство [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] оскільки на думку позивача, [PERSON] , який діє в інтересах недієздатного [PERSON] , померлий за життя не знав про вагітність дружини (відповідача [PERSON] ). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16?ц (провадження № 61?28728св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та\~розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19). Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перша\~статті 18 СК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні. По своїй суті позов про оспорювання батьківства, після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача (зокрема, в сфері спадкування). Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша\~статті 137 СК України). Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга\~статті 137 СК України). Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя\~статті 137 СК України). Тлумачення\~статті 137 СК України, з урахуванням розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини; перший випадок\~стосується випадку, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша\~статті 137 СК України); другий випадок\~охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень\~статті 55 ЦПК\~про процесуальне правонаступництво (частина друга\~статті 137 СК України); третій випадок\~оспорювання батьківства стосується випадків, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя\~статті 137 СК України). Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону) (частина перша\~статті 10 СК України). Тлумачення частини першої\~статті 10 СК України\~свідчить, що: - законодавець визначив порядок усунення прогалин в сімейному праві. Сімейні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в законі безпосередньо; - умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом сімейно-правового регулювання (статті\~1,\~2 СК України); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній\~регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин (норми законодавства або договору), існує норма, що регулює подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Отже, недієздатний [PERSON] , є спадкоємцем померлого батька [PERSON] , однак доказів того, що померлий [PERSON] за життя не знав про вагітність дружини - відповідача [PERSON] суду не надано, як і не доведено позивачем факту того, що [PERSON] , який записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , за життя не міг знати про вагітність дружини [PERSON] . Отже [PERSON] в силу презумпції батьківства був записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства. У разі настання смерті особи після оспорення нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах. Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти. У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини. При розгляді даної судової справи судом, позивачем не було надано доказів того, що [PERSON] , який записаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , за життя не знав та не міг знати про вагітність дружини [PERSON] , як і доказів того, що за своє життя померлий [PERSON] подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства відносно [PERSON] який народився [INFO] . Отже, позивач мав право оспорити батьківство померлого щодо дитини, однак з одночасним доведенням того, що особа, яка записана батьком дитини за життя не знала та не могла знати про вагітність дружини. Факт перебування відповідача [PERSON] у шлюбі з померлим [PERSON] , поведінка [PERSON] за життя (яка встановлена з матеріалів справи) свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини [PERSON] , обізнаність про перебування дружини [PERSON] вагітною та відсутність його наміру оскаржувати батьківство відносно дитини. Таким чином, суд доходить до висновку, що померлий [PERSON] достеменно знав, що саме він батько дитини, якою завагітніла [PERSON] . Доказів зворотного позивачем не надано. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed