Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-08 00:00:00

в позові вказано, що «…Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2013 року у справі №344/8432/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спадковому майні - позов було вирішено задовольнити. Визнано за позивачем право власності на 1/4 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 року у справі №344/8432/13-ц рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення - про часткове задоволення позову. Вказаним рішенням апеляційного суду було визнано за позивачем право власності на 59/400 частку (0,15 %) житлового будинку по [ADDRESS] . Вказане рішення було мотивовано тим, що позивач і відповідач являються рідними братами. Спадкодавцю [PERSON] належало 59/100 частин житлового будинку, а не цілий будинок. Відповідно на дану частину будинку після смерті спадкодавця і відкрилась спадщина. Друга частина будинку (41/100) належить відповідачу [PERSON] відповідно до договору дарування від 25.02.1986 року. Згідно вказаного договору [PERSON] (мати сторін) подарувала відповідачу [PERSON] 41/100 частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . За таких обставин, як встановлено апеляційним судом позивач має право на 1/4 частину у спадковому майні, а не на 1/4 частку житлового будинку. Тому його частка у житловому будинку становить 59/400. 26.06.2019 року позивачка звернулась в інтересах свого підопічного чоловіка [PERSON] із позовом до іншого співвласника [PERSON] про поділ нерухомого майна в натурі. Свій позов мотивувала тим, що [PERSON] являвся її чоловіком. Він був інвалідом 1-ї групи у зв`язку із психологічним захворюванням. Рішенням Івано-Франківського міського суду він визнаний недієздатним. Згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.12.2002р. № 506 її було призначено опікуном [PERSON] , тому в силу ст. 41 ЦК України вона була його законним представником. На підставі вищезазначеного рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 року у справі №344/8432/13-ц та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно її чоловіку [PERSON] належить частина відповідна частка житлового будинку по [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку є його брат - відповідач [PERSON] . У зв`язку з постійними суперечками стосовно володіння та розпорядженням спадковим майном, відповідач самовільно від`єднав частину будинку від світла, води та газу. Зазначені вигоди є лише в тій частині будівлі в котрій проживає відповідач. Позивач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2021 року №303 (спадкова справа №171/200) - [PERSON] з 19.02.2021 року стала новим власником 59/400 будинку по [ADDRESS] . Відповідно до висновку №05/04-2018 судової будівельної-технічної експертизи жилого будинку, проведеного за власні кошти, який знаходиться у справі №344/9818/15-ц запропоновано два варіанти поділу житлового будинку: - варіант №1 -передбачає виділення позивачці по першому поверху житлової кімнати №1-4 площею 16,3 кв.м., вартістю 135930,80 грн. закладання дверних прорізів між приміщеннями «1- 3» та «1-42, «1-4» та «1-5»; розроблення та погодження проектної документації на прибудову І і ІІ, а також переобладнання їх на кухню і передпокій шляхом добудови; виділення відповідачу приміщення по підвалу: І кладова площею 4,8 кв.м, ІІ кладова площею 5,9 кв.м., по першому поверху: №1-1 коридор площею 9,8 кв.м., 1 -2 ванну площею 4,8 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 16,1 кв.м., 1-6 кухня площею 14,9 кв.м., 1-7 кладова площею 3,3 кв.м.; по мезоніну 1-8 коридор 16,0 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 9,8 кв.м., житлової кімната 1-10 площею 10,0 кв.м., вартістю 923161,60 грн. При цьому варіанті поділу співвласнику 341/400 будинку (відповідачу) виділяються приміщення, що становлять 87% від загальної вартості житлового будинку, а співвласнику 59/400 будинку виділяються приміщення, що становлять 13% від загальної вартості житлового будинку. За перевищення реальної частки над ідеальною перший співвласник 341/400 будинку повинен сплатити другому співвласнику 59/400 будинку компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною 2%, тобто 21182,0 грн. - варіант №2 - передбачає виділення позивачці по першому поверху житлової кімнати №1 -5 площею 16,3 кв.м., вартістю 134262,90 грн., закладання дверного прорізу між приміщеннями «1 - 4» та «1-5», влаштування дверного прорізу в приміщення «1-5», влаштування добудови до будинку з приміщеннями: тамбуру пл.3,0 кв.м. під літ.ІІІ, кухнею пл.7,1 кв.м. під літ IV ; виділення відповідачу приміщення по підвалу: І кладова площею 4,8 кв.м, ІІ кладова площею 5,9 кв.м., по першому поверху: №1-1 коридор площею 9,8 кв.м., 1 -2 ванну площею 4,8 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16,3 кв.м., 1-6 кухня площею 14,9 кв.м., 1-7 кладова площею 3,3 кв.м.; по мезоніну 1-8 коридор 16,0 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 9.8 кв.м., житлова кімната 1-10 площею 10,0 кв.м., вартістю 924829,50 грн. При цьому варіанті поділу співвласнику 341/400 будинку (відповідачу) виділяються приміщення, що становлять 87% від загальної вартості житлового будинку, а співвласнику 59/400 будинку виділяються приміщення, що становлять 13% від загальної вартості житлового будинку. За перевищення реальної частки над ідеальною перший співвласник 341/400 будинку повинен сплатити другому співвласнику 59/400 будинку компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною 2%, тобто 21182,0 грн. Оскільки перший варіант поділу є менш затратним та об`ємним по виконанню ремонтно - будівельних робіт для позивача він є найбільш доцільним. Тому позивач просила суд ухвалити рішення на основі варіанту поділу №1 згідно висновку експерта: виділити [PERSON] на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме 59/400 частки житлового будинку що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що включає в себе: житлову кімнату №1-4 площею 16,3 кв.м., вартістю 135930,8 грн.; виділити [PERSON] на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме 341/400 частки житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що включає в себе: по підвалу: І кладова площею 4.8 кв.м, ІІ кладова площею 5,9 кв.м., по першому поверху: №1-1 коридор площею 9,8 кв.м., 1 -2 ванну площею 4,8 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., житлова кімната 1 -5 площею 16,1 кв.м., 1-6 кухня площею 14,9 кв.м., 1-7 кладова площею 3,3 кв.м.; по мезоніну 1 -8 коридор 16,0 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 9,8 кв.м., житлова кімната 1 -10 площею 10,0 кв.м. вартістю вартістю 923161,60 грн. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за перевищення його частки на 2 відсотки над ідеальною в сумі 21182,00 грн. Для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями будинку позивачу [PERSON] необхідно закласти та замурувати дверний пройм між приміщеннями позначеним у висновку №05/04-2018 судової будівельної-технічної експертизи жилого будинку від 16.04.2018 року (додаток №10-11) номерами 1-3 та 31-4, №1-4 та 31-5. Сторонам спільно розробити та погодити у встановленому порядку проектну документацію на прибудову позначену у висновку №05/04-2018 судової будівельної-технічної експертизи жилого будинку від 16.04.2018 року номерами І і ІІ, після чого позивачу [PERSON] здійснити переобладнання їх на кухню і передпокій шляхом добудови. Кожній із сторін влаштувати індивідуальне електропостачання, газопостачання і опалення своїх приміщень із влаштуванням відповідних зовнішніх та внутрішніх інженерних комунікацій. Схема поділу житлового будинку по [ADDRESS] згідно варіанту № 1, зображена в Додатку № 10-11 до висновку №05/04-2018 судової будівельної-технічної експертизи жилого будинку від 16.04.2018 року. Припинити право спільної часткової власності сторін на житловий будинок по [ADDRESS] . У відзиві на позов вказано, що з свідоцтва про право власності на жилий будинок від 02.12.1985р. [PERSON] (спадкодавцю) належить 59/100 частин житлового будинку, а не цілий будинок. Відповідно на дану частину будинку після смерті спадкодавця і відкрилася спадщина. Друга частина будинку (41/100), належить [PERSON] , відповідно до договору дарування від 25.02.1986 р. Згідно даного договору [PERSON] подарувала [PERSON] 41/100 частину будинку. Розмір часток [PERSON] та [PERSON] також наведено в довідці-характеристиці від 12.12.1985р. №1080, виданої обласним бюро технічної інвентаризації. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та надали перед судом пояснення про те, що є висновок експерта, яким визначено два варіанти поділу, один з яких дороговартісний і передбачає значну кількість дій, тому єдиним прийнятним є варіант із передання позивачу кімнати №4. В судовому засіданні відповідач заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що спадкодавцю [PERSON] належало 59/100 частин житлового будинку, а не цілий будинок. Відповідно на дану частину будинку після смерті спадкодавця і відкрилась спадщина; згідно вказаного договору [PERSON] (мати сторін) подарувала відповідачу [PERSON] 41/100 частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Судом встановлено наступні обставини. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 року у справі №№344/8432/13-ц рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення - про часткове задоволення позову. Вказаним рішенням апеляційного суду було визнано за позивачем право власності на 59/400 частку (0,15 %) житлового будинку по [ADDRESS] . Вказане рішення було мотивовано тим, що позивач і відповідач являються рідними братами. Спадкодавцю [PERSON] належало 59/100 частин житлового будинку, а не цілий будинок. Відповідно на дану частину будинку після смерті спадкодавця і відкрилась спадщина. Друга частина будинку (41/100) належить відповідачу [PERSON] відповідно до договору дарування від 25.02.1986 року. Згідно вказаного договору [PERSON] (мати сторін) подарувала відповідачу [PERSON] 41/100 частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . За таких обставин, як встановлено апеляційним судом позивач має право на частину у спадковому майні, а не на частку житлового будинку. Тому його частка у житловому будинку становить 59/400. В ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже не підлягають доказуванню обставини встановлені рішенням Апеляційного\~суду Івано-Франківської\~області від\~16.12.2013\~року. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами. Таким чином обидві сторони визнали обставину належності 59/400 позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Правонаступником є [PERSON] . Між сторонами виник спір щодо розподілу будинку спільної часткової власності. Відповідно до постанови Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між співвласниками не потребує попереднього подання до суду документів, що дають право на виконання будівельних робіт для такого поділу, навіть у випадку, коли він вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Водночас у спорах про поділ нерухомого майна в натурі суд має встановити можливість поділу об`єкта нерухомості відповідно до вимог, передбачених будівельними нормами та правилами, відповідно до яких кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами. Наявність чи відсутність станом на час ухвалення судом відповідного рішення таких дозволів чи погоджень, необхідних для фактичного виконання робіт із поділу спірного майна, не має значення для суду, який ухвалює рішення про поділ, незалежно від того, чи є у сторін у справі проєктна документація з поділу, чи затверджена вона, чи отримали вони документи на право виконання відповідних будівельних робіт, а також незалежно від того, чи вимагається за законом у конкретному випадку розробка такої проєктної документації та отримання дозвільної документації. Положення ст. 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто ця стаття не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки. Таким чином, суд не має підстав вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами ст. 152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2021 року №303 (спадкова справа №171/200) - [PERSON] з 19.02.2021 року стала новим власником 59/400 будинку по [ADDRESS] Отже позивачу належить право на здійснення поділу майна та виділення частки в натурі, оскільки її розмір частки відповідач не заперечує та вже ухвалено судове рішення щодо встановлення зазначених обставин. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Так висновок експерта за варіантом №1 передбачає виділення позивачці по першому поверху житлової кімнати №1-4 площею 16,3 кв.м., вартістю 135930,80 грн. закладання дверних прорізів між приміщеннями «1- 3» та «1-42, «1-4» та «1-5»; розроблення та погодження проектної документації на прибудову І і ІІ, а також переобладнання їх на кухню і передпокій шляхом добудови; виділення відповідачу приміщення по підвалу: І кладова площею 4,8 кв.м, ІІ кладова площею 5,9 кв.м., по першому поверху: №1-1 коридор площею 9,8 кв.м., 1 -2 ванну площею 4,8 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 15,3 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 16,1 кв.м., 1-6 кухня площею 14,9 кв.м., 1-7 кладова площею 3,3 кв.м.; по мезоніну 1-8 коридор 16,0 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 9,8 кв.м., житлова кімната 1-10 площею 10,0 кв.м., вартістю 923161,60 грн. При цьому варіанті поділу співвласнику 341/400 будинку (відповідачу) виділяються приміщення, що становлять 87% від загальної вартості житлового будинку, а співвласнику 59/400 будинку виділяються приміщення, що становлять 13% від загальної вартості житлового будинку. За перевищення реальної частки над ідеальною перший співвласник 341/400 будинку повинен сплатити другому співвласнику 59/400 будинку компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною 2%, тобто 21182,0 гривень. Тому позов обґрунтовано належними правовими підставами у відповідній частині. Суд вирішує спір, що виник, за правом, що вже порушено, оспорено або не визнано, а не той який може виникнути на майбутнє. Тому наступні обставини володіння майном сторін спору, після виділення частки в натурі не належить до обставин дійсного спору, а є уявним спором в майбутньому. Не належить до компетенції суду вирішення питань щодо спільного розроблення сторонами технічної документації чи замуровування проходів, оскільки воно пов`язано із майбутнім володінням річчю та складає технічну частину висновку експерта і володіння, а не юридичні підстави спору. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач не спростував правових підстав позову, не подав розрахунку на спростування розрахунку позивача і висновку експерта, не подав суду висновку експерта за його замовленням. В п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються висновками експертів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial