Jurisdiction: civil
Date: 2025-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 09.03.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №____/2023 про надання ексклюзивних консультаційних послуг, за умовами якого замовник в порядку та на умовах визначених договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів. Відповідно до п. 2.2 договору за надані послуги замовник сплачує виконавцю плату у розмірі визначеному даним договором протягом двох банківських днів з дати надання послуги. Умовами договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань замовника у вигляді завдатку. Датою фактичного надання послуги є дати повідомлення виконавця американським чи європейським та/або будь-яким іншим відповідним учасником американського/європейського ринку про факт виставлення замовнику рахунку або контракту (інвойса або іншого подібного за своєю суттю документа) та/або укладення в будь-якій формі договору купівлі-продажу (або іншої подібної по суті угоди) відносно товару замовником та/або третіми особами в інтересах замовника. Відповідно до п. 2.5 Договору, для цілей майбутнього підтвердження і забезпечення належного виконання своїх зобов`язань замовником, визначених в п. 2.3 вище, у момент підписання цього договору замовник передає (оплачує) виконавцеві завдаток у розмірі не меншому гривневому еквіваленту 500 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку. У випадку відмови замовника від цього договору до дати надання послуги, внесений замовником завдаток повертається йому в повному обсязі. Після узгодження всіх істотних умов договору, 09.03.2023 виконавцем було надіслано повідомлення замовнику, відповідно до п. 2.3 договору із зазначенням розміру завдатку та реквізити оплати. На підтвердження вказаного договору 09.03.2023 чоловіком замовника ( [PERSON] ) було перераховано зазначені виконавцем на підставі п. 1.2 [PERSON] завдаток у розмірі визначеному договором, а саме 15380 грн., що підтверджується квитанцією №К967-РММН-34РР-33КХ від 09.03.2023. Окрім того, 09.03.2023 сторонами був підписаний Формуляр (Заявка) до договору №____/2023 про надання ексклюзивних послуг від 09.03.2023. відповідно до вказаної заявки було визначено параметри автомобіля, його характеристики та орієнтовну ціну. Окрім того, цією ж заявкою було підтверджено оплату завдатку та визначено її гривневий еквівалент. 10.03.2023 відповідачем було скеровано позивачу повідомлення про необхідність оплати вартості автомобіля, який нібито підходить за параметрами. Дане підтверджується копією переписки, відповідно до якої вартість автомобіля становить 200430 грн. та вказані кошти необхідно частинами сплатити на банківські картки [PERSON] (№ [NUMBER] ) та [PERSON] (№ [NUMBER] ). 10.03.2023 позивачем та її чоловіком було перераховано обумовлену суму коштів на вказані відповідачем банківські картки, а саме: 100000,00 грн. на картку [PERSON] , 100430,00 грн. на картку [PERSON] . Протягом 10.03.2023 14.03.2023 відповідач надсилав повідомлення, в яких підтверджував, що запитуваний автомобіль вже викуплений та повідомляв про подальший алгоритм дій щодо ввезення автомобіля на митну територію України. 14.03.2023 відповідач надіслав повідомлення про необхідність перерахувати залишок вартості автомобіля в сумі 127970 грн. на банківські картки [PERSON] (№ [NUMBER] ) та [PERSON] (№ [NUMBER] ), що позивачем і було здійснено. Таким чином, загальна сума коштів, що була перерахована позивачем відповідачу становить 328400 грн.. Надалі в період з 21.03.2023 відповідач у своїх повідомленнях неодноразово повідомляв, що автомобіль перебуває на етапі доставки в Україну, а також про можливість повернення коштів. Починаючи з 10.07.2023, не приступивши до надання послуг, відповідач почав повертати кошти позивачу та станом на день звернення до суду із позовом загальна сума повернутих коштів становить 79868 грн., тобто сума неповернених коштів становить 248532 грн.. На підставі вищевикладеного просить стягнути із відповідача на її користь кошти в сумі 248532 грн. та понесені судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Столяренко В.О. в \~судове засідання не з`явилися, представником позивачки адвокатом Столяренком В.О. надіслано до суду заяву, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити (а.с. 112). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань до суду не надходило. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.02.2024 позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 36). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання (а.с. 44). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.04.2024 задоволено клопотання представника позивачки про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 59). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2024 справу за позовом [PERSON] передано за територіальною підсудністю до Вінницького районного суду Вінницької області в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с. 72). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.06.2024 справу за позовом [PERSON] прийнято до провадження судді Шевчук Л.П., призначено судове засідання (а.с. 77). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.01.2025 задоволено клопотання представника позивачки про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 100). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відповідно до норм чинного законодавства шляхом направленні судової повістки за зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов відповідач не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивачки не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач [PERSON] долучила до позовної заяви копію договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг №___/2023 від 09.03.2023 (а.с. 24-29). Згідно умов вказаного договору, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] (замовник), з іншої сторони, уклали договір про надання ексклюзивних консультаційних послуг. Відповідно до п.1.1. договору\~замовник у порядку та на умовах, визначених даним Договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів (далі послуги), включаючи: щодо вказаних параметрів і показників: (1) по підбору такого, що був у користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля (далі товар) на аукціонах США та країн Європи, в тому числі Європейського союзу (включаючи онлайн платформи); та/або (2) надання консультацій про умови роботи автомобільних аукціонів в США та країнах Європи та/або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та країн Європейського союзу (у тому числі через онлайн платформи); (3) можливе базове навчання або передача досвіду по роботі з онлайн аукціонами по торгівлі такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та Європи, включаючи практичні заняття з наданням доступу до таких аукціонів через онлайн та/або демо-платформи або програми. Будь-які інші (додаткові) послуги можуть бути надані виконавцем замовникові та/або третіми особами за окремою письмовою угодою сторін або виконавця з такими третіми особами. Пунктом 1.4 договору визначено, що послуги за даним Договором не включають і у будь-якому випадку не є дорученням, наданням будь-яких посередницьких, агентських, поручительських, брокерських, дилерських, технічних послуг будь-якого характеру або інших побідних послуг. Також даний договір не є публічним договором, договором приєднання, попереднім договором, договором купівлі-продажу або іншою угодою, згідно з якою до Замовника переходять права на товар (вживаний та/або пошкоджений автомобіль, придбаний в США чи інших країнах ЄС або іншим чином унаслідок наданих послуг за цим Договором). Відповідно до п. 2.1 Договору «Замовлення послуг», сторони цим взаємно погоджуються і підтверджують, що для цілей визначення конкретної вартості і об`єму послуг, які надаються за даним договором, замовник надає виконавцю примірний Формуляр (Заявку) із зазначенням аукціонів, модельного року (модельних років), марки і моделі бажаного автомобіля і інших параметрів, щодо яких замовник бажає отримати послуги (приблизний формат Формуляра (Заявки) додається до цього договору). Згідно з п. 2.2, 2.3 договору «Порядок оплати за Послуги», «Розмір Плати за Послуги, за надані згідно з даним договором послуги замовник оплачує виконавцю плату у розмірі визначеному даним договором протягом двох банківських днів з дати надання послуги. Умовами Договору передбачено забезпечення виконання зобов`язань замовника у вигляді завдатку. Датою фактичного надання послуги є дата повідомлення виконавця Американським чи Європейським інформаційним партнером та/або іншим відповідним учасником американського/європейського ринку про факт виставлення замовнику рахунку або контракту (інвойса або іншого подібного за своєю суттю документа) та/або укладення в будь-якій формі договору купівлі-продажу (або іншої подібної по суті угоди) відносно товару замовником та/або третіми особами в інтересах замовника. Якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного сторонами, плата за послуги оплачується замовником виконавцеві у розмірі 5 відсотків від ціни автомобіля, якщо вартість автомобіля перевищує та/або становить 25000,00 доларів США, на яку замовникові виставлений рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) (англійською мовою) )від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або від відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів для оплати вживаного (та/або пошкодженого) автомобіля, що придбавається, в США та країнах ЄС. Плата за послуги оплачується замовником виконавцю готівкою або на банківський рахунок виконавця, вказаний в Договорі, або на інший рахунок, вказаний виконавцем в окремому повідомленні замовнику. При цьому, вказана плата за послуги не може бути меншою гривневому еквіваленту 500,00 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку на дату надання послуги, як цей термін визначений в п. 2.2 цього Договору, якщо інше не передбачено у Формулярі (Заявці) виконавця, підписаного (перепідписаного) сторонами. Вказаний рахунок (інвойс, контракт, договір або інший подібний документ) (англійською мовою) від Американського чи Європейського інформаційного партнера та/або відповідного учасника американського/європейського ринку автомобілів є єдиним і належним фактом, доказом і беззаперечним результатом ефективного надання послуги виконавцем замовнику. Для цілей майбутнього підтвердження і забезпечення належного виконання своїх зобов`язань замовником, визначених в п. 2.3, у момент підписання цього Договору замовник передає (оплачує) виконавцеві завдаток в розмірі не меншому гривневого еквіваленту 500,00 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку. У випадку відмови замовника від цього Договору до дати надання послуги, внесений замовником завдаток повертається йому виконавцем у повному обсязі (пункт 2.5 договору). Відповідно до п. 4.1 договору, виконавець надає замовникові послуги не пізніше «__.___. 2023 року». За п. 11.1 даний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до ««__»_____2023 року» за умови виконання сторонами своїх зобов`язань належним чином. Пунктом 12.1 договору передбачено, що для здійснення будь-яких виплат за сторони визначають наступні свої банківські реквізити: Виконавець: р/р «______», МФО_______, ________________, Замовник «-» (тобто відповідні поля не заповнені). Відповідно до копії Формуляра (Заявки) від 09.03.2023 до Договору №_____/2023 про надання ексклюзивних консультаційних послуг від __ .___. 2023, наданого позивачкою, опис вживаного (або пошкодженого) автомобіля: марка «Mitsubishi», модель «Outlander»; модельний рік (роки) «2009-2012», параметри ціни «від 700 і до 9500$». Перелік продавців, щодо діяльності яких, прямо або опосередковано, на території США чи країв Європи надається послуга: https://www.copart.com/; https://www.iaai.com/; https://www.manheim.com/; інші платформи, майданчики, аукціони (якщо такі будуть задіяні). Плата за послуги: 5% від ціни автомобіля. якщо вартість автомобіля перевищує та/або становить 25000,00 доларів США на яку замовнику виставлений рахунок (інвойс, або контракт чи договір) від відповідного учасника американського чи європейського ринку автомобілів для оплати такого, що придбавається замовником вживаного (та/або пошкодженого) автомобіля в США чи країнах Європейського Союзу; при цьому, вказана плата за послуги не може бути меншою гривневому еквіваленту 500,00 доларів США за курсом купівлі долара США на офіційному сайті Приватбанку на дату надання послуги, як цей термін визначений в п. 2.2 цього Договору/___гривень. Розмір завдатку (підлягає внесенню замовником/підлягає поверненню замовнику, якщо був попередньо внесений): 400 доларів США, що еквівалентно 15380 гривень. Цим клієнт підтверджує, що: (а) він ознайомлений, повністю розуміє і приймає розміщені на зазначених вище та інших веб-ресурсах умови продажу і поставки автомобілів продавцями (учасниками американського чи європейського ринку), зазначеними в п. 2 вище, включаючи будь-які аспекти технічного стану будь-якого автомобіля і будь-які інші умови; (б) для цілей ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» рішення щодо придбання безпосередньо у нерезидента автомобіля замовником приймається і реалізується останнім повністю на власний розсуд і самостійно з повним, всебічним і вичерпним розумінням того, що послуга стосується виключно надання економічних консультацій про процес придбання вживаних (пошкоджених) автомобілів поза територією України, на які не поширюється гарантія виробника та/або продавця (будь-якого іншого учасника американського ринку) (а.с. 30). Судом також встановлено, що як договір № ____/2023 про надання ексклюзивних консультаційних послуг, так і вказаний вище Формуляр (Заявка) не підписані ані замовником, ані виконавцем у графі «Реквізити та підписи сторін», а підпис виконавця лише міститься у ніжній частині документів. 09.03.2023, 10.03.2023 та 14.03.2023 чоловіком позивачки [PERSON] та позивачкою [PERSON] за вказівкою [PERSON] було перераховано на банківські карти: № [NUMBER] [PERSON] , №5169155154206575 [PERSON] , №4441114420073171 [PERSON] , №4441114457245304 С.Бердоус грошові кошти в загальному розмірі 328400,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій: №К967-РММН-34РР-33КХ від 09.03.2023, № НС9-60С8-Х76А-А980 від 10.03.2023, №Е3ЕА-ХМ4К-СР0С-0909 від 10.03.2023, №РМ1А-Х100-426Н-ЕНАА від 10.03.2023, №РКВК-А7Н6-60М8-908Н від 10.03.2023, №Т373-Х5Т9-Н4ЕС-6323 від 14.03.2023, №33РВ-68В2-К1А2-3709 від 14.03.2023 (а. с. 4, 11-14, 19-20). З копій листування у мережі «Viber» вбачається, що відповідач [PERSON] особисто надав зазначені реквізити для оплати позивачу, а також, за змістом переписки не заперечував фактів не отримання коштів на вказані картки (а. с. 5-10, 15-18, 21-22). Окрім того, з копії переписки із абонентом [PERSON] у месенджері «Viber», вбачається, що [PERSON] запитав у позивачки щодо коштів, та відповіла « [NUMBER] ». Абонент [PERSON] запитав куди видати кошти, позивачка надала номер банківської картки [NUMBER] (а.с. 110). Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав, у тому числі є гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають відшкодуванню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. З обставин справи вбачається, що позивачка уповноважила відповідача підібрати автомобіль на аукціонах США та країн Європи, при цьому зі скріншотів спілкування у мережі «Viber», можна дійти висновку, що кошти у загальній сумі 328 400,00 грн. були перераховані на надані [PERSON] карткові рахунки з метою придбання транспортного засобу, проте жодних додаткових угод/договорів між сторонами укладено не було. Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). У постанові Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 зроблено висновок, що: скріншоти повідомлень з телефону та планшета і роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. У постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 Верховний Суд дійшов висновку, що: переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15 липня 2022 року у справі №914/1003/21 зробив висновок, що: на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2022 року у справі №914/1003/21 зроблено висновок, що: роздруківки є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом. Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21, провадження №12-8гс23, дійшла такого висновку: «При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах». Позивачкою долучено до позову скріншоти повідомлень з телефону, які посвідчені у встановленому законом порядку (а. с. 5-10, 15-18, 21-22, 31-32). При цьому інформація що міститься у скріншотах не оспорюється відповідачем, а факт одержання спірних коштів на вказані ним карткові рахунки визнається у листуванні (а.с. 110). Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі №420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень. На підтвердження факту перерахування коштів позивачкою надано копії квитанцій, про перерахування коштів на загальну суму 328\~400,00 грн. на банківські карти, що були вказані відповідачем [PERSON] .. Разом з тим належних, допустимих і достатніх доказів на спростування неотримання вказаних грошових коштів відповідач [PERSON] не надав, про існування правових підстав для одержання вказаних коштів суду не повідомив. Окрім того, враховуючи заявлену позивачкою до стягнення суми коштів, яка є меншою від суми перерахованих нею на вказані відповідачем банківські картки, а також, з наданої представником копії переписки сторін у справі у месенджері «Viber», вбачається, що відповідач [PERSON] просить вказати реквізити, за якими можна перерахувати зменшену суму грошових коштів, суд доходить висновку, що такі його дії свідчать про визнання ним суми боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №127/23910/14-ц, відповідно до якої часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Матеріали справи не містять підтвердження факту існування будь-якого договору, угоди тощо, які б свідчили про придбання автомобіля відповідачем на користь позивача із необхідністю оплати, зокрема, у розмірі перерахованих коштів. Отже, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, а відповідач, не спростував отримання вказаних коштів від позивача і їх правову підставу. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідач отримав спірні грошові кошти позивачки і таке набуття відбулось за відсутності правової підстави, а відтак наявні підстави, визначені ст. 1212 ЦК України щодо повернення [PERSON] безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів в сумі 248 532,00 грн., що належать [PERSON] .. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачкою, відповідають матеріальному закону, а викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору в сумі 2485,32 грн. (а.с. 23).

Outcome: approved