Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ "Укрзалізниця" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, стягнення щомісячного відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, мотивуючи його тим, що 27.01.2024 близько 18-50 год. на 7 пікеті 1063 км залізничного сполучення «Київ-Рахів», неподалік с. Сосонка Стрижавської ОТГ Вінницького району, стався наїзд пасажирського потягу №55 сполученням «Київ-Солотвино-Рахів», у складі локомотива ЧС8-006 та 20 пасажирських вагонів, під керуванням машиніста [PERSON] , який рухався у напрямку залізничної станції «Вінниця», на [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в невстановленому місці перетинав залізничні колії зліва направо по ходу руху потягу. Від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок наїзду [PERSON] загинув на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи №90 від 19.02.2024 на трупі [PERSON] виявлено сполучну травму тіла у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми - повного розтрощення голови з руйнуванням мозкового та лицевого черепу, руйнуванням мозкових оболонок та речовини головного мозку; закритої хребетно-спинно-мозкової травми - багаточисельних переломів хребта з ушкодженням зв`язкового мозку; судинно-нервових сплетень; закритої тупої травми грудної клітки - саден та осаджень шкіри тулуба; відкритої проникаючої травми живота; багаточисельних переломів кісток тазу, відкритих та закритих переломів верхніх та нижніх кінцівок. Смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] від 01.02.2024, лікарським свідоцтвом про смерть від 29.01.2024, довідкою про причину смерті від 29.01.2024, протоколом огляду місця події від 27.01.2024 та постановою про закриття кримінального провадження від 29.01.2024. Позивач [PERSON] - мати [PERSON] . Власником зазначеного потягу №55 є відповідач АТ "Укрзалізниця". Позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ м. Вінниці і отримує пенсію за віком, має ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання. Через смерть сина, в житті [PERSON] стались невиправні зміни, його втрата спричинила тяжкі душевні страждання, тобто їй завдано моральної шкоди. До дня смерті [PERSON] проживав разом з позивачем, допомагав їй коштами на лікування, проведення медичних обстежень, операції та післяопераційної реабілітації, приймав участь у ремонті будинку. Позивач перебувала на утриманні сина, його допомога була постійним і основним джерелом її засобів до існування. Позивач просить стягнути з АТ "Укрзалізниця": 500000 грн - у відшкодування моральної шкоди; стягати по 8638,21 грн щомісячної виплати в зв`язку з втратою годувальника, довічно; 41330 грн - витрат на поховання; 10000 грн - витрат на правничу допомогу. (а.с.1-9) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Глазунова Л.М. позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити, пояснила, що в справі відсутні докази, які б підтверджували наявність умислу потерпілого або непереборної сили, які спричини загибель сина позивача 27.01.2024. Надала відповідь на відзив. (а.с. 90-96) Представник відповідача АТ "Укрзалізниця" - Виростко А.В. позов не визнав, пояснив, що загиблий [PERSON] , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України і потрапив під потяг. Вини машиніста [PERSON] в цьому немає, кримінальне провадження відносно нього закрито за відсутністю в діях машиніста складу кримінального правопорушення. Смерть [PERSON] сталася внаслідок грубої необережності загиблого. Надав відзив на позов, де зазначив, що позов не містить жодного доказового обгрунтування завдання моральної шкоди, зокрема відсутні докази проживання однією сім`єю позивача з загиблим, також відсутні докази щодо перебування на утриманні сина. Заявлена сума моральної шкоди не відповідає принципам розумноті, справедливості та співмірності. Що стосується стягнення щомісячної виплати у зв`язку з втратою годувальника, зазначив, що позивачем не доводиться факт спільного проживання на підставі належних, достовірних та допустимих доказів, якими може бути, зокрема довідка видана органом місцевого самоврядування про реєстрацію місця проживання тощо. Крім того, позивачем не доводиться, що допомога сина була постійним і основним джерелом засобів до існування позивача. Позовні вимоги про відшкодування витрат на придбання труни та необхідних обрядових матеріалів та витрат щодо відшкодування витрат на оплату поминального обіду також є необгрунтованими. Витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними до складності спору. Крім того, відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, як то, акт виконаних робіт, розрахунок таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. (а.с. 63-73) Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оглянувши матеріали кримінального провадження №12024020000000094, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження №12024020000000094 від 29.02.2024 близько 18-50 год. 27.01.2024 на 7 пікеті 1063 км залізничного сполучення «Київ-Рахів», неподалік с. Сосонка Стрижавської ОТГ Вінницького району, стався наїзд пасажирського потягу №55 сполученням «Київ-Солотвино-Рахів», у складі локомотива ЧС8-006 та 20 пасажирських вагонів, під керуванням машиніста [PERSON] , який рухався у напрямку залізничної станції «Вінниця», на [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в невстановленому місці, перетинав залізничні колії зліва направо по ходу руху потягу. Від отриманих тілесних ушкоджень, внаслідок наїзду [PERSON] загинув на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи №90 від 19.02.2024 на трупі [PERSON] виявлено сполучну травму тіла у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми - повного розтрощення голови з руйнуванням мозкового та лицивого черепу, руйнуванням мозкових оболонок та речовини головного мозку; закритої хребетно-спинно-мозкової травми - багаточисельних переломів хребта з ушкодженням зв`язковогомозку; судинно-нервових сплетень; закритої тупої травми грудної клітки - саден та осаджень шкіри тулуба; відкритої проникаючоїтравми живота; багаточисельних переломів кісток тазу, відкритих та закритих переломів верхніх та нижніх кінцівок. При судово-токсикологічній експертизі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 2,1‰ (в крові), що за життя могло викликати алкогольне сп`яніння середнього ступеню тяжкості. (а.с. 16-17) Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 25а) На а.с. 12 - копія свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно копії довідки про причину смерті від 29.01.2024 причиною смерті [PERSON] була сполучна травма тіла. (а.с. 11) З пояснення машиніста [PERSON] (кримінальне провадження №12024020000000094) вбачається, що 27.01.2024 він у складі локомотивної бригади, керуючи пасажирським потягом №55 сполученням «Київ-Солотвино-Рахів» у складі локомотива ЧС8-006 та 20 пасажирських вагонів, виїхали із залізничної станції м.Києва. Під час руху, близько 18-50 год. в районі 1063 км неподалік залізничної платформи «Сосонка» на зустріч по парній колії рухався вантажний потяг. Для потягу був наявний зелений сигнал світлофора, що дозволяв рух. Вказаний проміжок залізничного сполучення потяг проїздить без зупинок. При роз`їзді із зустрічним вантажним потягом, він застосував сигнал великої гучності. При цьому помітили, що із задньої частини зустрічного вантажного потягу, злівої сторони, вийшла людина. Вони подали сигнал великої гучності, застосували гальмування. Але людина не реагувала на звукові сигнали, продовжувала рух і вийшла на залізничну колію, по якій рухався потяг. Відбувся наїзд передньої частини локомотива на чоловіка. (а.с. 162-163) Аналогічні пояснення надані при допиті свідком [PERSON] (а.с.164, 165) У висновку акта службового розслідування аварії, що мала місце 27.01.2024 о 18-52 за участі машиніста [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] , складеного 31.01.2024, зазначено, що випадок смертельного травмування громадянина [PERSON] стався внаслідок порушення потерпілим п. 2.2,2.3, 2.5,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54; вини працівників залізниці не встановлено. (а.с.166-167) Згідно розшифровки скоростемірної стрічки поїзда №55, прямуючого електровозом ЧС8-006 під керуванням машиніста [PERSON] на дільниці Київ-Хмельницький, в добу - 27.01.2024 застосовано екстренне гальмування при швидкості 90 км/год. (а.с.168) В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що пішохід [PERSON] порушив вимоги розділу п. 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, де зазначено, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.01.2024 за №12024020000000094, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста пасажирського потягу [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 ч. 3 КК України. (а.с. 16-17) Згідно копії довідки квартального комітету «Тяжилів» №285 від 28.03.2024 позивач [PERSON] проживає (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS] , її син [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , був виписаний з помешкання за адресою: [ADDRESS] , в листопаді 2023 р., але фактично проживав без реєстрації по день смерті; постійно допомагав матері коштами на лікування, проведення медичних обстежень, операції та післяопераційної реабілітації, приймав участь у ремонті будинку. (а.с. 10) З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 21.03.2023 по 27.01.2024 працював слюсарем зі складання металевих конструкцій 5 розряду у КП «Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху». За період 2-4 квартал 2023 отримав дохід у розмірі 162903,16 грн, за 1 квартал 2024 - 22871,47 грн. (а.с. 23, 113) [PERSON] знаходився на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області і отримавав пенсію по інвалідності у розмірі 5826,43 грн. (а.с. 47) Позивач [PERSON] є пенсіонером, згідно довідки №5789 від 24.06.2024 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці в Вінницькій області, за період січень 2023 р. - грудень 2023 р. отримала 29644,44 грн пенсії за віком. (а.с. 35, 104) [PERSON] згідно довідки до акта МСЕК має ІІІ групу інвалідності безстроково, загальне захворювання. (а.с. 34) На а.с. 43 - копія виписки №918 із медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що [PERSON] з 04.10.2023 по 25.10.2023 перебувала на лікуванні у ВНМУ ім. М.І. Пирогова Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю, основний діагноз: закритий багатоуламковий внутрішньосуглобовий перелом проксимального метаепіфізу правої великогомілкової кістки зі зміщенням. (а.с.43) На а.с. 105 - копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №5487, з якої вбачається, що позивач [PERSON] з 06.08.2019 до 15.08.2019 перебувала на лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1». У виписці зазначений діагноз позивача. На а.с. 127 - копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12807, з якої вбачається, що [PERSON] з 02.08.2024 до 09.08.2024 перебувала на лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради». У виписці зазначений діагноз позивача. На а.с. 106-108 містяться копії документів стосовно проведених медичних консультаційних досліджень позивача. (а.с.106-108) За витягом з Державного реєстру речових прав від 08.11.2023 [PERSON] є власником 11/20 частини домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (загальною площею 138,9 кв.м). (а.с.111) На а.с. 33 - копії фіскальних чеків (щодо придбання медичних препаратів). На а.с. 100-102 - копії квитанцій про оплату комунальних послуг. На а.с. 109 - рахунок від 24.08.2023 щодо придбання будівельних матеріалів та видачі товару від 02.05.2023. Відповідно до ст. 1187 ч. 1, 2, 5 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1172 ч. 1 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ч. 2 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ч. 5 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ст.1193 ч. 2 ЦК україни), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Згідно ст. 1200 ч. 1 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Статтею 1202 ч. 1, 2 ЦК України визначено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Згідно ст. 202 СК України визначено підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Так, частиною першою передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Ця норма закону не має визначення особи, що потребує матеріальної допомоги. За аналогією закону, що регулює подібні правовідносини, в ст. 75 СК України, якою передбачено право одного з подружжя на утримання, визначається, що непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 75 ч. 4 СК України). Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Отже, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. У 2023 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 2093 грн, а згідно довідки №5789 від 24.06.2024 позивач [PERSON] отримувала з січня 2023 р. по лютий 2023 р. по 2222,22 грн пенсії, з березня 2023 р. по грудень 2023 р. - по 2520 грн пенсії. Тобто, позивач отримувала дохід не менше прожиткового мінімуму на місяць, що встановлений законом. Згідно ст. 36 ч. 2 п. 1, ч. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ст. 38 ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р. непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. В постанові Верховного Суду від 18.04.2018 р. (справа №165/325/17) зазначено, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Верховний Суд зазначив, що за змістом абз. 1 ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: 1) непрацездатні особи, які а) були на утриманні померлого або б) мали на день його смерті право на одержання утримання; 2) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. У п. 8 постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Позивач не довела того, що на день смерті сина вона була на його утриманні, або була особою, яка мала право на утримання від нього. З наданих доказів вбачається, що позивач та її загиблий син, дійсно, проживали за однією адресою, але перебування позивача на утриманні сина не доведено належними доказами, не доведено і того, що позивач була на утриманні сина і, що допомога, яку вона отримувала від сина (а не її пенсія), була її основним доходом. При цьому суд враховує, що позивач була непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку, мала свій постійний дохід у вигляді пенсії, яка не була меншою від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що син [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] та допомагав їй, не доводять того, що позивач перебувала на утриманні сина [PERSON] . Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з АТ "Укрзалізниця" на її користь 8638,21 грн щомісячної виплати, пов`язаної з втратою годувальника, довічно, задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ч. 2 п. 1 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 23 ч. 3-5 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1168 ч. 2 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання; суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань матері, яка втратила сина. Втрата близької людини є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн, завданої загибеллю сина, з урахуванням ступеня вини самого потерпілого [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат на поховання та поминальні обіди. Відповідно до ст. 1201 ч. 1 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 р. (справа №554/1793/15-ц), у відповідності до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 р. під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №59 від 30.01.2024, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] на ритуальні товари та послуги було витрачено 26500,00 грн (а.с. 22). Згідно товарного чека від 30.01.2024 за послуги по зберіганню і підготовці тіла покійного [PERSON] до поховання сплачено 3100,00 грн [PERSON] (а.с.30) Отже, вимога про стягнення витрат на поховання в сумі 29600,00 грн підлягає задоволенню. Щодо відшкодування витрат на поминальні обіди, то поминальні обіди не входять до комплексу заходів та обрядових дій, які здійснюються при похованні, тому в задоволенні позову в цій частині потрібно відмовити. На а.с. 32, 36, 39 - копія договору №2 про надання правової допомоги адвокатом від 02.04.2024, укладеного між позивачем [PERSON] і адвокатом Глазуновою Л.М., розмір гонорару - 10000,00 грн, копія квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 02.04.2024 про оплату гонорару в розмірі 10000,00 грн відповідно до договору №2 про надання правової допомоги адвокатом від 02.04.2024, копія ордеру про надання правничої правової допомоги. Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає необхідним відповідно до ст. 137 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 2693,00 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно сумі задоволених вимог), в стягненні решти витрат на правничу допомогу потрібно відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 2295,26 грн судового збору (пропорційно сумі задоволених вимог).

Outcome: approved