Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки про позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідачкою, яка є матір`ю вказаних дітей, штучно створюються незадовільні побутові умови для проживання дітей, відповідачка не забезпечує дітям належного медичного догляду та лікування, здобуття ними дошкільної освіти, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно вказаних дітей, внаслідок чого діти тимчасово проживають разом зі своєю бабусею [PERSON] . Вказані дії відповідачки свідчать про те, що відповідачка ухилилась від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання вказаних дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що вона неодноразово залишала дітей з бабусею та проживає окремо від дітей. Останній раз покинула дітей у вересні 2024 року, після чого лише 2 рази з ними спілкувалась. Також, вона неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виховання її дітей. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що діти проживають разом з нею з січня 2024 року. За час проживання дітей з нею відповідачка лише кілька разів відвідувала дітей. З 2021 року по день, коли діти стали проживати із нею, відповідачка проживала окремо від дітей. Розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування представників позивача, думку відповідачки, третьої особи, особисту думку однієї дитини, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (а. с. 10, 100), відповідачка у справі, є матір`ю неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 12 жовтня 2018 року, виданим Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] від 16 жовтня 2019 року, виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] від 10 листопада 2021 року, виданого Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 12, 14, 15). Відповідно до довідки № 10-49/316 від 22 березня 2024 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Теплицької сільської ради, неповнолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані зі своєю матір`ю [PERSON] , відповідачкою у справі, за однією адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Як вбачається з актів обстеження умов проживання від 03 березня 2021 року, 13 липня 2021 року, 13 жовтня 2021 року, 04 листопада 2021 року, 14 червня 2022 року, 30 жовтня 2023 року, 09 грудня 2023 року, 30 січня 2024 року, 14 березня 2024 року, умови життя неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали з їх матір`ю [PERSON] , відповідачкою у справі, незадовільні (а. с. 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40). Відповідно до наказів № 1, 2, 3 від 27 лютого 2023 року, виданих Службою у справах дітей Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 27 лютого 2023 року взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах служби у справах дітей Теплицької сільської ради (а. с. 17, 18, 19). Як вбачається з характеристики № 04-06/2 від 02 квітня 2024 року, виданої Теплицькою сільською радою Болградського району Одеської області, [PERSON] , відповідачка у справі, часто покидає дітей вдома одних, по декілька днів може не з`являтись додому, життям та самопочуттям дітей не цікавиться (а. с. 44). Відповідно до довідки від 28 березня 2024 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької міської ради», під час хвороби неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] їх матір [PERSON] , відповідачка у справі, жодного разу до лікаря не зверталась (а. с. 25). Як вбачається з характеристик № 14, 15 від 18 березня 2024 року, виданих Мирнопільським закладом дошкільної освіти ясла-садок «Сонечко» комунальної власності, за час перебування у вказаному дошкільному навчальному закладі неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] їх матір [PERSON] , відповідачка у справі, жодного разу не поцікавилась їх життям, не турбувалась про їх фізичний та духовний стан (а. с. 41, 42). [PERSON] , відповідачка у справі, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується листами Відділення поліції № 1 Болградського ВП ГУНП в Одеській області (а. с. 20, 21, 22, 23). Судом достовірно встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, що [PERSON] , відповідачка у справі, не проявляє до своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щонайменшої материнської турботи, хоча має таку можливість, тобто ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавиться ні навчанням, ні подальшою долею дітей. Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування № 29-VIII від 22 березня 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відповідачку у справі, відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 46-47, 48-50). Відповідно до частин 2, 3 статті 171 СК України діти, які можуть висловити свою думку, мають бути вислухані при вирішенні спору про позбавлення їх батьків батьківських прав; суд має право постановити рішення всупереч думці дітей, якщо цього вимагають їх інтереси. Згідно зі статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року (дачі - Європейська конвенція), діти, які внутрішнім законодавством визнаються такими, що мають достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що їх стосується, наділяються правами, використання яких вони можуть вимагати: а) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати Консультацію та мати можливість висловлювати свою думку; с) бути поінформованими про можливі наслідки реалізації цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення. Статтею 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дітей, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дітям висловлювати їх думку, якщо внутрішнім законодавством діти визнаються такими, що мають достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думкам, висловленими дітьми. З цією метою дітям, зокрема, надається можливість бути заслуханими в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дітей, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що діти є особистостями, з думками яких потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо їх стосуються. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21). Заслухана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила суду, що її матір [PERSON] , відповідачка у справі, тривало не проживає разом із нею та її двома братами [PERSON] , [PERSON] , а вони проживають з бабусею. Мати її та братів не відвідує. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дітей. Матір має право і зобов`язана виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). В силу частини 7 статті 7 СК України, дітям має бути забезпечена можливість здійснення їх прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Дітям забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для їх благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки їх батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають права дітей, які розлучаються з батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України, матір зобов`язана піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 164 СК України, матір може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти; є хронічною алкоголічкою. Аналіз пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відповідачки у справі, стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позивач посилався, зокрема, на те, що відповідачка ухилилися від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, що негативно вплинуло на розвиток її дітей. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері, так і для дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дітей, захист їх інтересів та ін.), що надані матері до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з ними, є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення матері до дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у її діях. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ: Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дітей є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дітей у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дітей буде збереження їх зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках. і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують, особистості матері як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`я,та психічного розвитку. Діти мають право на особливе піклування та повинні мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав відносно дітей вже несе в собі негативний вплив на свідомість дітей, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну матір. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18. від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18. від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц. від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, обставини справи та досліджені судом докази, які дають суду підстави дійти висновку, що [PERSON] , відповідачка у справі, свідомо нехтує своїми обов`язками матері перед своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зокрема вихованням дітей не займається, навчання не цікавиться, умов для належного виховання та утримання дітей не створює, тобто ухилилась від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання дітей. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що у судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду дійти висновку позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка свідомо ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, виходячи лише з інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 169 СК України [PERSON] як мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд не приймає до уваги: листи Відділу надання соціальних послуг Виконавчого комітету Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області від 06 березня 2024 року, 08 березня 2024 року (а. с. 26, 29-30), звіт за результатами соціального супроводу сім`ї/особи (а. с. 27-28), акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 01 квітня 2024 року (а. с. 43), оскільки зазначені документи не містять інформацію щодо предмета доказування, в розумінні статті 77 ЦПК України. Також, суд не приймає до уваги: протокол бесіди від 30 січня 2024 року (а. с. 39), оскільки він не є письмовим доказом розумінні статті 95 ЦПК України та відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 25 квітня 2024 року, заявивши до відповідачки позовну вимогу немайнового характеру, на підставі пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3028,00 грн., оскільки вимоги позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved