Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень, просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, посилаючись на те, що через різні погляди на життя, цінності, ведення спільного господарства і побуту, протягом останнього часу відносини між ними погіршилися. Упродовж тривалого часу вони живуть окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися виявилися безрезультатними. Шлюб носить лише формальний характер, у зв`язку з чим просить його розірвати і не надавати термін на примирення. Окрім того, просить дитину [PERSON] залишити на проживанні з нею. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. 15 січня 2025 року на адресу суду засобом зв`язку «Укрпошта» позивачкою [PERSON] , на виконання ухвали суду від 10 січня 2025 року, направлено уточнену позовну заяву, яка надійшла до суду 21 січня 2025 року. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 березня 2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Оринник Н.С., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, а в іншій частині позову, зокрема, залишенні дитини на проживанні з [PERSON] , відмовити. Відзив мотивує тим, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, але не згідний із позовом в частині вимоги про залишення дитини на проживанні разом із позивачем. Фактично, позивач під вимогою залишити проживати дитину разом з нею, має на увазі визначення місця проживання дитини. Разом з тим, у таких справах обов`язковою є участь органу опіки та піклування та надання ним відповідного висновку. Позивачем у справі не залучався орган опіки та піклування та вказаний висновок судом не витребовувався. Відтак, відповідач вважає передчасною та необґрунтованою вимогу позивача про залишення дитини проживати разом з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула. В прохальній частині позовної заяви позивачка просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Оринник Н.С., в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила розглядати справу у її та відповідача відсутності. Дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Сторони уклали шлюб 27 вересня 2014 року, актовий запис № 112, зареєстрований Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08 січня 2020 року. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 15 червня 2022 року. У відповідності до ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За час спільного проживання сторони не змогли створити міцної сім`ї. Подружжя припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сім`я існує лише формально, тому зберігати її недоцільно. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги позивача про залишення дитини на проживання разом із нею, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, за даною нормою, батьки самостійно визначають місце проживання дитини і тільки за наявності спору звертаються щодо захисту прав до суду чи органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд звертає увагу, що згідно ч. ч. 2, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, достатніх, належних доказів щодо проживання малолітньої дитини будь з ким з батьків суду не надано. Враховуючи такі основні принципи цивільного судочинства, як змагальність та диспозитивність сторін, суд позбавлений можливості зобов`язувати сторін подавати докази на обґрунтування своїх позовних вимог чи змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення чи зменшення. Зважаючи на те, що сторони не позбавлені права звернутися із вимогою про визначення місця проживання дитини у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.24, 55, 56, 105, 110, 112, 141 СК України,

Outcome: partial