Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-14 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому вказував, що 06 червня 2000 року його мати [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього садовий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі за реєстр. №341. Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому садовий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] померла. Позивач під час оформлення після неї спадщини дізнався, що спірний договір, який не було нотаріально посвідчено, є недійсним, що створює йому перешкоди в реалізації права на спадкування майна [PERSON] . Тому [PERSON] , враховуючи неможливість нотаріального посвідчення спірного договору на цей час, на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просив визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. Ухвалою суду від 28 січня 2025 року первісного відповідача по справі Вознесенську міську раду, замінено на належного [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 06 червня 2000 року мати позивача [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього садовий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі за реєстр. №341. Разом з тим, покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому садовий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] померла. Позивач бажає реалізувати своє право на отримання та оформлення спадщини після смерті матері, однак позбавлений такої можливості з тієї підстави, що спірний договір, за яким спадкодавець набула у власність майно, є недійсним, оскільки не був нотаріально посвідчений. Водночас, нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе (покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна, сторони договору померли). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved