Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1697592. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.03.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1697592. Цей договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису). За цим договором позикодавець зобов`язався передати позичальнику грошові кошти,на погоджений умовами строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №5 від 21.09.2021 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 15\~447,50 гривень, з яких 5000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу та 10\~447,50 гривень сума заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 16.12.2022 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.01.2023 року провадження в цій справі зупинено в зв`язку з мобілізацією 02.03.2022 року відповідача до Збройних Сил України Ухвалою суду від 07.02.2025 року поновлено провадження в даній справі в зв`язку з поступленням заяви від відповідача про поновлення провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05.03.2025 року. Ухвалою суду від 05.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач явку представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 51). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явивися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду поступила заява про проведння розгляду справи за його відсутності. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. За правилом ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст.\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року в справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року в справі № 127/33824/19. У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Судом встановлено, що 29.03.2021 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (на умовах поверненя позики вкінці строку) №1697592 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 4). Відповідно до умов договору сума позики 3000 гривень, строк позики 15 днів, дата поверення позики 13.04.2021 року, проценна ставка (базова) 1,99%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 726,35 %, загальна вартість кредиту 3895,50 гривень, з яких 3000 гривень тіло кредиту, 895,50 гривень відсотки. Відповідно до п.3 договору, проценти за цим договром нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положенням цього договру, правил та чинного законодавства (п.8 договору). Суд акцентує увагу, що позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту/позики, заборгованості за відсотками та не звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів, а також інформації про те, що строк дії договору продовжено на термін більший ніж зазначено у договорі №1697592 від 29.03.2021 року. Таким чином, сума відсотків розраховується в межах строку дії договору позики та становить 895,50 гривень (3000*1,99%*15). Зважаючи на наведені обставини, за умовами договору№1697592\~від 29.03.2021\~року сума\~заборгованості відповідача\~складає 3895,50 гривень, з яких 3000 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 895,50 гривень сума заборгованості за відсотками. Суд звертає увагу, що на час укладення вищевказаного договору позики та на час строку його дії, тобто з 29.03.2021 року по 13.04.2021 року, відповідач не був військовослужбовцем, в зв`язку з чим на нього не поширюється ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 14.06.2021\~року між\~ТОВ «1\~безпечне агенство\~необхідних кредитів»\~(клієнт)\~та ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~(фактор)\~укладено договір\~факторингу №14/06/21\~відповідно до\~умов якого\~фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1). Перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (п.1.2) (а.с. 10-11). На виконання п.1.2 договору факторингу позивачем долучено акт прийому-передачі боржників від 21.09.2021 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с. 14). Із витягу з реєстру боржників №5 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с. 15) вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до [PERSON] за договором позики №1697592. У ч.1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Враховуючи вищевказаний договір факторингу з додактами долученими до нього, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики №1697592 від 29.03.2021 року. Зважаючи на наведені обставини, позов слід задволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за догоовром позики №1697592 від 29.03.2021 року в розмірі 3895,50 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 895,50 гривень заборгованість за відсотками. У\~ст. 265 ЦПК України\~закріплено, що в рішенні суду зазначається про розподіл судових витрат. У позовній заяві позивачем заявлено про стягнення понесених судових витрат. Відповідно до платіжного доручення №31332 від 25.11.2022 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2481 гривень Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку зі частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 625,65 гривень (3895,50*2481/15447,50). На підставі викладеного,

Outcome: approved