Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 09.07.2004 року громадянка України, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] заповіла йому, [PERSON] на випадок смерті все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право та належну їй квартиру [ADDRESS] , що підтверджується заповітом від 09.07.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 5-6236. 14.10.2022 [PERSON] (дата народження [INFO] ) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що 17.10.2022 було внесено актовий запис № 19500. Позивач, зазначає, що йому було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини, тому звертається до суду із даним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 23.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. 16.01.2025 ухвалою суду залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Шосту Київську державну нотаріальну контору. В судовому засіданні 18.02.2025 позивач та його представник надали пояснення щодо позовних вимог, представник відповідача заперечувала щодо задоволення вимог. 07.04.2025 представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі, на задоволенні наполягав. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, просив суд ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства за відсутності представника Київської міської ради. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Пояснень по суті спору до суду не подала. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.07.2004 року громадянка України, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] заповіла громадянину України, [PERSON] на випадок смерті все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право та належну їй квартиру [ADDRESS] , що підтверджується заповітом від 09.07.2004, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 5-6236. 14.10.2022 [PERSON] (дата народження [INFO] ) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що 17.10.2022 було внесено актовий запис № 19500. Позивач зазначає, що у вересні 2023 року йому було відмовлено усно у відкритті спадщини, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини, тому звертається до суду із даним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 15.01.2025 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова О. Я., відмила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявником пропущено строк для прийняття спадщини. Згідно довідки про фактичне місце проживання № 589 від 10.02.2025, [PERSON] дійсно проживав, але не був зареєстрований з серпня 2007 року по червень 2023 року за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживали та не були зареєстровані колишня дружина [PERSON] ( [INFO] ) та донька [PERSON] ( [INFO] ) по теперішній час. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на підставі відповідно до ст. 1268 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому неодноразово продовжений та діє наразі. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Постановою Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21 визначено, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну, збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, а саме підтверджено, що зазначена обставина з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення, є надзвичайною, невідворотною та об`єктивною обставиною, та є поважною та об`єктивною причиною пропущення строку на подачу на прийняття спадщини за заповітом. Враховуючи, що на території України діє воєнний стан, через обмеження зумовлені ним, постійні обстріли, відсутність електроенергії протягом строку для прийняття спадщини, позивач, який проживав за адресою: [ADDRESS] не мав можливості зібрати та подати документи для оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнними діями, що відбуваються на території України, а також те, що вважав, що згідно до п. 3 постанови КМУ № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Крім того, в засіданні зазначив, що був у процесі розлучення з дружиною, такі важкі сімейні обставини також вплинули на оформлення документів при прийнятті спадщини. [PERSON] була сестрою його батька, тобто рідною тіткою позивача, яку він доглядав і після смерті організовував похорон. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд приймає до уваги, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, а також на позивача складений заповіт від 09.07.2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 5-6236, інших спадкоємців немає. Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті22,57,58,94та152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є три місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved