Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-03 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про відмову від частини позовних вимог від 12 березня 2025 року, просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17 650, 00 грн, судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 5 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню підземної автостоянки № 34 на нижньому поверсі підземної автостоянки по [ADDRESS] , у зв`язку з чим станом на 01 січня 2021 року по 31 грудня 2024 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 17 650, 00 грн, стягнення якої є предметом цього позову. Відповідач не визнав позову, у відзиві представник вказав, що у відповідності до п. 4.4 ст. 4 Сторонами була погоджена фіксована вартість послуг по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць у розмірі 135, 00 грн без ПДВ. Таким чином, відповідач належним чином виконував зобов`язання за Договором, здійснюючи оплату відповідних платежів у погодженому Сторонами розмірі, а саме 135, 00 грн. В свою чергу, жодних інших договорів щодо надання послуг з обслуговування та участі у витратах на утримання підземної автостоянки та прилеглої території між Сторонами укладено не було. Аналогічно, матеріали справи не містять жодних підписаних додаткових угод до Договору, підписаних обома Сторонами, що підтверджує відсутність будь-яких змін чи доповнень до узгоджених договірних умов. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів, - в розумінні вище викладеного, саме на позивача по справі, як надавача послуг, покладається обов`язок щодо повідомлення відповідача про зміну тарифів, у випадку прийняття Рішення уповноваженими органами. Проте, жодних повідомлень про зміну тарифів відповідач від позивача не отримував. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 20 січня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 22 січня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 12 лютого 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 14 лютого 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 12 березня 2025 року представник відповідача через Електронний суд подав відзив на позов. 17 березня 2025 року представник позивача подав також через Електронний суд відповідь на відзив. 21 березня 2025 року представник відповідача подав до суду через Електронний суд заперечення на відповідь на відзив. 30 березня 2025 року представник позивача подав заяву про відмову від частини вимог позову, а саме у частині стягнення суми інфляційних нарахувань у розмірі 3 771, 41 грн та трьох відсотків річних у розмірі 947, 76 грн. 04 квітня 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 квітня 2025 року ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про закриття провадження у частині вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником автостоянки № 34, яка розташована у нижній автостоянці по [ADDRESS] /а. с. 147/. 01 червня 2006 року ТОВ «Позняки-Автосервіс» і [PERSON] уклали договір № 01-06-34Н/ЛУ30 про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилягаючої території, згідно з умовами якого власник передає, а виконавець приймає на обслуговування машиномісце № 34Н, що знаходиться на нижньому поверсі підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] /а. с. 148-150/. Нумерація паркомісць на кожному поверсі підземної автостоянки починається з порядкового номеру №1 та продовжується (№ 2, № 3 і т.д.), тобто на кожному поверсі є місця з однаковими номерами. З метою можливості ідентифікувати паркомісце з конкретним номером, в документації, договорах тощо, місця на першому (нижньому) поверсі позначаються літерою «Н», а місця на другому (верхньому) поверсі - літерою «В». При цьому існують відмінності в зазначені типу майна (паркомісць) у договорах купівлі продажу, дарування, свідоцтвах про право власності та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зокрема паркомісця можуть мати назву: «автостоянка», «гараж», «машиномісце», «паркомісце» тощо. Згідно п. 1.2. Договору Виконавець забезпечує обслуговування й експлуатацію Стоянки і прилягаючої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь у витратах по її утриманню. Відповідно до п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги. Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки згідно умов даного Договору (п. 2.2.4 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору Власник оплачує надані Виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці Власника у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки. Згідно з п. 4.4. Договору на момент підписання даного Договору сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки на місяць складає 135, 00 грн без ПДВ. Оплата здійснюється Власником у національній валюті України на розрахунковий рахунок Виконавця за поточний місяць на пізніше 25-го числа поточного місяця (п. 4.5. Договору). Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, позивачем укладені договори з постачання електроенергії, водопостачання і водовідведення, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, диспетчеризації, прибирання, території, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу. Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць. З 01 лютого 2019 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 490, 00 грн щомісячно, з 01 серпня 2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 780, 00 грн щомісячно (діючий тариф). Інформація щодо діючих тарифів підтверджується розрахунками витрат по утриманню та експлуатації стоянки (копії додаються) крім того така інформація завчасна доводилась до власників машиномісць, шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу) та шляхом безпосереднього повідомлення власників машиномісць. Заперечень щодо нових тарифів, відповідач на адресу позивача не направляв, продовжив користуватись послугами, однак сплачував їх не у повному обсязі. Відсутність підписаних додаткових угод не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані позивачем послуги з утримання машиномісця. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Крім того Верховний Суд в постанові від 14 листопада 2008 року у справі № 756/11308/15 зробив правовий висновок, що відсутність договору на утримання машиномісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18 вказав, що відсутність договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно). Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню машиномісця, у зв`язку з цим за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2024 року за ним обліковується заборгованість в сумі 17 650, 00 грн, стягнення якої є предметом даного позову. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Зміст договору, відповідно до частини першої ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Підписаний відповідачем примірник додаткової угоди на адресу позивача не повертався, водночас відповідач не направив на адресу позивача обґрунтованих заперечень чи зауважень щодо нових тарифів, проте вчинив дії, які свідчать про прийняття змін, а саме: відповідач оплачував послуги за діючим тарифом у розмірі 370, 00 грн щомісячно по грудень 2023 року /а. с. 152/. Отже відсутність підписаних додаткових угод не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісць, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-295цс15). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 756/11308/15 відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18, який вказав, що відсутність договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно). Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до наданого позивачем розрахунку, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з січня 2021 року по грудень 2024 року у розмірі 17 650, 00 грн /а. с. 152/. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн і поніс витрати на правову допомогу - 5 000, 00 грн, тому враховуючи задоволення позову судом, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved