Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-02 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла матеріали цивільної справи за позовною заявою «СК-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2022 по 30.06.2023 у сумі 18710,88 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2018 ДП «СК-Сервіс» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та здійснює його утримання і надання комунальних послуг. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 01.09.2010 між ДП «СК-Сервіс» та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до розрахунку ДП «СК-Сервіс» сума заборгованості відповідача за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01.11.2022 по 30.06.2023 складає 18\~710,88 гривень. На час звернення позивача до суду з позовом заборгованість відповідачем не погашена. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 23.10.2024 відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання 12.12.2024. Сторони у\~судові засідання\~12.12.2024,\~30.01.2025,\~20.03.2025\~не з`явились,\~повідомлялись про\~дату,\~час та\~місце судового\~засідання у\~справі,\~причини неявки\~до суду\~не повідомили.\~Від позивача\~надійшла заява\~про розгляд\~справи без\~його участі,\~у якій\~він також\~зазначив,\~що позовні\~вимоги підтримує\~у повному\~обсязі,\~проти ухвалення\~заочного рішення\~не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 (справа № 361/8331/18 провадження № 61-22682св19) зазначив, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судове засідання, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв та не подав відзив, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч.4 ст.\~223\~ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. 20.03.2025 на підставі ч. 1 ст.\~244\~ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 03.04.2025 (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.03.2025 по 28.03.2025). Повно і всебічно з`ясувавши обставин, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 55Конституції\~України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1\~ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зч.ч.1,4 статті 319 Цивільного кодексуУкраїни (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1\~ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами\~ст. 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Правовідносини, що виникають у сфері надання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються положеннями Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону 2189-VIII). Згідно положень ст. 1 Закону 2189-VIII: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до ст. 5 Закону 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1)житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2)комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положення\~статті 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Суд встановив, що 01.09.2010 між Дочірнім підприємством «СК-Сервіс» та [PERSON] укладено договір № К-10/216 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором (надалі - Договір № К-10/216) . Згідно п. 2.1. Договору № К-10/216 розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 7.1. Договору № К-10/216 погоджений строк його дії договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє безстроково. Також 01.09.2010 між Дочірнім підприємством «СК-Сервіс» та [PERSON] укладено договір № І-10/216 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (надалі - Договір № І-10/216). Згідно п. 2.1. Договору № І-10/216 розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 3.2.1. Договору № І-10/216 передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 7.1. Договору № І-10/216 цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє безстроково. На підтвердження набуття відповідачем права власності на квартиру [ADDRESS] позивачем надана копія договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1677, та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 392755652, з якої вбачається, що 26.08.2010 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/1 частку власності на квартиру [ADDRESS] . Позивачем надано розрахунок нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуги централізованого опалення за період з листопада 2022 року по червень 2023 року, згідно якого відповідачу нараховано 18710,88 гривень за зазначені послуги. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, доказів на спростування наведених позивачем доводів та контррозрахунок заборгованості не надала. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт оплати відповідачем житлово-комунальних послуг. Суд вважає, що обґрунтованість позовних вимог ДП «СК-Сервіс» доведена належними, допустимими та достатніми доказами, із сукупності яких вбачається виникнення у відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та наявність підстав для її стягнення. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3028,00 гривень. Позивач також просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18 зазначив: «При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (….). Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.» У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник [PERSON] - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано копію договору № 03/09/21, укладеного між Дочірнім підприємством «СК-Сервіс» та адвокатом Савицькою О.М. 27.08.2021, відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає замовнику послуги з надання правової допомоги при підготовці та веденні справ в судах. Із зазначеного договору не можливо встановити детальний опис робіт, виконаних адвокатом, витрат часу, факт прийняття цих робіт, а також їх вартість. Враховуючи наведені\~правові позиції\~Верховного Суду,\~з огляду\~на не\~надання позивачем\~розрахунку (детального\~опису робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат\~часу по\~кожному із\~виду робіт,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги),\~акта приймання\~правничої допомоги\~та інших\~доказів,\~з яких\~суд міг\~би встановити\~відповідність таких\~витрат критеріюреальності адвокатських витрат (встановити їх дійсність та необхідність) та критерію розумності їх розміру, наявні підстави для відмови у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved