Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка за №45 від 18 червня 1997 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , після смерті якої у спадок залишився сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135. За життя покійна заповіту не залишила. Як вбачається з довідки Перечинської міської ради № 88/14-11 за адресою [ADDRESS] в період з 13 червня 2002 року по 17 березня 2017 року була зареєстрована [PERSON] (померла). Рішенням Перечинського районного суду від 22 вересня 2017 року у справі № 304/850/17 було встановлено факт постійного проживання [PERSON] без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 15 червня 1981 року по теперішній час (22 вересня 2017 рік). Рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради «Про присвоєння об`єктам містобудування поштової адреси» від 20 лютого 2019 року № 143, у колишньому гуртожитку адреса проживання [PERSON] була змінена на адресу [ADDRESS] . Оскільки на день смерті [PERSON] її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги, постійно проживав з нею, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину за покійною, проте не встиг оформити своїх спадкових прав на майно. 06 жовтня 2020 року [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого житловий будинок за адресою [ADDRESS] та все належне йому на день смерті майно і на яке він буде мати право по закону заповів [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НРВ № 097654 від 10 червня 2021 року нею було оформлене спадкове право на житловий будинок, однак свідоцтво про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримала. Відтак наразі вона має намір оформити право на спадщину на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЗК № 0033135, однак збираючи необхідний пакет документів виявила втрату вказаного сертифікату. У березні 2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки А.О., яка повідомила, що оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, тоді як ним таких документів надано не було, а відтак йому рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. З метою отримання дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай), необхідного для оформлення спадщини, її адвокат Зизич Н.Ю. звернулась із відповідним запитом до Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області, яка у відповідь повідомила, що в районній державній адміністрації районній військовій адміністрації відсутні бланки сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» 08 серпня 1995 року № 720/95 Кабінетом Міністрів України було організовано виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) в необхідній кількості. На сьогоднішній день земельне законодавство не передбачає виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Одночасно її було проінформовано, що згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» 05 червня 2003 року № 899-ІV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку. Аналогічний адвокатський запит щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) її адвокатом було надіслано до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 29-7-0.31-1073/2-25 від 06 березня 2025 року їх було проінформовано, що порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно п. 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, як, зокрема, і підготовка дублікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанови та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Одночасно було вказано, що у Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135. Відтак, оскільки станом на сьогодні отримати дублікат втраченого сертифікату є неможливо, тому просить позов задовольнити.\~\~ Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Ганька І.І. Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородська районна державна адміністрація Ужгородська районна військова адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також одночасно не вирішувати питання розподілу судових витрат.\~ Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. У підготовче судове засідання представник Ужгородської районної державної адміністрації Ужгородської районної військової адміністрації як третьої особи не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 лютого 2017 року Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 16. Як видно з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСГП ім. І.Франка, власником сертифікату серії ЗК № 0033135 є [PERSON] , мешканка [ADDRESS] (запис № 45 від 18 червня 1997 року). Розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації від 15 травня 2003 року № 147 «Про передачу в приватну власність та виділення часток (паїв) в натурі взамін сертифікатів на території Перечинської селищної ради» затверджено проекти поділу земель колективної власності товариства з обмеженою відповідальністю «Земледар» на території Перечинської селищної ради, виділено власникам земельних сертифікатів земельні ділянки в натурі відповідно до Схеми поділу земель колективної власності, та видано державні акти на право приватної власності на землю згідно додатку. У Списку громадян Перечинської селищної ради, яким передаються земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства, значиться, серед інших, [PERSON] , мешканка [ADDRESS] ( [NUMBER] ). Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя покійній [PERSON] належало право на земельну частку (пай), посвідчене вищевказаним сертифікатом. Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 20 лютого 2025 року № 88/14-11 про осіб місце проживання яких реєструвалося в період з 13 червня 2002 року по 17 березня 2017 року, протягом вказаного періоду за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 03 жовтня 2017 року, заяву [PERSON] , заінтересована особа виконавчий комітет Перечинської міської ради, про встановлення юридичного факту задоволено встановлено факт, що [PERSON] народився [INFO] в Полтавській області Миргородського району в с. Хомутець та з 15 червня 1981 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 травня 2018 року, яка набрало законної сили 01 червня 2018 року, виправлено описку в рішенні Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 вересня 2017 року в цивільній справі № 304/850/17 за заявою [PERSON] , заінтересована особа виконавчий комітет Перечинської міської ради, про встановлення юридичного факту, а саме в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах даного рішення замість « [PERSON] народився [INFO] » вказано « [PERSON] народився [INFO] ». Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області від 20 листопада 2019 року № 143 «Про присвоєння об`єктам містобудування поштової адреси», у зв`язку з упорядкуванням поштових адрес та прийняттям на баланс КП «Комунальник» будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловому приміщенню, де проживає [PERSON] , присвоєна адреса: [ADDRESS] .\~\~ Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З огляду на відсутність заповіту спадкодавця [PERSON] , що вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 80356842 від 06 березня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., право на спадкування після її смерті одержали спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80356812 від 06 березня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена. Оскільки [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом за спадкодавцем [PERSON] , постійно проживав разом з такою на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено, відтак [PERSON] прийняв таку одноосібно. Крім цього, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25 листопада 2020 року Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 186. Частиною третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135. [PERSON] , який народився [INFO] , проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , житлове приміщення №16 Закарпатської області, на випадок смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] , про що свідчить заповіт від 06 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріашем В.І., зареєстрований в реєстрі за № 438.\~ Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, у зв`язку з наявністю заповіту спадкодавця [PERSON] , право на спадкування за таким одержала особа, визначена покійною у заповіті, а саме позивач [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області від 20 лютого 2025 року № 89/14-11 про осіб місце проживання яких реєструвалося в період з 06 червня 2019 року по 14 грудня 2020 року, протягом вказаного періоду за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 06 червня 2019 року по 14 грудня 2020 року), та [PERSON] , [INFO] (період реєстрації з 13 лютого 2020 року по 26 листопада 2021 року). Десятого червня 2021 року державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом; спадкова справа № 41/2021 рік, зареєстровано в реєстрі за № 82. З вказаного свідоцтва видно, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , 1967 року народження, який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: житлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , що належало на праві приватної власності без видачі правовстановлюючих документів, право на власність зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 2025150621232 від 02 лютого 2020 року. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину (підп. 3.14 п. 3 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року\~ № 296/5). Аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року в справі № 497/1870/16-ц (провадження № 61-1831св18) та від 07 квітня 2020 року в справі № 456/2628/17 (провадження № 61-5524св19). Вищевикладене свідчить про те, що окрім житлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] позивач [PERSON] також успадкувала і право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135.\~\~ Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] стверджує, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135, було втрачено.\~ Так, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. від 05 березня 2025 року № 137/01-16 позивачу [PERSON] , з огляду на ненадання правовстановлюючих документів на майно, яке підлягає спадкуванню за померлим [PERSON] , рекомендовано звернутись до суду з відповідною заявою.\~ Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 06 березня 2025 року № 29-7-0.31-1073/2-25, за нормою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додаються сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай). Порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 листопада 2000 року № 1619 «Про затвердження порядку виконання земельно-кадастрових робіт та\~ надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно пункту 5 даного Порядку передбачалось, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі такі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема, підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України від 15 червня 2001 року № 97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ втратили чинність на законодавчому рівні. Відтак, станом на даний час діє постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг» від 16 травня 2014 року № 523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право на земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена. Разом з цим зазначено, що в Головному управлінні відсутня інформація щодо видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0033135. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на\~ місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, суд встановив, що згідно платіжної інструкції № 0.0.4261284834.1 від 19 березня 2025 року позивачем сплачено 1 211,20 грн судового збору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved