Jurisdiction: civil
Date: 2025-04-01 00:00:00

21.08.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON] , [INFO] та заміну способу стягнення аліментів з [PERSON] у фіксованій грошовій сумі в розмірі 2727 грн. щомісячно на користь [PERSON] на утримання дитини, що складає 100% від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією, а саме, починаючи з дати звернення з позовом 21.08.2023 року та до [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в період з 27.06.2018р. по 24.04.2020р. вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від вказаного шлюбу вони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] записаний батьком дитини. 24.04.2020р. рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/953/20 було розірвано шлюб між сторонами. З 29.10.2022р. позивачка перебуває в шлюбних відносинах з гр. [PERSON] . Дитина [PERSON] мешкає разом з матір`ю, відноситься до чоловіка матері як до батька, чоловік позивачки утримує її, виховує, створює належні умови проживання дитини, та забезпечує їй навчання, дбає про її моральний розвиток тощо, в подальшому бажає усиновити дочку позивачці, тобто, поводить себе, як фактичний батько дитини. Протягом тривалого часу, більше трьох років, відповідач [PERSON] дитиною не піклується, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та станом своєї доньки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не навідується до неї, не цікавиться її життям, не бере участі у її вихованні будь-яким чином, але, періодично з`являється в житті позивачки виключно з метою скоєння психологічного насильства як відносно неї, так і відносно дитини. 24.04.2020р. рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/954/20 постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі 50% від мінімального прожиткового мінімуму до досягненню дитиною повноліття. Але протягом року жодних виплат на дитину не надходило, що стає для позивачки підставою звернутись з вимогою про зміну способу стягнення аліментів у фіксованій сумі, ніж було встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2020 р. по справі № 946/954/20. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судових засіданнях від 22.05.2024, 02.04.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що акт медогляду та інші докази, що свідчать про застосування фізичного насильства з боку відповідача по відношенню до позивача. Теперішній чоловік позивачки має бажання усиновити дитину. Побиття позивачки було вчинено при дитині. Позивачка утримує дитину самостійно. Відповідач дитину не утримає, аліменти сплачує не у повному обсязі. Відповідача визнано винним у вчиненні умисного злочину відносно позивачки. Життям дитини відповідач не опікується, з дитиною не спілкується, зі святами не вітає. Бажання підтримувати зв`язки з дитиною не висловлював. Відповідач додаткових витрат на виховання не несе. Позивачка перебуває у шлюбі із новим чоловіком, який повністю виховує та опікується дитиною. Надані відповідачем докази не спростовують позовних вимог. На ухваленні рішення по справі відповідач не з`явився. Змінити ставлення відповідача неможливо. Висновок органу опіки та піклування не є повним, так як не було допитано мати дитини та не досліджувалися умови проживання позивачки та дитини. Вважає, що необхідно виходити з принципу найкращого захисту інтересів дитини. Війна та інше не є перешкодою для спілкування з дитиною, хоча б телефоном. Відповідач не вчиняв ніяких дій з цього приводу. Позивачка в судових засіданнях від 22.05.2024, 02.04.2025 зазначила, що обставини побиття дитина пам`ятає, плаче. Батько дитину з днями народження не вітав. Дитина не спала вдома у батька, а з ним у нічному клубі була. Дійсний чоловік бажає усиновити дочку. Позовні вимоги підтримує та позицію адвоката теж. Після того, коли відповідач побив її, вона запропонувала відповідачу через суд визначити дні відвідування та виховання дитини, однак відповідач відмовився. Останні півтори роки жодного телефонного дзвінку від відповідача не надходило. Представник відповідача в судових засіданнях від 22.05.2024, 02.04.2025 зазначив, що заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач спілкувався з дитиною. Останній раз у серпні 2022 року. Дитина певний час перебувала за місцем мешкання відповідача. Аліменти сплачуються у розмірі 50% від доходу, він отримує пенсію по інвалідності, та саме з цієї суми й вираховуються аліменти. Не надано жодних доказів на підтвердження невиконання батьківських прав. Мати з дитиною мешкає в м. Ужгород, що є іншим регіоном. Це значне віддалення. На даний час зв`язку не має. Неправомірні дії відповідача відносно матері дитини не свідчать про невиконання батьком обов`язків відносно дитини. Висновок служби у справах дітей про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав це виключна міра. [PERSON] бажає брати участь у вихованні дитини. Щодо зміни сплати аліментів, то зазначає, що з відповідача стягується 50% від його доходів, однак можливість сплачувати більшу суму у розмірі 2727грн. він не має можливості. Це більше його пенсії як єдиного доходу взагалі. Відповідач цікавиться життям дитини. Є стала судова практика Верховного Суду з цього питання. Відповідач бажає виконувати свої батьківські обов`язки у повному обсязі відповідно до вимог законодавства та моральних принципів. В наданих позивачем доказах немає жодних вказівок, що були насильницькі дії вчиненні стосовно дитини, а не стосовно позивачки. Немає жодних доказів, що конфлікт спостерігала дитина. То був конфлікт між батьками дитини, який не свідчить про погане ставлення батька до дитини. Позбавлення батьківських прав порушуватиме інтереси дитини. Немає нічого поганого, щоб у житті дитини був присутній її рідний батько, який би допомагав їй у житті. Фактично спілкування дитини з батьком припинилося з початком війни, після того, як мати з дитиною виїхали з міста проживання. І лише з позову відповідач дізнався про місце проживання дитини. Під час надання висновку органом опіки та піклування третій особі була відома позиція матері, яка була викладена у позові. Наявність нового чоловіка не є перешкодою для спілкування та виховання рідним батьком дитини. Відповідач в судовому засіданні від 22.05.2024 зазначив, що він є інвалідом. Все підтвердив сказане адвокатом. Розуміє, що розмір аліментів маленький, однак немає більше доходу. Бажає спілкуватись з дитиною, однак мати заважає, забрала дитину та увезла. Не дає можливості навіть по телефону спілкуватись з дитиною. Він любить дитину та бажає спілкуватися з нею та приймати участь у вихованні. Останній раз бачив дитину в вересні 2022. Фото зроблені 06.09.2022, на пляжі в селі Новосельське, в кафе в с. Новосельське. Робив ті фото по ситуації, не міг припустити, що необхідно буде показувати їх в суді. З серпня по вересень 2022 дитина проживала у батька. Вночі був сімейний конфлікт. І він вдарив позивачку. Дитина на той момент не була рядом. Не бачила конфлікту. Були розлучені, однак проживали разом. В довідці вказані останні місяці сплати аліментів, сплачував і до. Він пише/дзвонить позивачці, однак та не реагує. 20 квітня він привітав позивачку з днем народження. Не написав в день народження дитини, щоб не наколювати ситуацію. Шкодує про те, що вдарив позивачку. Представник третьої особи в судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив враховати інтереси дитини, а також висновок. У судовому засіданні від 10.06.2024 року був допитаний у якості свідка, [PERSON] , яка показала, що вона є сестрою позивачки та її хрещена. Спілкується з сестрою майже кожен день. Дитина народилася до укладання шлюбу. Під час вагітності відповідач на людях сильно вдарив позивачку по обличчю і залишився синяк. Позивачка постійно скаржилася, що відповідача часто не було. Дитина частіше називала батьком її, свідка, чоловіка, а не відповідача. В районі 1-2 годин ночі їй зателефонувала позивачка, що її побив відповідач і вона йде до неї, свідка. Коли відповідач бив позивачку, то прокинулася дитина і намагалася припинити бійку. Після цього у дитини почався нервовий тік, стрес, страх. Вона не знає, чи була дитина у відповідача після цього. У судовому засіданні від 21.08.2024 року були допитані у якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] показала, що вона знайома за сторонами, більше 20 років з [PERSON] та приблизно 6 років з [PERSON] . У неї дружні відносини з позивачкою. Вона допомагає [PERSON] з вихованням дитини після народження. У неї нейтральні відносини з відповідачем. [PERSON] приїздив до дому рідко. Під час вагітності на 7-8 місяці відповідач побив позивачку. Розповідала позивачка, що і потім також було побиття, після розірвання шлюбу. Були синці на облічи у позивачки. Речі дитині покупала мати та допомагала сестра та друзі позивачки. Батько коштів майже не давав. Приїздив раз в 2 тижні. З дитиною не гуляв. Дитина часто була в гостях у свідка. Про батька нічого не розповідала. Зі слів позивачки більше 2,5 років батько не дзвонить та не пише дитині/матері дитини. Приїздив колись та виривав дитину з рук матері. Інколи дитина їздила в село до батька та бабусі. Вона не бачила, в яких умовах дитина була в селі. Останній час мати дитини працювала у військкоматі. Дитина часто в цей час знаходилася у неї, свідка. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідача. У неї нейтральні відносини з позивачкою. Конфліктів між сторонами не бачила. Спочатку часто в село привозили дитину та часто будні дитина була в селі. З 2022 року почалася віна, більше дитину в село не привозили. Батько вже сам їздив до дитини. Їздив до садочку, шукав, однак йому не давали бачитися з дитиною. Потім позивачка з дитиною кудись уїхали, та не переставали спілкуватися з дитиною. Вони мають бажання бачитися та спілкуватися з дитиною. Дитина ніколи не спала в барі, де вони працюють, це наклеп. Днем дитина інколи була в барі на роботі батька та бабусі, а вночі - ні. В них є база відпочинку і дитина часто була з ними там. Це сімейний бізнес, де працюють відповідач та вона, свідок. В січні 2021 року відповідача сильно побили, він був місяць в комі, та за наслідками травм він отримав ІІ групу інвалідності. Дитина дуже важлива для батька та бабусі. Невідоме місце знаходження позивачки та дитини. Дитина дуже гарно відносилась до батька. Фактів, щоб донька не хотіла їхати в село до батька - не було. Батько її кормив, купав, одягав. Вона не чула, що відповідач бив позивачку. Свідок [PERSON] показала, що працює в кафе прибиральницею у батька позивача, де працює відповідач. Часто дитина була в кафе. Часто гралася дитина з батьком та бабусею. Потім в певний період перестала приїжджати. Певний період всі будні дитина була в селі з батьком, а на вихідні мати її забирала. Останній раз дитина приїжджала у 2022 році. Дитина ніколи не просилася в місто до матері. Не знає факт побиття відповідачем позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши позивачки та її представника, відповідача та його представника, пояснення свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2018р., виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2020 у справі №946/953/20 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с. 7). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2020 у справі №946/954/20 стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18.02.2020 по 20.05.2036. (а.с. 8). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.10.2022р., виданим Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивачка знаходиться у шлюбі з [PERSON] (а.с. 5). Згідно довідки №2101 від 02.07.2022 Комунального некомерційного підприємства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня», Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №31/175 від 05.07.2022, [PERSON] спричинено забій м`яких тканей обличчя (а.с. 42, 43). Позивачка та її дитина разом з [PERSON] фактично проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Дочка сторін [PERSON] , [INFO] , є здобувачем дошкільної освіти закладу дошкільної освіти №6 «Сонечко» загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області з 09.10.2023 (а.с. 45). Згідно заяви [PERSON] від 31.10.2023, завіреною приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин І.С., чоловік позивачки має намір усиновити дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 48). Згідно Акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації, для виховання та життя дитини створені усі необхідні умови (а.с. 49). Відповідач [PERSON] має травматичну хворобу головного мозку (а.с. 59,75,76), є пенсіонером по інвалідності (а.с. 97), знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області та за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 йому нараховано пенсія в сумі 29688,10 грн. з яких утримана сума аліментів складає у розмірі 14844,04 грн., фактично отримана пенсія відповідачем у розмірі 14844,06 грн. (а.с. 101,112). Згідно висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.11.2023 за №04/21-1276, є недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-39). За заявою [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області призначив місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю (рішення органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини № 547 від 18.08.2023). Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] з малолітньою [PERSON] від 20.09.2023 за адресою: [ADDRESS] , умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, у малолітньої є окрема кімната, в якій є спальне місце, шафа для одягу, куточок для ігор. Згідно з вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2022, [PERSON] визнаний винуватим у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 ККУ, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Згідно з довідкою, наданою 25.10.2023 адміністрацією поліклінічного відділення КНП «Центральна міська лікарня Ренійської міської ради», [PERSON] , [INFO] , перебуває на «Д» обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом: травматична хвороба головного мозку, віддалений період перенесеної черепно-мозкової травми (2021), є інвалідом II групи загального захворювання. На адресу служби у справах дітей Ренійської міської ради було направлено лист 01-26/579/23 від 14.09.2023 щодо з`ясування думки [PERSON] про можливість позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки та обстеження умов проживання. Згідно з актом обстеження умов проживання від 02.10.2023, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене у двоповерховому будинку, який складається з 5-ти житлових кімнат, у житловому приміщенні проживає 5 членів сім`ї, у кожного є окрема кімната, в якій є все для життя. Батько малолітньої, [PERSON] 12.10.2023 написав заяву, в якій заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Із протоколу бесіди з [PERSON] від 01.11.2023 з`ясовано, що він отримує пенсію по інвалідності, із якої здійснюється стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зі слів, сума відрахованих аліментів складає 1200 грн. щомісячно. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] розглянуто 07.11.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 18 та члени комісії вирішили: пропонувати органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладені обставини та покази свідків, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з метою захисту прав як дитини так і матері. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Доказів наявності таких обставин суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що суду не доведено наявність підстав, визначених ч.1 ст.164 СК України для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Як встановлено судом, батько має бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті. Однак, обставини, на які посилається позивач й зазначають деякі свідки не свідчать про повне невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, та відповідно про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Встановлено, що батько не є байдужим до доньки, до війни дитина у будні дні знаходилася з ним. На теперішній час позивачка разом з дитиною мешкає в іншому місті, проте відповідач телефонує позивачці та дитині. Таким чином, усе вищенаведене свідчить про те, що відповідач не повністю самоусунувся від виховання та спілкування з дочкою, однак здійснює це на недостатньому рівні. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не буде відповідати його меті - захисту інтересів дитини, та стимулюванню батьків щодо належного виконання ними своїх обов`язків. Так, судом встановлено, що відповідач дійсно не в повному обсязі виконує свої обов`язки, як того потребує дитина, мало уваги приділяє вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не на належному рівні піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоров`ям та особистим життям, не у повній мірі проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Враховуючи викладене суд вбачає наявність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Факти зловживання відповідачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або факти його аморальної поведінки, які б перешкоджали нормальному розвиткові дітей, судом не встановлено. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Поданий третьою особою висновок є обґрунтованим, не вказані передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до батька, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів. При розгляді матеріалів справи, суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В зв`язку з тим, що в судовому засіданні відповідач визнав, що не у повному обсязі як хотів б займається вихованням та утриманням дочки належним чином, шкодує про це, але намагається наладити контакт з дочкою та її матір`ю. Вказана позиція відповідача та його дійсне прагнення займатися вихованням і утриманням дитини свідчить про те, що батько не втратив інтерес до дитини, бажає приймати участь і її житті. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідача може вплинути на інтереси дитини з негативної сторони. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що відібрання дітей, чи позбавлення батьківських прав відносно дітей за умов недостатності підстав для цього може становити порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на повагу до приватного і сімейного життя). У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Також зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що відповідач повністю та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав. Надані покази свідків різняться, та свідчать про наявність контакту та відносин між батьком та дитиною. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що батько розуміє свій обов`язок щодо участі у вихованні та утриманні дитини, бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається позивачка, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Що стосується позовної вимоги щодо заміни способу стягнення аліментів з [PERSON] у фіксованій грошовій сумі в розмірі 2727 грн. щомісячно на користь [PERSON] на утримання дитини, що складає 100% від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією, а саме, починаючи з дати звернення з позовом 21.08.2023 року та до [INFO] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказана стаття містить перелік підстав для зміни розміру аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, як підстава, на яку посилається позивач, відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Позивачка просить фіксовану суму аліментів, а це ж таки зміна розміру аліментів - збільшення, яке згідно ст. 192 СК тільки при зміні матеріального та сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я, однак такі підстави не наводяться і не доведено їх наявність. А несплата аліментів за спорідним рішенням суду не є підставою для зміни розміру аліментів та зміни способу стягнення аліментів. До того ж. позивач просить стягувати аліменти у розмірі 2727 грн., що складає розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (станом на дату подання позову), який є рекомендованим, однак згідно ч. 2 ст. 182 СК може бути присуджений у разі достатності доходу. Однак такі дані та докази суду не надано. Таким чином, враховуючи вищенаведене та з огляду на те, що доказів на підтвердження зміни майнового або сімейного стану, здоров`я відповідача суду не надано, доказів існування обставин, що у відповідності із ст.192 СК України, є підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, у зв`язку з чим в частині позовних вимог [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів необхідно відмовити у фіксованій сумі, що є більшою, ніж на даний момент сплачує відповідача. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Суд вважає, що відповідач винний в тому, що не приділяє достатньої уваги догляду, вихованню дочки, але в зв`язку з тим, що ніхто не застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на виправлення своїх вчинків, суд вважає за необхідне в інтересах дитини відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки [PERSON] , [INFO] , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дочки, передбачені сімейним законодавством в повному обсязі.

Outcome: dismissed